Справа № 400/7728/21
Суддя: Бітов А.І.
Дата ухвалення: 2022-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 липня 2022 р.м.ОдесаСправа № 400/7728/21

Категорія:109020000 Головуючий в 1 інстанції: Гордієнко Т.О.

Місце ухвалення: м. Миколаїв

Дата складання повного тексту: 04.01.2022 р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Бітова А.І.

суддів Лук`янчук О.В.

Ступакової І.Г.

у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), справа розглянута за правилами п.3 ч.1 ст. 311 КАС України,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 січня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Березнегуватської селищної ради Баштанського району Миколаївської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Березнегуватської селищної ради Баштанського району Миколаївської області (далі Березнегуватська СР) про:

- визнання протиправним та скасування рішення Березнегуватської СР від 17 червня 2021 року №20 "Про відмову у наданні дозволу громадянину України ОСОБА_2 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства", яким було вирішено відмовити ОСОБА_1 в наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею до 2,00 га, в межах Березнегуватської СР;

- зобов`язання Березнегуватську СР надати дозвіл ОСОБА_1 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки: категорія земель землі сільськогосподарського призначення, комунальної форми власності, орієнтовною площею 2,00 га, що має кадастровий номер: :05:000:0062 (загальна площа 63.8208) та виділена на викопіюванні (для визначення місцезнаходження земельної ділянки), з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства, на території Новосевастопольської сільської ради (що входить до Березнегуватської сільської ОТГ) Баштанського (раніше Березнегуватського) району Миколаївської області (за межами населених пунктів).

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що відповідач рішенням від 17 червня 2021 року відмовив у наданні дозволу у зв`язку з тим, що земельна ділянка відноситься до регіонального ландшафтного парку "Висунсько-Інгулецький". Проте, відповідно до інформації з публічної кадастрової карти, жодних відомостей, що земельна ділянка відноситься до регіонального ландшафтного парку "Висунсько-Інгулецький" не зазначено. До того ж, за інформацією, отриманою від відповідача, у нього відсутні графічні матеріали парку "Висунсько-Інгулецький". Тому зазначене рішення не відповідає вимогам ч.7 ст. 118 ЗК України, оскільки відповідач не обгрунтував належність земельної ділянки до ландшафтного парку.

Відповідач правом подання відзиву на позовну заяву не скористався.

Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 січня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Березнегуватської СР про визнання протиправним та скасування рішення від 17 червня 2021 року №20; зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального та з порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а також у зв`язку з тим, що висновки суду не відповідають обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на те, що із відповіді Миколаївської обласної ради від 29 грудня 2021 року, проекту організації території та встановлення меж регіонального ландшафтного парку "Висунсько-Інгулецький" не існує. На рішенні Миколаївської обласної ради №9 від 25 листопада 2011 року, яким було створено регіональний ландшафтний парк "Висунсько-Інгулецький" відсутні підпис та печатка відповідного органу, що дає підстави вважати документ таким, що не засвідчений в установленому законом порядку та не має жодної законної сили.

Також, апелянт вказує, що у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (https://usr.miniust.gov.ua/content/free-search), відсутня інформація про створення спеціальної адміністрації для управління регіональним ландшафтним парком "Висунсько-Інгулецький", щодо його підпорядкування, щодо його реєстрації як юридичної особи, щодо призначення керівника, коду ЄДРПОУ та юридичної адреси.

Таким чином, ОСОБА_1 зазначає, що регіональний ландшафтний парк "Висунсько-Інгулецький" взагалі не було створено у визначеному законодавством порядку, як і не було виготовлено чи затверджено проект землеустрою щодо організації і встановлення меж його територій природно-заповідного фонду.

Крім того, надання земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства в межах природно-заповідного фонду регіонального ландшафтного парку місцевого значення "Висунсько-Інгулецький" - цілком звичайне явище, яке не суперечить земельному законодавству. Названі земельні ділянки знаходяться в районі і поруч із земельною ділянкою з кадастровим номером :05:000:0062 (загальна площа 63.8208), тобто там, де бажає отримати 2 га у власність позивач. А, відповідно до Публічної кадастрової карти, землі в районі так званого регіонального ландшафтного парку передавались і передаються громадянам у власність.

Крім того, апелянт наголошує, що відповідач порушив, установлені ч.6 ст. 118 ЗК України, строки розгляду клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та жодним чином не обґрунтував причини відмови.

Відзиву на апеляційну скаргу на адресу суду першої інстанції не надходило.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Обставини встановлені судом першої інстанції, підтверджені судом апеляційної інстанції та неоспорені учасниками апеляційного провадження:

28 квітня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до відповідача з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки: категорія земель землі сільськогосподарського призначення, комунальної форми власності, орієнтовною площею 2,00 га, що має кадастровий номер: :05:000:0062 (загальна площа 63.8208) та виділена на викопіюванні (для визначення місцезнаходження земельної ділянки), з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства, на території Новосевастопольської сільської ради (що входить до Березнегуватської сільської ОТГ) Баштанського (раніше Березнегуватського) району Миколаївської області (за межами населених пунктів).

Рішенням Березнегуватської СР від 17 червня 2021 року №20 відмовлено позивачу в наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого господарства площею до 2,00 га, в межах Березнегуватської СР у зв`язку з невідповідністю місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, а саме: земельна ділянка відноситься до регіонального ландшафтного парку "Висунсько-Інгулецький".

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що що земельна ділянка :05:000:0062, на частину з якої претендує позивач, є земельною ділянкою природно-заповідного фонду, щодо якої вирішено забезпечити збереження типових для степової зони природних комплексів у басейні річок Висунь (в нижній течії) і Біла Криниця (в нижній течії), а також частини правобережжя річки Інгулець.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 6-12, 77 КАС України, ст.ст. 43, 44, 46-1, 61, ч.6 ст. 118, ч.1 ст. 122, ч.ч.1-3 ст. 123 ЗК України, ст. 23 Закону України "Про природно-заповідний фонд України".

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта, виходячи з наступного.

Відповідно ч.ч.1-3 ст. 123 ЗК України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Згідно із приписами п.б ч.1 ст. 121 ЗК України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Частиною 1 ст. 122 ЗК України визначено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами врегульовано ст. 118 ЗК України.

Приписами ч.6 ст. 118 ЗК України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу.

У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Частиною 7 ст. 118 ЗК України вказано, що підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Тобто, ЗК України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Відповідно ст. 23 Закону України "Про природно-заповідний фонд України" регіональні ландшафтні парки є природоохоронними рекреаційними установами місцевого чи регіонального значення, що створюються з метою збереження в природному стані типових або унікальних природних комплексів та об`єктів, а також забезпечення умов для організованого відпочинку населення.

Регіональні ландшафтні парки організовуються з вилученням або без вилучення земельних ділянок, водних та інших природних об`єктів у їх власників або користувачів.

Згідно до ст. 43 ЗК України, землі природно-заповідного фонду це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об`єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус територій та об`єктів природно-заповідного фонду.

Відповідно до положень ст. 46-1 ЗК України передбачено, що землі територій та об`єктів природно-заповідного фонду використовуються з урахуванням обмежень у їх використанні, визначених відповідно до Закону України "Про природно-заповідний фонд України" та положеннями про ці території, об`єкти.

Положеннями ст. 44 ЗК України до земель природо заповідного фонду включаються природні території та об`єкти, до яких належать ландшафтні парки.

Статтями 83 та 84 ЗК України визначено, що у приватну власність не можуть бути передані землі під об`єктами природо-заповідного фонду.

Відповідно до вимог ч.4 ст. 7 Закону України "Про природо-заповідний фонд України" до встановлення меж територій та об`єктів природно-заповідного фонду в натурі їх межі визначаються відповідно до проектів створення територій та об`єктів природно-заповідного фонду.

Колегія суддів звертає увагу, що предметом даного адміністративного позову є відмова Березнегуватської СР в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою з підстав невідповідності місця розташування об`єкта вимогам законів.

Як вбачається з оскаржуваного рішення, позивачу відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, у зв`язку із тим, що бажане місце розташування земельної ділянки знаходиться в межах земельної ділянки, яка відноситься до регіонального ландшафтного парку "Висунсько-Інгулецький".

Колегією суддів досліджено статус земельної ділянки, зокрема, на інформаційному Інтернет-ресурсі "Публічна кадастрова карта України" (https://map.land.gov.ua/) наявні відомості про земельну ділянку з кадастровим номером :05:000:0062, а саме:

"тип власності: державна власність, цільове призначення: A.01 землі сільськогосподарського призначення, площа: 63.8208 га, назва об`єкту: Регіональний ландшафтний парк місцевого значення "Висунсько-Інгулецький", назва області: Миколаївська, значення об`єкту: місцеве, категорія об`єкту: Регіональний ландшафтний парк, площа об`єкту: 2 712.6 га, адреса об`єкту: Березнегуватський район, землекористувач: Березнегуватська селищна рада, поштова адреса землекористувача: 56200, Соборно-Миколаївська площа, 10, смт. Березнегувате, Березнегуватський р-н, Миколаївська обл., контактна інформація землекористувача: , підстава створення об`єкту: 2011-11-25".

Крім того, колегією суддів з`ясовано, що земельна ділянка з кадастровим номером :05:000:0062, на частину з якої претендує позивач, є земельною ділянкою природно-заповідного фонду, щодо якої вирішено забезпечити збереження типових для степової зони природних комплексів у басейні річок Висунь (в нижній течії) і Біла Криниця (в нижній течії), а також частини правобережжя річки Інгулець.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що під час дослідження вищевказаної інформації, судом апеляційної інстанції з`ясовано, що в графі "Вид обмеження у використанні земельної ділянки" указано:

- Прибережна захисна смуга вздовж річок, навколо водойм та на островах. Дата державної реєстрації обмеження 06 червня 1995 року;

- Санітарно-захисна зона навколо об`єкта. Дата державної реєстрації обмеження 19 червня 1996 року;

- Охоронна зона навколо (вздовж) об`єкта енергетичної системи. Дата державної реєстрації обмеження 04 березня 1997 року;

- Водоохоронна зона. Дата державної реєстрації обмеження 16 листопада 2002 року.

Як вбачається зі змісту листа Березнегуватської селищної ради від 29 червня 2021 року №3550/25-05, відповідачем додатково роз`яснено позивачу, земельна ділянка, яку бажає ОСОБА_1 до відведення у власність для ведення особистого селянського господарства, розташована в масиві, що відноситься до регіонального ландшафтного парку "Висунсько-Інгулецький".

Регіональний ландшафтний парк "Висунсько-Інгулецький" відноситься до парків "відкритого" типу, туристичного та відновлюваного направлення. Основні ділянки парку зосереджені понад річками Інгулець, Висунь, Добра із системою прилеглих балок (а.с.30).

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що положеннями ст. 60 ЗК України та ст. 88 ВК України встановлено, що вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги.

Правовий режим прибережних смуг визначено положеннями ст. 60- 62 ЗК України та ст. 1, 88- 90 ЗК України.

Так, за змістом ст. 61 ЗК України та ст. 89 ВК України прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності. Зокрема, у прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється: розорювання земель (крім підготовки ґрунту для залуження і залісення), а також садівництво та городництво; зберігання та застосування пестицидів і добрив; влаштування літніх таборів для худоби; будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, гідрометричних та лінійних), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів тощо.

Статтею 88 ВК України передбачено, що з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм в межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Прибережні захисні смуги встановлюються по обидва береги річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною: для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менше 3 гектарів 25 метрів; для середніх річок, водосховищ на них та ставків площею більше 3 гектарів 50 метрів; для великих річок, водосховищ на них та озер 100 метрів.

Згідно із приписами пп."б" ч.1 ст. 58 ЗК України до земель водного фонду належать землі, зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами.

Частиною 2 ст. 60 ЗК України прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період). Прибережні захисні смуги встановлюються за окремими проектами землеустрою.

Тобто, дотримання установлених заборон є необхідною умовою використання земельної ділянки, на яку поширюється режим прибережної захисної смуги, з тією метою, щоб навіть потенційне їх порушення не могло зашкодити охороні навколишнього природного середовища в цілому й конкретному водному об`єкту зокрема.

Колегія суддів звертає увагу на позицію Верховного Суду викладену в постанові від 10 липня 2019 року у справі №806/3709/15, зокрема, на те, що відсутність проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не може свідчити про відсутність самої прибережної захисної смуги, оскільки її розмір і межі установлено законом, а тому такі земельні ділянки, що належали до земель водного фонду, не можуть бути передані у приватну власність (ст.ст. 83, 84 ЗК України).

Колегія суддів вказує, що рішенням Миколаївської обласної ради №9 від 25 листопада 2011 року створений Регіональний ландшафтний парк "Висунсько-Інгулецький" (а.с.100-101).

Відповідно до цього рішення, парк створюється з метою збереження цінних природних комплексів та об`єктів, охорону території регіонального ландшафтного парку "Висунсько-Інгулецький", створення умов для організованого туризму і відпочинку з додержанням режиму охорони розробки природних комплексів та об`єктів для проведення еколого-освітньої роботи і роботи з питань охорони навколишнього природного середовища, використання природних ресурсів.

Пунктом 6 зазначеного Рішення доручено Головному управлінню Держкомзему у Миколаївській області забезпечити переведення земель регіонального ландшафтного парку "Висунсько-Інгулецький" до категорії земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення.

Згідно до інформації, яка міститься в листі Березнегуватської СР від 29 червня 2021 року №3538/25-05, розпорядженням Миколаївської обласної державної адміністрації від 03 червня 2015 року №161-р "Про затвердження проекту землеустрою з організації та встановлення меж території природно-заповідного фонду регіонального ландшафтного парку "Висунсько-Інгулецький" на місцевості (в межах території Березнегуватського району Миколаївської області)" було затверджено вказаний проект землеустрою (а.с.30).

Таким чином колегія суддів констатує, що органами місцевого самоврядування вчиняються дії щодо створення у визначеному законодавством порядку регіонального ландшафтного парку "Висунсько-Інгулецький", виготовлення та затвердження проекту землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду. Однак, процедура створення парку не завершена у встановленому законодавством порядку.

Колегія суддів доходить висновку, що рішення Миколаївської обласної ради №9 від 25 листопада 2011 року не було виконано у повному обсязі щодо створення адміністрації парку, переведення земель парку до категорії земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення не впливає на правомірність рішення відповідача, оскільки відповідно до вимог ст. 43 ЗК України, землі набувають статусу земель природно-заповідного фонду з моменту надання ним статусу територій та об`єктів природно-заповідного фонду.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відомостей стосовно оскарження указаного рішення Миколаївської обласної ради №9 від 25 листопада 2011 року "Про створення регіонального ландшафтного парку "Висунсько-Інгулецький" матеріали справи не містять.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає необґрунтованим посилання апелянта на те, що регіональний ландшафтний парк "Висунсько-Інгулецький" взагалі не було створено у визначеному законодавством порядку.

За таких обставин, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Оскільки дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Колегія суддів не змінює розподіл судових витрат відповідно ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, ч.5 ст. 328 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 січня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 12 липня 2022 року.

Головуючий: Бітов А.І.

Суддя: Лук`янчук О.В.

Суддя: Ступакова І.Г.