Справа № 640/32298/20
Суддя: Уханенко С.А.
Дата ухвалення: 2022-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

12 липня 2022 року

м. Київ

справа № 640/32298/20

адміністративне провадження № К/990/17209/22

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Уханенка С.А. перевірив касаційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 вересня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 24 січня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області, Києво-Святошинського районного суду Київської області про визнання дій протиправними, стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся у суд з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області (далі - ТУ ДСА в Київській області), Києво-Святошинського районного суду Київської області, в якому просив: стягнути з Києво-Святошинського районного суду Київської області на його користь суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 1019974,93 грн; визнати протиправною відмову відповідачів надати йому щорічну оплачувану відпустку тривалістю 30 робочих днів, з виплатою допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу з 12 грудня 2019 року по 11 лютого 2020 року, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпустки, починаючи з 12 лютого 2019 року; стягнути з Києво-Святошинського районного суду Київської області на його користь компенсацію за невикористану щорічну основну та додаткову відпустки, а також упущену вигоду у формі неотриманої допомоги на оздоровлення в розмірі 395076,01 грн; визнати протиправною відмову відповідачів урахувати період його вимушеного прогулу з 12 лютого 2019 року до стажу, який дає йому право на щорічну відпустку та зобов`язати їх зарахувати цей період до стажу, який надає йому право на щорічну відпуску.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 вересня 2021 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 24 січня 2022 року, позов задоволено частково. Змінено дату зарахування ОСОБА_1 до штату Києво-Святошинського районного суду Київської області згідно наказу Голови Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 вересня 2020 року №8-К «Про скасування наказу про відрахування судді ОСОБА_1 та зарахування судді до штату суду» та вважати ОСОБА_1 зарахованим до штату Києво-Святошинського районного суду Київської області з 12 лютого 2019 року з посадовим окладом відповідно до штатного розпису. Зобов`язано Києво-Святошинський районний суд Київської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суддівську винагороду у відповідності до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» за період з 12 лютого 2019 року по 22 вересня 2020 року.

05 липня 2022 року ТУ ДСА в Київській області повторно подало касаційну скаргу на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 вересня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 24 січня 2022 року, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення ними норм процесуального права. Заявник просить переглянути та скасувати судові рішення і відмовити в позові.

Предметом спору у цій справі є стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, правомірність відмови cуб`єкта владних повноважень зарахувати час прогулу до стажу, що дає право на отримання відпустки та відмова у наданні такої відпустки з виплатою допомоги.

За змістом пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України "Про запобігання корупції" займають відповідальне та особливо відповідальне становище.

Зі змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій вбачається, що позивач працює суддею, що у значенні Закону України "Про запобігання корупції" передбачає зайняття відповідального або особливо відповідального становища.

З 08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року №460-IХ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ", яким унесено зміни до розділу 3 Глави 2 "Касаційне провадження", зокрема, щодо визначення підстав касаційного оскарження судових рішень та порядку їхнього розгляду.

Так, відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним і касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами.

Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

У тексті касаційної скарги підставою перегляду оскаржуваних судових рішень заявник, зокрема, зазначив, що у цій справі суди застосували норми права щодо виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу, без урахування висновку Верховного Суду, висловленого у справі №822/743/16 щодо застосування норм Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень".

Вирішуючи питання відкриття касаційного оскарження з вказаної підстави, Суд виходить з наступного.

Так, за приписами пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України відкриття касаційного провадження можливе, за умови зазначення у касаційній скарзі норми права щодо якої Верховним Судом висловлена правова позиція, подібність правовідносин та обґрунтування у чому саме полягає неправильне застосування судами цієї норми, з урахуванням обставин, установлених судами у цій справі.

Водночас застосовність висновків Верховного Суду повинно здійснюватися через призму норми права, яка діє у часі та впливає на врегулювання спірних правовідносин, а відповідно і вирішення спору.

Так, перевіряючи доводи ТУ ДСА України в Київській області щодо неврахування висновку Суду у справі №822/743/16, Верховним Судом установлено, що заявник не конкретизував щодо якої норми закону сформовано такий висновок та не виклав обгрунтувань щодо необхідності застосування цієї норми саме у цій справі, а лише обмежився фразою щодо «застосування норм права щодо виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу». Крім того, у справі №822/743/16 вирішувався спір щодо питання виконання судового рішення і в цій справі залишено в силі рішення суду першої інстанції, яким, зокрема, зобов`язано Державну казначейську службу України виконати рішення суду за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів» (про що також указує заявник).

Натомість, із змісту оскаржених судових рішень у цій справі вбачається, що позивачу відмовлено в частині вимог щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Водночас оскарженим судовим рішенням зобов`язано районний суд нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суддівську винагороду у відповідності до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» за період з 12 лютого 2019 року по 22 вересня 2020 року через те, що у наказі про зарахування позивача до штату суду було неправильно зазначено дату.

Отже висновки Верховного Суду у справі №822/743/16 щодо застосування норм Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" не є застосовними до спірних правовідносин через те, що середній заробіток за час вимушеного прогулу у цій справі на користь позивача не стягувався, а частково задовольняючи позов, суди виходили з інших мотивів, на спростування яких у касаційній скарзі не наведено жодного аргументу.

Крім того, заявник лише обмежився цитатою із зазначеної ним постанови Суду, указав про те, що виконання судових рішень на користь судів здійснюється за рахунок відповідної бюджетної програми для забезпечення виконання судових рішень та послався на особливості процедури фінансування видатків, виділених на виплату суддівської винагороди.

Водночас, у касаційній скарзі відсутні вмотивовані підстави, що спростовують висновки судів першої та апеляційної інстанцій, так як аргументи ТУ ДСА України в Київській області зводяться до опису процедури виплати суддівської винагороди, з посиланням на відсутність у суду обов`язку виплачувати середній заробіток за час вимушеного прогулу, оскільки він не є розпорядником коштів. Суд відхиляє такі доводи через їхню помилковість, оскільки, як зазначалося вище, в частині позову щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 відмовлено, а кошти, що повинен виплатити йому за оскарженим рішенням суду мають іншу правову природу.

Частиною першою статті 341 КАС України встановлено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення, зокрема, в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Проста констатація самого факту наявності або відсутності висновку у постанові Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах не є достатньою підставою для обґрунтування касаційної скарги, оскільки вимагає визначення норми права, щодо якої наявний або відсутній висновок Верховного Суду та викладення обґрунтувань неправильного застосування/не застосування цієї норми права.

Лише загальні посилання на висновок Верховного Суду за відсутності вмотивованих аргументів неправильного застосування певної норми права, не є підставою для відкриття касаційного провадження. Тому касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.

За таких обставин, Суд не вирішує клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку.

Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України,

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 вересня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 24 січня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області, Києво-Святошинського районного суду Київської області про визнання дій протиправними, стягнення коштів повернути особі, яка її подала.

2. Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя С.А. Уханенко