Справа № 200/3331/22
Суддя: Зінченко О.В.
Дата ухвалення: 2022-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2022 року Справа№200/3331/22

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Зінченка О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (юридична адреса: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

23 лютого 2022 року ОСОБА_1 , через свого представника - адвоката Верченко Ольгу Олександрівну, яка діє на підставі ордеру від 17.02.2022, звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецької області, в якій просить суд:

- визнати незаконними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області щодо розрахунку пільгового стажу за Списком № 1 та зобов`язати зарахувати до пільгового стажу роботи за Списком №1 з повним робочим днем в підземних умовах періоди з 11.01.1999 по 30.05.2006 та з 30.06.2009 по 31.10.2011, та з 16.01.2000 по 27,04.2001, з 01.01.2002 по 30.04.2003 та з 28.05.2005 по 26.01.2009 рік;

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області щодо невиплати нарахованої пенсії позивачу за період з 21.03.2021 по 31.10.2021 в сумі 66 605,27 грн., зобов`язавши Головне управління Пенсійного фонду України у Донецькій області сплатити заборгованість по пенсії з 21.03.2021 по 31.10.2021 року, в сумі 66 605,27 грн;

- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь позивача сплачений судовий збір.

В обґрунтування вимог позивачем зазначено, що з 21.03.2021 позивачеві призначено пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Із роз`яснень відповідача позивач дізнався, що до пільгового стажу за Списком № 1 зараховано 11 років 8 місяців 11 днів.

Позивач вважає, що відповідачем до його пільгового стажу роботи за Списком № 1 протиправно не зараховано періоди його роботи з 11.01.1999 по 30.05.2006 та з 30.06.2009 по 31.10.2011, та з 16.01.2000 по 27,04.2001, з 01.01.2002 по 30.04.2003 та з 28.05.2005 по 26.01.2009 рік.

Крім того, у позовній заяві позивач зазначив, що відповідачем протиправно не виплачено заборгованість з нарахованої пенсії за період з 21.03.2021 по 31.10.2021.

Ухвалою суду від 23 травня 2022 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

У встановлений судом термін до суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області надійшов відзив на позовну заяву, за змістом якого останнє просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Вказує, що відповідно до наданих позивачем до заяви документів, його загальний страховий стаж складає 31 рік 00 місяців 15 днів, пільговий стаж 11 років 08 місяців 11 днів.

До пільгового стажу позивача не зараховано періоди роботи:

- з 11.01.1999 по 30.05.2006 та з 30.06.2009 по 31.10.2011 у зв`язку із тим, що довідка про підтвердження пільгового характеру праці видана підприємством, яке знаходиться на тимчасово окупованій території України, у зв`язку із чим, пільговий стаж зараховано за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного страхування;

- з 16.01.2000 по 27.04.2001, з 01.01.2002 по 30.04.2003 та з 28.05.2005 по 26.01.2009 згідно даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного страхування не підлягають зарахуванню до пільгового стажу;

- 27.01.2009 та з 17.06.2009 по 29.06.2009 не може бути зараховано до пільгого стажу позивача, оскільки у вказані періоди останній не працював на посадах, які дають право на пільгову пенсію за Списком № 1.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача виплатити заборгованість з пенсії за період з 21.03.2021 по 31.10.2021 зазначав, зокрема, що перед позивачем існує заборгованість за спірний період у сумі 66605,27 грн. Її виплата буде проведена після відповідного фінансування. Вважав, що не порушив права позивача. Просив в задоволенні позову відмовити.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується паспортом громадянина України НОМЕР_2 від 29.03.2016, копія якого наявна в матеріалах справи, фактичне місце проживання внутрішньо переміщеної особи: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Рішенням Управління Пенсійного фонду України в м. Димитрові Донецької області від 24.06.2021 № 5 за результатами розгляду заяви позивача від 14.06.2021 останньому призначено пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1.

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (юридична адреса: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3, ) в даних правовідносинах є суб`єктом владних повноважень у відповідності до приписів пункту 7 частини 1 статті 4 КАС України та є правонаступником прав і обов`язків Управління Пенсійного фонду України в м. Димитрові Донецької області.

Відповідно до вищевказаного рішення загальний страховий стаж позивача складає 31 рік 0 місяців 15 днів, з яких пільговий стаж за Списком № 1 11 років 8 місяців 11 днів.

Як вбачається з розрахунку стажу, який додано відповідачем до відзиву, в межах позовних вимог до пільгового стажу позивача за Списком № 1 не зараховано періоди роботи: з 11.01.1999 по 28.02.1999, з 16.01.2000 по 27.04.2001, з 01.01.2002 по 30.04.2003, з 28.05.2005 по 27.01.2009, та з 17.06.2009 по 29.09.2009.

Відповідно до листа відповідача від 01.02.2022 № 0500-1502-8/21311, страховий стаж позивача складає: 31 рік 0 місяців 15 днів, з який пільговий стаж за Списком № 1 11 років 8 місяців 11 днів.

Періоди роботи позивача з 16.01.2000 по 27.04.2001, з 01.01.2002 по 30.04.2003 та з 28.05.2005 по 26.01.2009 не зараховано до пільгового періоду роботи позивача на підставі відомостей з Державного реєстру загальнообов`язкового державного страхування.

На думку відповідача, оскільки довідка, яка підтверджує пільговий характер роботи за період з 11.01.1999 по 30.05.2006 та з 30.06.2009 по 31.10.2011 видана підприємтсвом, яке знаходиться на тимчасово окупованій території України, пільговий стаж зараховано за даними наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Період роботи позивача з 25.05.2016 по 24.05.2019 зараховано до пільгового стажу позивача на підставі довідки про спуски/підйоми.

Періоди роботи позивача 27.01.2009 та з 17.06.2009 по 29.06.2009 не зараховано до пільгового стажу позивача, оскільки в зазначений період останній не працював на посаді, яка дає право на пільгову пенсію.

Щодо виплати заборгованості з пенсії за період у вказаному листі відповідачем викладено пояснення, аналогічні наданим у відзиві.

Отже, як вбачається зі змісту позовної заяви та відзиву на позов, спірними питанням у справі є правомірність незарахування при призначенні пенсії за віком до пільгового стажу позивача певних періодів його роботи та правомірність невиплати заборгованості з пенсії, яка утворилась у період з з 21.03.2021 по 31.10.2021.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам та аргументам учасників справи, суд виходить з наступного.

Згідно зі статтею 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав свобод людини є головним обов`язком держави.

На підставі статті 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики України. Пенсійний фонд України у своїй діяльності керується Конституцією України та законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства соціальної політики України, іншими актами законодавства України, а також дорученнями Президента України та Міністра.

Отже, відповідач має діяти в межах та у спосіб, встановлених законодавчих норм.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначені Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон 1058-IV).

Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 8 Закону № 1058-ІV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Пунктом 1 частини 1 статті 9 Закону № 1058-ІV визначено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються у т. ч. пенсія за віком.

Частиною 4 статті 24 Закону № 1058-ІV визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Призначення, виплата та перерахунок призначеної пенсії регулюється Законами України Про пенсійне забезпечення від 5 листопада 1991 року №1788-XII (далі - Закон №1788-XII), Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 9 липня 2003 року №1058-IV.

Частиною 1 статті 45 Закону № 1058-IV встановлено, що пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку.

Відповідно до частини 2 статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування працівникам зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників затверджених Кабінетом Міністрів України та за результатами атестації робочих місць - пенсія призначається після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу: з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 23 років у чоловіків з них не менше 10 років на зазначених роботах.

За відсутності стажу роботи, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу: з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 23 років у чоловіків і не менше 18 років у жінок.

Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи.

Пунктом 3 Порядку застосування Списків N 1 і N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року N 383 встановлено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.92 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.92.

Суд зазначає, що з метою забезпечення соціального захисту та належного пенсійного забезпечення працівників, зайнятих на підземних роботах, роботах з особливо шкідливими й особливо важкими умовами праці за Списком №1 та на інших роботах зі шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2, наказом Міністерства праці та соціальної політики від 18.11.2005 № 383 затверджено Порядок застосування Списків №1 та №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (далі Порядок). Цей Порядок регулює застосування Списків під час обчислення стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, відповідно до пунктів а, б статті 13 та статті 100 Закону України Про пенсійне забезпечення.

Відповідно до пунктів 2, 3 Порядку № 383, під повним робочим днем слід вважати виконання робіт в умовах, передбачених Списками, не менше 80 відсотків робочого часу, установленого для працівників даного виробництва, професії чи посади, з урахуванням підготовчих, допоміжних, поточних ремонтних робіт, пов`язаних з виконанням своїх трудових обов`язків.

При визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.92 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.92 (приклади у додатках 1, 2).

Згідно з пунктом 4 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.92 N 442 (далі - Порядок проведення атестації робочих місць), атестація робочих місць за умовами праці (далі - атестація) проводиться в строки, передбачені колективним договором, але не рідше одного разу на 5 років.

Зазначена постанова набула чинності з 21.08.92. Це означає, що при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах для зарахування до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, певного 5-річного періоду роботи зі шкідливими і важкими умовами праці після 21.08.92, відповідне право впродовж цього періоду повинне бути підтверджене за результатами атестації.

Результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умов і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.

Такий же порядок застосовується у разі припинення діяльності підприємства, установи, організації із визначенням правонаступника.

У разі підтвердження цього права за результатами атестації, вперше проведеної до 21.08.97 (впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць), до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи із шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.

З аналізу вищезазначених норм вбачається, що у разі вперше проведеної до 21.08.1997 року атестації робочого місця до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками.

Відповідно до Порядку проведення атестації робочих місць, затвердженого Постановою Кабінетом Міністрів України від 01 серпня 1992 року № 4 (який набрав чинності 21 серпня 1992 року) встановлено, що атестація робочих місць за умовами праці (надалі - атестація) проводиться на підприємствах і організаціях незалежно від форм власності й господарювання, де технологічний процес, використовуване обладнання, сировина та матеріали є потенційними джерелами шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що можуть несприятливо впливати на стан здоров`я працюючих, а також на їхніх нащадків як тепер, так і в майбутньому.

Згідно із зазначеним нормативним актами основна мета атестації, як випливає із зазначених нормативних актів, полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Відповідно до положень Порядку відомості про результати атестації робочих місць заносяться до картки умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров`я України.

Атестація проводиться атестаційною комісією, склад і повноваження якої визначаються наказом по підприємству, організації, в строки, передбачені колективним договором, але не рідше ніж один раз на п`ять років. До складу комісії включається уповноважений представник виборного органу первинної профспілкової організації, а в разі відсутності профспілкової організації - уповноважена найманими працівниками особа.

Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Документами, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, можуть бути: картка умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу.

Отже, з аналізу норм Закону України Про пенсійне забезпечення та Порядку дає підстави дійти висновку, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах незалежно від віку є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у списку робіт і професій, що дають право на пенсію незалежно від віку за умови безпосередньої зайнятості повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці.

За приписами статті 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 48 КЗпП України встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок) передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній № 637 від 12 серпня 1993 року у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Так, з трудової книжки позивача, в межах спірних періодів, вбачається наступні записи:

- запис № 3 від 11.01.1999 прийнятий гірником підземним учнем з повним робочим днем в шахті на ділянку підготовчих робіт (наказ № 13-к від 11.01.1999);

- запис № 4 від 11.03.1999 прийнятий гірником підземним третього розряду з повним робочим днем в шахті на ділянці підшотовчих робіт. Курси гріників підземних у Красноармійській філії УКК ГХК «Макіїввугілля» з 25.01.1999 по 21.03.1999 (наказ № 135/к від 11.03.1999);

- запис № 5 від 01.05.2000 переведений мішиністом гірничих виймальних машин п`ятого розряду підземним з повним робочим днем в шахті (наказ № 360-к від 28.04.2000);

- запис № 6 від 01.11.2001 переведений машиністом виймальних машин шостого розряду підземним з повним робочим днем в шахті (наказ № 770к від 01.11.2001);

- запис № 9 від 30.05.2006 звільнений за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України (наказ № 585к від 29.05.2006);

- запис № 12 від 15.06.2006 прийнятий машиністом гірничовіймальних машин п`ятого розряду підземним з повним робочим днем в шахті на ділянку № 1 (наказ № 91/к від 15.06.2006);

- запис № 13 від 01.06.2008 переведений машиністом гірничовіймальних машин шостого розряду підземним з повним робочим днем в шахті на ділянку № 1 (наказ № 121/к від 29.05.2008);

- запис № 14 від 26.01.2009 звільнений за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України (наказ № 21/к від 26.01.2009);

- запис № 15 від 28.01.2009 прийнятий машиністом гірничовіймальних машин шостого розряду підземним з повним робочим днем в шахті (наказ № 79-к від 28.01.2009);

- запис № 16 від 16.06.2009 звільнений за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України (наказ № 517к від 16.06.2009);

-запис № 17 від 30.06.2009 прийнятий машиністом гірничовіймальних машин п`ятого розряду з повним робочим днем на підземних роботах (наказ № 507к від 30.06.2009).

Пунктом 20 Порядку № 637 визначено, що у разі коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу необхідно надавати уточнюючі довідки.

Аналіз зазначених нормативно-правових актів свідчить про те, що відповідачем протипрвно не зараховано до пільгового стажу позивача за Списком № 1 періодів його роботи з 11.01.1999 по 28.02.1999, з 16.01.2000 по 27.04.2001, з 01.01.2002 по 30.04.2003, з 28.05.2005 по 30.05.2006, з 15.06.2006 по 26.01.2009, оскільки наявний трудовий стаж позивача - підтверджено записами в трудовій книжці, яка є основним документом.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 14 квітня 2018 року у справі № 164/1993/14-а, від 19 червня 2018 року у справі № 592/5846/17, від 25 вересня 2018 року у справі № 242/65/17.

Як передбачено частиною 5 статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, у межах спірних періодів, у трудовій книжці позивача відсутні записи щодо виконання ним робіт, виконання яких дає право на пільгову пенсію за віком за періоди: 27.01.2009, з 31.05.2006 по 14.06.2006, з 17.06.2009 по 29.06.2009.

Враховуючи викладене, зазначені вище періоди правомірно не зараховано відповідачем до пільгового стажу позивача.

Разом з тим, як вбачається з наданого відповідачем розрахунку стажу позивача, періоди роботи останнього з 01.03.1999 по 15.01.2000, з 28.04.2001 по 31.12.2001, з 01.05.2003 по 27.05.2005, з 28.01.2009 по 16.06.2009, з 30.06.2009 по 31.10.2011 відповідачем зараховано до пільгового стажу позивача за Списком № 1.

Частиною 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, за результатми розгляду заяви позивача та доданих до неї документів Управлінням Пенсійного фонду України в м. Димитрові Донецької області прийнято рішення від 24.06.2021 № 5.

Таким чином, саме це рішення, як індивідуальний акт суб`єкта владних повноважень, а не дії, які оскаржує позивач, безпосередньо випливає на права та обов`язки останнього.

З урахуванням встановлених обставин у справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в цій частині підлягають частковому задоволенню, водночас належним способом захисту порушених прав позивача у розглядуваному випадку є скасування рішення Управління Пенсійного фонду України в м. Димитрові Донецької області від 24.06.2021 № 5.

Згідно з частиною 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, враховуючи, що повноваження з приводу включення до стажу певних періодів, призначення пенсії тощо є дискреційними повноваженнями відповідача, суд вважає, що у розглядуваному випадку слід зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії, з урахуванням висновків суду.

Щодо позовних вимог про визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області, щодо невиплати нарахованої пенсії позивачу за період з 21.03.2021 по 31.10.2021 року, в сумі 66 605,27 грн., зобов`язавши Головне управління Пенсійного фонду України у Донецькій області сплатити заборгованість по пенсії з 21.03.2021 по 31.10.2021 року, в сумі 66 605,27 грн суд зазначає наступне.

Статтею 8 Закону № 1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону № 1058-IV законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

За приписами ч. 3 цієї статті виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 вказаного Закону передбачено, що він регулює відносини, які виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Відповідно до абзацу 1 частини другої статті 46 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, кожен, чиї права і свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, ефективний засіб правого захисту в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

За приписами статті 1 Закону № 4901-VI цей Закон встановлює гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України Про виконавче провадження (далі рішення суду), та особливості їх виконання. Частиною першою статті 3 Закону № 4901-VI виконання рішення суду покладено на органи, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, у зв`язку з чим останні є відповідачами у справах, пов`язаних з виконанням рішень суду. Абзац 1 частини другої статті 3 Закону № 4901-VI передбачає право стягувача на звернення до органів казначейства із заявою про виконання рішення суду у випадку його невиконання в передбачені строки, а не право звернення до суду, тощо.

Отже, Законом № 4901-VI створено додатковий механізм гарантування права осіб на обов`язковість судового рішення без повторного звернення до суду з новим адміністративним позовом.

Пункт 1 постанови Кабінету Міністрів України Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 05 листопада 2014 року № 637 доповнено абзацом 20 згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 788 від 21 серпня 2019 року, за змістом якого суми пенсій, які не виплачено за період до місяця їх відновлення, обліковуються в органі, що здійснює пенсійні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

Внаслідок прийняття вказаної норми Кабінетом Міністрів України не тільки фактично зупинено виплату громадянам України пенсійних виплат на невизначений період часу, а й змінено строк виплати пенсій, регламентований частиною першою статті 47 Закону № 1058.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, форми і види пенсійного забезпечення, захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

У преамбулі до Закону № 1058 зазначено, що зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Судом встановлено, що жодних змін до Закону № 1058 з приводу особливостей виплати заборгованості пенсіонерам, які є внутрішньо переміщеними особами, Верховною Радою України не приймалось.

Приписи абзацу 20 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 05 листопада 2014 року № 637 (з урахуванням змін, внесеними постановою Кабінету Міністрів України № 788 від 21 серпня 2019 року) не можуть бути застосовані до правовідносин у цій справі, оскільки не відповідають частині першій статті 47 Закону № 1058.

Згідно з частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем не надано суду доказів правомірності його бездіяльності щодо невиплати позивачу заборгованості з пенсії за період з 21.03.2021 по 31.10.2021 року, в сумі 66 605,27 грн.

Верховний Суд України у постанові від 24 листопада 2015 року по справі № П/800/259/15 (21-3538а15) зазначив, що сама по собі бездіяльність - це триваюча пасивна поведінка суб`єкта, яка виражається у формі невчинення дії (дій), яку він зобов`язаний був і міг вчинити. Тобто бездіяльність не має чітко окреслених часових меж, а саме явище бездіяльності є триваючим.

Таким чином, відповідачем вчинено протиправну бездіяльність щодо невиплати позивачеві нарахованої пенсії за період з 21.03.2021 по 31.10.2021, в сумі 66 605,27 грн.

З урахуванням встановлених обставин у справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню, водночас належним способом захисту порушених прав позивача у розглядуваному випадку є визнання притиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачеві заборгованості з пенсії за період з 21.03.2021 по 31.10.2021 року, в сумі 66 605,27 грн. та стягнення з відповідача на користь позивача нараховану, але не виплачену пенсію за період з 21.03.2021 по 31.10.2021 року, в сумі 66 605,27 грн., отже в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню.

Отже, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно з частинами 1, 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Позивачем при пред`явленні позову сплачений судовий збір у розмірі 1984,80 грн., що підтверджується наявними в матеріалах адміністративної справи квитанціями про сплату від 17.02.2022.

Враховуючи часткове задоволення позову, сплачений позивачем при зверненні до суду судовий збір у сумі 1984,80 грн, підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача пропорційно задоволеній частині позовних вимог - у сумі 1488,60 грн.

Керуючись 2, 3, 5- 9, 12, 15, 19, 22, 25, 32, 72, 76, 77, 79, 94, 139, 194, 205, 241-243, 245, 246, 295,297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (юридична адреса: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України в м. Димитрові Донецької області від 24.06.2021 № 5.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (юридична адреса: 84121, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд, 3, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) від 14.06.2021 про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо невиплати ОСОБА_1 заборгованості з пенсії за період з 21.03.2021 по 31.10.2021 року в сумі 66 605,27 грн.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (юридична адреса: 84122, Донецька область, місто Слов`янськ, пл. Соборна, 3, ) на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) нараховану, але не виплачену пенсію за період з 21.03.2021 по 31.10.2021, в сумі 66 605,27 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог, - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (юридична адреса: 84121, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд, 3, ) на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у сумі 1488,60 грн.

Рішення прийнято в порядку письмового провадження 14 липня 2022 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя О.В. Зінченко