Справа № 640/22502/21
Суддя: Черпіцька Людмила Тимофіївна
Дата ухвалення: 2022-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого суддіЧерпіцької Л.Т.,
суддівПилипенко О.Є.,
Собківа Я.М.,
за участі секретаря Висоцького А.М.

представника позивача Паламарчука О.М.

представника відповідача Суботи О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватно-Орендного Сільськогосподарського підприємства "Колос" на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від "02" грудня 2021 р. у справі за адміністративним позовом Приватно-Орендного Сільськогосподарського підприємства "Колос" до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), треті особи: Корпорація «Радник», Черкаський обласний постійно діючий третейський суд при корпорації «Радник» про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії ,

ВСТАНОВИВ:

Приватне-Орендне Сільськогосподарське підприємство "Колос" звернулось до суду з позовом, у якому просило:

1) визнати протиправними дії Головного управління юстиції у Черкаській області (правонаступником якого є ЦЕНТРАЛЬНЕ МІЖРЕГІОНАЛЬНЕ УПРАВЛІННЯ МІНІСТЕРСТВА ЮСТИЦІЇ (М. КИЇВ) щодо державної реєстрації Черкаського обласного постійно діючого третейського суду при КОРПОРАЦІЇ "РАДНИК";

2) визнати протиправними дії Головного управління юстиції у Черкаській області правонаступником якого є ЦЕНТРАЛЬНЕ МІЖРЕГІОНАЛЬНЕ УПРАВЛІННЯ МІНІСТЕРСТВА ЮСТИЦІЇ (М. КИЇВ) щодо державної видачі свідоцтва про реєстрацію постійно діючого третейського суду від 20 серпня 2010 року № 4;

3) визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління юстиції у Черкаській області № 683-0 від 20 вересня 2010 року (правонаступником якого є ЦЕНТРАЛЬНЕ МІЖРЕГІОНАЛЬНЕ УПРАВЛІННЯ МІНІСТЕРСТВА ЮСТИЦІЇ (М. КИЇВ) щодо державної реєстрації Черкаського обласного постійно діючого третейського суду при КОРПОРАЦІЇ "РАДНИК", реєстрації Положення про Черкаський обласний постійно діючого третейського суду при КОРПОРАЦІЇ" "РАДНИК", реєстрації Регламенту Черкаського обласного постійно діючого третейського суду при КОРПОРАЦІЇ "РАДНИК", реєстрації списку третейських суддів Черкаського обласного постійно діючого третейського суду при КОРПОРАЦІЇ "РАДНИК";

4) визнати недійсним та скасувати свідоцтво про реєстрацію постійно діючого третейського суду від 20 серпня 2010 року № 4 видане Головним управлінням юстиції у Черкаській області (правонаступником якого є ЦЕНТРАЛЬНЕ МІЖРЕГІОНАЛЬНЕ УПРАВЛІННЯ МІНІСТЕРСТВА ЮСТИЦІЇ (М. КИЇВ) про реєстрацію Черкаського обласного постійно діючого третейського суду при КОРПОРАЦІЇ "РАДНИК";

5) скасувати запис про державну реєстрацію Черкаського обласного постійно діючого третейського суду при КОРПОРАЦІЇ "РАДНИК" в Єдиному реєстрі громадських формувань №1242441 від 20 вересня 2010 року;

6) зобов`язати ЦЕНТРАЛЬНЕ МІЖРЕГІОНАЛЬНЕ УПРАВЛІННЯ МІНІСТЕРСТВА ЮСТИЦІЇ (М. КИЇВ) внести відомості до Єдиного реєстру громадських формувань щодо скасування запису про державну реєстрацію Черкаського обласного постійно діючого третейського суду при КОРПОРАЦІЇ "РАДНИК" в Єдиному реєстрі громадських формувань № 1242441 від 20 вересня 2010 року.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що збори Ради директорів КОРПОРАЦІЇ «РАДНИК» не є компетентним органом щодо створення Третейського суду, оскільки згідно зі ст. 122 Господарського кодексу України вищим органом управління корпорації є загальні збори учасників. Тому, прийняття рішень щодо утворення Третейського суду, затвердження положення про Третейський суд, затвердження регламенту та списку третейських суддів Третейського суду відбулось у непередбачений законом спосіб, отже рішення є незаконними.

Також позивач зазначає, що на зборах Ради директорів КОРПОРАЦІЇ «РАДНИК» була присутня лише одна особа, що займала посаду директора учасника Корпорації при необхідності присутніх не менш як 60 % членів ради директорів. Причому, на зборах Ради Директорів не був присутній Голова Ради Директорів, в обов`язки якого входить проведення таких зборів, головування на них, а також складання та підписання протоколу Зборів ради Директорів. За таких обставин, складання та підписання Протоколу № 2 від 11 серпня 2010 року є незаконним та таким, що не відповідає вимогам статуту Третьої особи. За таких обставин, рішення про утворення Третейського суду, затвердження положення про Третейський суд, регламенту Третейського суду та списку третейських суддів Третейського суду, оформлене (викладене) протоколом Ради директорів Третьої особи № 2 від 11 серпня 2010 року є такими, що прийняті без дотримання вимог чинного законодавства та статуту Третьої особи, а отже є недійсними. Крім того, позивач вказує, що здійснивши правовий аналіз Положення про Третейський суд вбачається, що воно не відповідає вимогам встановленим ч. 2 ст. 10 Закону України «Про третейські суди», а саме: положення не містить відомостей місцезнаходження Третейського суду, не містить компетенцію та порядок створення органів самоврядування третейських суддів, компетенцію, порядок діяльності та порядок прийняття рішень органом самоврядування третейських суддів.

Отже, на думку позивача, оскільки Третейський суд утворений із порушенням вимог Закону України «Про третейські суди» його діяльність (у тому числі щодо здійснення третейського розгляду спорів) є незаконною, а незаконні рішення постановлені за результатами третейського розгляду спорів є такими, що порушують права та законні інтереси осіб, які заявлені як сторонами третейського спору.

Натомість, Головне управління юстиції у Черкаській області в порушення вимог ч. 6 ст. 9 Закону України «Про третейські суди» належним чином не здійснило перевірку поданих Третьою особою документів для реєстрації Третейського суду, а саме:

- не здійснено перевірку щодо компетентності Ради директорів Третьої особи щодо прийняття рішення про утворення Третейського суду, затвердження положення про Третейський суд, затвердження регламенту Третейського суду та списку третейських суддів;

- не здійснено перевірку на відповідність Положення Третейського суду (затвердженого протоколом Ради директорів Відповідача-1 № 2 від 11 серпня 2010 року) вимогам Закону України «Про третейські суди»;

- не здійснено перевірку на відповідність Регламенту Третейського суду (затвердженого протоколом Ради директорів Відповідача-1 № 2 від 11 серпня 2010 року) вимогам Закону України «Про третейські суди».

Тож, на думку позивача, дії Головного управління юстиції у Черкаській області щодо прийняття рішення про реєстрацію Третейського суду та дії щодо державної реєстрації Третейського суду є протиправними.

Окрім вказаного, позивач також вказав, що між ним та ПрАТ «Лебединський насіннєвий завод» 03.07.2020 укладено Договір поставки № 102-ТР, відповідно до п. 9.2 та 9.3 якого передбачено розгляд спорів пов`язаних із цим договором у Третейському суді. Однак, внаслідок незаконно створеного третейського суду, суддею даного суду з позивача стягнуто 24 215 243,90 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від "02" грудня 2021 р. провадження в адміністративній справі закрито у зв`язку з тим, що ця справа має вирішуватись за правилами господарського судочинства.

Постановлячи ухвалу, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач звернувся до суду з даним позовом за захистом виключно порушеного майнового права в рамках договірних відносин із ПрАТ «Лебединський насіннєвий завод». Порушене право виникло у зв`язку із стягненням за рішенням Третейського суду коштів з позивача. За відсутності негативного для себе рішення Третейського суду даний позов не був би поданий взагалі, оскільки доводи позивача в будь-якому випадку зводиться до рішення Третейського суду, навіть за спроби позивача обґрунтувати позовні вимоги самою по собі незгодою із створенням Третейського суду. Отже, спір виходить з господарських правовідносини між позивачем та ПрАТ «Лебединський насіннєвий завод» щодо виконання договору, а тому існує спір про право, що виключає можливість розгляду цієї справи за правилами адміністративного судочинства.

Позивач, не погоджуючись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та недотримання норм матеріального права, просить скасувати його та постановити нову постанову, якою направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, скаржник зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що для виконання завдань та функцій, покладених на постійно діючий Третейський суд з відновлення порушених прав та захист майнових і немайнових прав та охоронюваних законом інтересів фізичних чи юридичних осіб, постійно діючий Третейський суд повинен бути створений та зареєстрований у законний спосіб. Лише після виконання зазначеної передумови постійно діючий Третейський суд може вважатися інстанцією наділеною правом та повноваженнями встановленими законом здійснювати відновлення порушених прав шляхом вирішення спорів. В супереч покладених на відповідача завдань, останній діяв з порушенням закону, що призвело до порушення одного з фундаментальних принципів для третейського судочинства - принципу законності створення та діяльності Третейського суду, що закріплений у п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про третейські суди». Шляхом пред`явлення адміністративного позову позивач висловлює незгоду із незаконними діями відповідача, в силу яких Черкаський обласний постійно діючого Третейський суд при КОРПОРАЦІЇ «РАДНИК» набув статусу постійно діючого Третейського суду.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, наполягаючи на необґрунтованості доводів скаржника і правильності висновків суду першої інстанції.

Треті особи подали заяви про розгляд справи без їх участі.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що 23 липня 2021 року представник ПОСП «КОЛОС» Паламарчук О.М. звернувся до Центрального межрегіонального управління міністерства юстиції (м. Києв) із заявою про надання документів, що містяться в реєстраційній справі відповідної юридичної особи, громадського формування, що не має статусу юридичної особи щодо Черкаського обласного постійно діючого третейського суду при КОРПОРАЦІЇ «РАДНИК».

На виконання зазначеної заяви відповідач надав ряд фотокопій документів, що стосуються державної реєстрації Третейського суду, серед яких:

- Заява про реєстрацію Третейського суду;

- Протокол зборів ради директорів КОРПОРАЦІЇ «РАДНИК» № 2 від 11 серпня 2010 року;

- Регламент Третейського суду, затверджений зборами ради директорів КОРПОРАЦІЇ «РАДНИК» (протокол № 2 від 11 серпня 2010 року);

- Положення про Третейський суд, затверджений зборами ради директорів КОРПОРАЦІЇ «РАДНИК» (протокол № 2 від 11 серпня 2010 року);

- Список третейських суддів, затверджений зборами ради директорів КОРПОРАЦІЇ «РАДНИК» (протокол № 2 від 11 серпня 2010 року);

- Свідоцтво про реєстрацію постійно діючого третейського суду від 20 вересня 2010 року № 4;

- Статут КОРПОРАЦІЇ «РАДНИК», затверджений радою Директорів (протокол № 1 від 7 травня 2010 року).

Позивач, вважаючи, що створення Третейського суду, у якому вирішено його справу про стягнення 24 215 243,90 грн, відбулось у непередбачений законом спосіб, звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам скаржника, колегія суддів зазначає таке.

Суд першої інстанції, закриваючи провадження у справі з підстав, що цей спір підлягає розгляду за правилами господарського судочинства згідно з п.6 ч.1 ст.20 Господарського процесуального кодексу України, дійшов висновку, що позивач намагається захистити власні майнові права шляхом скасування рішення Третейського суду через визнання протиправним факту створення такого суду. Даний висновок Окружного адміністративного суду міста Києва ґрунтується на тому, що станом на 03.07.2020 - дату укладення Договору поставки № 102-ТР між позивачем ПрАТ «Лебединський насіннєвий завод» (п. 9.2 та 9.3 якого передбачено розгляд спорів пов`язаних із цим договором у Третейському суді) та до моменту винесення рішення Третейським судом 19 травня 2021 року по справі №04/06-2021 про стягнення коштів з позивача, у останнього не виникало жодного сумніву у легітимності створення Третейського суду, натомість після ухвалення Третейським судом негативного для позивача рішення у останнього виникли сумніви в правомірності дій відповідача щодо легалізації створення Третейського суду.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для закриття провадження у справі у зв`язку з тим, що ця справа не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, однак вважає за необхідне змінити мотиви суду першої інстанції про належність розгляду цієї справи у порядку господарського судочинства.

Оцінюючи доводи сторін, суд доходить висновку, що фактичною підставою звернення до суду стали протиправні, на думку позивача, дії відповідача, які полягають у реєстрації Черкаського обласного постійно діючого Третейського суду при КОРПОРАЦІЇ "РАДНИК" та документів, пов`язаних з його діяльністю, на підставі рішень Ради директорів КОРПОРАЦІЇ «РАДНИК» без перевірки повноважень цього органу на прийняття таких рішень.

Згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 4 КАС України передбачено, що адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - це спір, у якому:

хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

За правилами пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадову чи службову особу, іншого суб`єкта при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій.

Разом з тим неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку із чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Як зазначалось, виникнення спірних правовідносин у цій справі пов`язане з незгодою позивача з реєстраційними діями відповідача щодо реєстрації Черкаського обласного постійно діючого Третейського суду при КОРПОРАЦІЇ "РАДНИК" та документами, пов`язаними з діяльністю Третейського суду.

На думку позивача, незаконність реєстрації Черкаського обласного постійно діючого Третейського суду при КОРПОРАЦІЇ "РАДНИК" пов`язана, зокрема, з відсутністю компетенції у Ради директорів КОРПОРАЦІЇ «РАДНИК» приймати рішення про створення Третейського суду, оскільки такі питання підвідомчі лише загальним зборам учасників корпорації. Також позивач посилається на не дотримання Радою директорів КОРПОРАЦІЇ «РАДНИК» процедури прийняття рішень про створення Третейського суду та документів, які регулюють його діяльність (Регламент, Положення, список судів)

Тобто, в позовній заяві позивач вказує на недійсність установчих (базових) документів Третейського суду.

Колегія суддів зазначає, що спір про скасування запису про державну реєстрацію Черкаського обласного постійно діючого Третейського суду при КОРПОРАЦІЇ "РАДНИК" є спором про наявність або відсутність цивільної правоздатності та компетенції Третейського суду щодо захисту майнових і немайнових прав та охоронюваних законом інтересів фізичних та юридичних осіб у цивільних та господарських правовідносинах.

Цей спір не є спором у сфері публічно-правових відносин, навіть якщо виник у зв`язку з протиправним внесенням до ЄДР суб`єктом владних повноважень запису про реєстрацію Третейського суду; не є спором, що виникає із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин; не є спором, що виникає у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності, а є спором про абстрактну можливість брати участь у конкретних правовідносинах.

Водночас процесуальне законодавство не визначає юрисдикційну належність такого спору.

Вважаючи за необхідне заповнити цю прогалину закону, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 813/6286/15 сформувала правову позицію, відповідно до якої подібні спори є найбільш наближеними до спорів, пов`язаних з діяльністю або припиненням діяльності юридичної особи, тому повинні розглядатись за правилами господарського судочинства.

Отже, оскільки спірні правовідносини є найбільш наближеними до правовідносин, пов`язаних з діяльністю або припиненням діяльності юридичної особи (у даному випадку Третейського суду без статусу юридичної особи), колегія суддів вважає, що цей спір не є публічно-правовим і має вирішуватися судами за правилами ГПК України.

За схожих обставин Верховний Суд дійшов аналогічного висновку в постанові 26 лютого 2020 року у справі № 826/7942/15.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

Враховуючи, що юрисдикція адміністративних судів на спірні правовідносини не поширюється, колегія суддів дійшла висновку про необхідність вирішення цього спору в порядку господарського судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для закриття провадження у справі, однак дійшов помилкового висновку, що заявлені позовні вимоги виходять із спору в рамках господарського договору, укладеного між позивачем та ПрАТ «Лебединський насіннєвий завод». Наведені обставини є підставою для зміни судового рішення в частині мотивів, з яких воно прийнято.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

За наведеного, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу - залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - змінити, зазначивши підстави для закриття провадження у справі, які викладені у мотивувальній частині цієї постанови.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватно-Орендного Сільськогосподарського підприємства "Колос" задовольнити частково.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від "02" грудня 2021 р. змінити в частині мотивів, з яких вона постановлена.

У решті ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.12.2021 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено та підписано "13" липня 2022 р.

Головуючий суддяЛ.Т. Черпіцька
СуддіО.Є. Пилипенко
Я.М. Собків