Справа № 380/25629/21
Суддя: Улицький Василь Зіновійович
Дата ухвалення: 2022-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2022 рокуЛьвівСправа № 380/25629/21 пров. № А/857/7026/22

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді: Улицького В.З.

суддів: Кузьмича С.М., Матковської З.М.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18.03.2022 року (рішення ухвалене у м. Львові судом у складі головуючого судді Коморного О.І., повне судове рішення складено 18.03.2022) у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2021 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними діяння та скасування рішення Головного Управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 5 квітня 2021 року № 159 щодо відмови здійснити перерахунок та доплату пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» на підставі довідки прокуратури Західного регіону від 4 березня 2021 року № 148 про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсій, виходячи з розміру 90 % місячної заробітної плати без обмеження нарахування та виплати граничного розміру пенсії, із виплатою її з урахуванням виплачених сум у розмірі, встановленому після перерахунку без будь - яких інших стягнень і відрахувань, зобов`язання Головне Управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити із 11 вересня 2020 року перерахунок призначеної відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ від 5 листопада 1991 року пенсії за вислугу років, в розмірі 90 % суми місячного заробітку без обмеження її граничного розміру, виходячи з розміру місячної заробітної плати (грошового забезпечення), визначеної в довідці Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону, що є правонаступником військової прокуратури Західного регіону України, від 4 березня 2021 року № 148 про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсій (виданої відповідно до Рішення КСУ № 7-р(П)/2019) від 13 грудня 2019 року та від 26 березня 2020 року № 6-р/2020, статті 81 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII «Про прокуратуру»), без обмеження її граничного розміру з урахуванням раніше виплачених грошових сум у розмірі, встановленому після перерахунку без будь - яких інших стягнень і відрахувань, зобов`язання Головне Управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити із 11 вересня 2020 року виплату перерахованої відповідачем пенсії, призначеної мені відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ від 5 листопада 1991 року пенсії за вислугу років, в розмірі 90 % суми місячного заробітку без обмеження її граничного розміру, виходячи з розміру місячної заробітної плати (грошового забезпечення), визначеної в довідці Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону, що є правонаступником військової прокуратури Західного регіону України, від 4 березня 2021 року № 148 про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсій (виданої відповідно до Рішення КСУ № 7-р(П)/2019) від 13 грудня 2019 року та від 26 березня 2020 року № 6-р/2020, статті 81 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII «Про прокуратуру»), без обмеження виплати її граничного розміру з урахуванням раніше виплачених грошових сум у розмірі, встановленому після перерахунку без будь - яких інших стягнень і відрахувань.

Позивач позовні вимоги мотивував тим, що він позивач є пенсіонером, якому відповідно до вимог ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" № 1789-ХІІ призначена пенсія за вислугу років у розмірі 90 % заробітної плати. 04 березня 2021 року позивачу видано довідку про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсії. Відділом перерахунків пенсій № 2 Управління пенсійного забезпечення Головного управління прийнято рішення № 59 від 05.04.2021 про відмову в проведенні перерахунку пенсії за вислугу років у зв`язку з його недоцільністю. Вважаючи дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду. Просив позов задоволити.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 18.03.2022 року у задоволені адміністративного позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції оскаржив ОСОБА_1 . Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задоволити.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, позивач зазначив, що суд першої інстанції у цій справі своє рішення в частині визначення відсоткового значення розміру пенсії мотивує тим, що «до правовідносин щодо визначення відсоткового значення розміру пенсії, право на перерахунок якої виникло після набранням чинності Законом України № 1697-УІІ, повинні застосовуватись виключно норми цього Закону, зокрема ч. 2 ст. 86, якими встановлено, що пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми місячної (чинної) заробітної плати працівників прокуратури, а не норма, що визначає розмір місячного (чинного) заробітку у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії», тобто 90 %. При цьому, на думку апелянта суд першої інстанції фактично посилається лише на висновки наведеної ним у рішенні постанови Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду від 21.12.2021 року у справі № 580. Зокрема, такий правовий висновок неодноразово наводився для застосування та обґрунтовувався Верховним Судом, у тому числі в складі колегій суддів Касаційного адміністративного суду, зокрема у постановах від 10.09.2021 у справі № 580/5238/20, від 06.10.2015 року в справі № 127/11720/14-а, від 08.06.2021 року в справі №263/15245/16-а, від 03.05.2018 року у справі № 308/11498/16-а, від 22.06.2018 року у справі № 635/6663/16-а, від 19.06.2018 року у справі № 725/1352/16-а, від 29.06.2020 року у справі № 490/5366/16-а та інших.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задоволити з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 189 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Апеляційним судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управління з 31.08.2011 та отримує пенсію за вислугу років, яка виплачується відповідно до Закону України від 14.10.2014 № 1697-УІІ "Про прокуратуру".

Позивач 30 березня 2021 року звернувся до Відділу обслуговування громадян № 8 (сервісний центр) Управління обслуговування громадян Головного управління із заявою про перерахунок пенсії та долучив довідку про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсії від 04.03.2021 № 148, видану Спеціалізованою прокуратурою у військовій та оборонній сфері Західного регіону.

За результатом розгляду заяви позивача про перерахунок пенсії та долученої довідки про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсії № 148 від 04.03.2021, відділом перерахунків пенсій № 2 Управління пенсійного забезпечення Головного управління прийнято рішення № 59 від 05.04.2021 про відмову в проведенні перерахунку пенсії за вислугу років у зв`язку з його недоцільністю.

Відповідач у рішенні № 59 від 05.04.2021 року, як на підставу відмови у задоволенні заяви про перерахунок пенсії, не посилається на необхідність зменшення розміру моєї пенсії при її перерахунку у відсотковому значенні - із 90 % до 60 %, а тому обґрунтування цього питання в позовній заяві фактично не наводилось.

Гарантією належного пенсійного забезпечення працівників прокуратури є право на безумовний перерахунок розміру пенсії у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок.

Статтею 50-1 Закону №1789-ХІІ у редакції до 01.10.2011 року було передбачено, що прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного заробітку.

Законом України від 08.07.2011 року № 3668-УІ, норми якого (п.п. 4 п. 6 розділу II) вступили в дію із 1 жовтня 2011 року, в статтю 50-1 Закону № 1789-ХІІ внесено зміни, щодо яких пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії, до якої включаються всі види оплати праці... Також Законом України від_27.03.2014 року № 1166- VII у статті 50-1 Закону №1789-ХІІ у частинах другій і п`ятій цифри «80» замінено цифрами «70», а Законом України від 28.12.2014 року № 76-VIII в статті 50-1 Закону №1789-ХІІ у частинах другій та п`ятій цифри «70» замінено цифрами «60».

Відтак, дані відсоткові значення зменшувались поступово в період із 1 жовтня 2011 року по грудень 2014 року та стосуються лише призначення пенсій відповідно до вказаних законів. Проте вказані норми не стосуються перерахунку пенсії, про застосування їх щодо перерахунку пенсій у вказаних Законах не йдеться та нічого не зазначається, а тому висновок суду про застосування цих відсоткових значень під час перерахунку пенсій є передчасним.

Так, позивач вийшов на пенсію за вислугу років та отримую її відповідно до Закону України від 14.10.2014 року № 1697-УІІ "Про прокуратуру", із 31.08.2011 року, тобто з часу коли діяла норма 90 % грошового забезпечення, а не 80, 70 чи 60 відсотків, які старається застосувати суд першої інстанції, тому і перерахунок пенсії повинен здійснюватися Пенсійним органом, та відповідно - судом, виходячи з 90 % грошового забезпечення, а не іншого відсоткового значення.

Згідно правил частини 18 цієї статті (у редакції, чинній до 01.01.2015) призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, у якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії... Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

15.07.2015 року набрав чинності Закон № 1697-VIII, у якому пенсійне забезпечення працівників прокуратури регулює статті 86, за правилами частин першої і другої якої прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років. Пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати..., одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Проте, як бачимо, вказана норма щодо відсоткового значення знову ж стосується лише призначення пенсії і аж ніяк не відноситься до перерахунку пенсії, оскільки про застосування їх щодо перерахунку пенсій у вказаному Законі знову ж не йдеться та нічого не зазначається/

Згідно з частини 12 цієї статті призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок. Перерахунок призначених пенсій проводиться з першого числа місяця, наступного за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув право на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців.

У рішенні Конституційного Суду України від 22.05.2018 року № 5-р/2018 вказано, що положення частини першої статті 22 Конституції України необхідно розуміти так, що при ухваленні нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих конституційних прав і свобод людини, якщо таке звуження призводить до порушення їх сутності.

У рішеннях Конституційного Суду України від 13.05.1997 року № 1-зп, від 09.02.1999 року № 1-рп/99,-від 05.04.2001 року № 3-рп/2001, від 13.03.2012 року № 6-рп/2012 висновками щодо тлумачення змісту статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності...

Таким чином, так як позивач вийшов на пенсію за вислугу років та отримує її відповідно до Закону України від 14.10.2014 року № 1697-УІІ "Про прокуратуру" з 31.08.2011 року, тобто з часу коли діяла норма 90 % грошового забезпечення, то до позивача не можуть застосовуватись інше відсоткове значення (80, 70 чи 60 відсотків) при перерахунку пенсії, оскільки такі не застосовувались при Пенсійним органом при призначенні мені цієї пенсії.

Отже, оскільки позивачу була призначена пенсія за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ у розмірі 90 % заробітної плати, то вказана пенсія підлягає перерахунку, виходячи із відсоткового значення станом на час призначення позивачу пенсії, а саме у розмірі 90 % грошового забезпечення.

Аналогічна правова позиція щодо послідовності застосування норм закону, якими визначається відсоток, з якого обчислюється пенсія, збігається з висновками Верховного Суду, викладеними у рішенні від 04.02.2019 року, яке набрало законної сили 16.10.2019 року, у зразковій справі № 240/5401/18, в якій йдеться про зменшення відсоткового значення грошового забезпечення при перерахунку пенсії військовослужбовців.

Верховний Суд України у постанові від 06.10.2015 року в справі № 127/11720/14-а та Верховний Суд у постанові від 08.06.2021 року в справі №263/15245/16-а висловили позицію щодо зміни розміру відсотків пенсії колишнім працівникам прокуратури при її перерахунку.

Вказана позиція зводиться до того, що при перерахунку пенсії працівникам прокуратури має застосовуватись норма, що визначає розмір пенсії у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії, а внесені зміни до статті 50-1 Закону №1789-ХІІ на момент звернення позивача із заявою про перерахунок пенсії, щодо розміру пенсії у відсотках стосуються порядку призначення пенсії прокурорам і слідчим у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії.

Аналогічна правова позиція була застосована Верховним Судом у постановах від 03.05.2018 року у справі № 308/11498/16-а, від 22.06.2018 року у справі № 635/6663/16-а, від 19.06.2018 року у справі № 725/1352/16-а, від 29.06.2020 року у справі № 490/5366/16-а.

Наведене підтверджується висновками Конституційного Суду України, зокрема п. 4 його рішення від 11 жовтня 2005 року в справі № 1-21/2005, де Конституційний Суд чітко зазначає, що законодавство України повинно забезпечувати правові гарантії, правову визначеність і пов`язану з ними передбачуваність законодавчої політики у сфері пенсійного забезпечення, необхідні для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано і таке право не може бути скасоване чи звужене.

Виходячи на пенсію за вислугу років 31.08.2011 року позивач був впевнений у застосуванні норми 90 % грошового забезпечення не тільки при її нарахуванні, а й при її перерахунку, інакше для чого було виконувати свої обов`язки по захисту Батьківщини та її правопорядку більше 25 років в календарному обчисленні, якщо не мати гарантованих Державою Україна соціальних пільг, у тому числі - пенсійного забезпечення, адже виконуючи такі обов`язки я згідно Закону не мав права займатись іншою діяльністю з метою отримання прибутку за для забезпечення себе та моєї сім`ї після виходу на пенсію.

У той же час посилання суду першої інстанції в оскаржуваному рішенні на те, що гарантія дотримання конституційного права на соціальний захист, зокрема щодо недопущення зменшення розміру пенсії у випадку її перерахунку має бути забезпечена виплатою пенсії в раніше встановленому розмірі, н заслуговує на увагу, оскільки у позові мова іде не тільки про виплату пенсії, а й про її нарахування і позовні вимоги є розділеними: окремо ставиться вимога про здійснення перерахунку пенсії (п. 3) та окремо ставиться вимога про виплату перерахованої відповідачем пенсії (п. 4), на що суд першої інстанції чомусь не звернув уваги, про це не зазначив та цього не врахував.

Щодо посилання суду на аналіз практики Європейського суду з прав людини про те, що ЄСПЛ, не заперечуючи право держав зменшувати такий розмір, не сформулював правової позиції щодо достатнього розміру таких соціальних виплат, підкреслюючи водночас необхідність забезпечення прозорості, недискримінаційного характеру відповідних змін, не покладення надмірного тягаря на заявників внаслідок такого втручання держави, то таке твердження суду першої інстанції є упередженим та не цілком відповідає фактичним рішенням вказаного Європейського суду.

Так, для прикладу, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Суханов та Ільченко проти України» від 26.06.2014 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (параграф 52).

В частині, яка стосується обмеження при перерахунку максимального розміру пенсії працівникам прокуратури, пенсія яким призначена відповідно до Закону України №1789- XII до 01.01.2016 року, то застосування правового висновку про те, що до розміру пенсії позивача не застосовуються обмеження максимального розміру пенсії, визначені абзацом шостим частини п`ятнадцятої статті 86 Закону №1697-УІІ, обґрунтовується наступним, а саме.

Надалі Законом України № 3668-УІ, норми якого (п.п. 4 п. 6 розділу II) вступили в дію із 01.10.2011 року, до ч. 15 ст. 50-1 Закону № 1789-ХІІ від 5 листопада 1991 року (в редакції Закону № 2663-ІП від 12 липня 2001 року чинній на момент призначення мені пенсії) була внесена нова норма, згідно з якою «максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, встановлених законодавством індексації та доплат до пенсії, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність».

Разом з тим, положення статті 50-1 Закону № 1789-ХП щодо підстав та порядку перерахунку пенсій прокурорам змін у зв`язку з прийняттям вказаного Закону № 3668-УІ не зазнали. Відбулась лише зміна порядкового номеру частин статті, що регламентували вказаний порядок та підстави.

Законом № 213-УІІІ внесені зміни до статті 50-1 Закону № 1789-ХП, а саме: в частину 15 статті 50-1 Закону № 1789-ХП - максимальний розмір пенсії ... не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Відповідно до статті 2 Закону № 3668-УІ максимальний розмір пенсії або щомісячного довічного грошового утримання..., призначених (перерахованих) відповідно до, зокрема, законів України «Про прокуратуру» не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Частиною 2 розділу II Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3668-УІ встановлено, що обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.

14 жовтня 2014 року прийнято новий Закон України «Про прокуратуру» № 1697-УІІ, який набрав чинності 15 липня 2015 року. Відповідно до частини двадцятої статті 86 Закону № 1697-УІІ умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 3 розділу XII Прикінцевих положень Закону № 1697-УП попередній Закон № 1789-ХП зі змінами частково втратив чинність, окрім зокрема, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1 Закону.

Слід зазначити, що первісна редакція ч. 20 ст. 86 Закону № 1697-УП та ч. 17 (з 1 жовтня 2011 року - ч. 18) ст. 50-1 Закону № 1789-ХП містили аналогічні за змістом положення щодо підстав та порядку перерахунку пенсій за вислугу років, призначених працівникам прокуратури.

При цьому, підпункт 4 пункту 6 розділу II Закону України № 3668-УІ від 8 липня 2011 року втратив чинність на підставі ведення в дію Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-УІ, який набрав чинності із 15 липня 2015 року, а відповідно - втратили чинність введені Законом України від 8 липня 2011 року № 3668-УІ обмеження щодо максимального розміру пенсії, зазначені в ч. 15 ст. 50-1 Закону № 1789-ХП від 5 листопада 1991 року.

Проте такі обмеження були введені Законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 911-УІП від 24 грудня 2015 року (надалі - Закон № 911-УПІ) та № 1774-УПІ від 6 грудня 2016 року (надалі - Закон № 1774-УІІІ)), якими також були внесені зміни до ч. 15 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-УІІ щодо суми обмеження.

Відповідно до абзацу 6 ч. 15 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-УІІ (в редакції згідно із Законами № 911-УПІ від 24 грудня 2015 року та № 1774-УШ від 6 грудня 2016 року), максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень...) не може перевищувати 10 прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність, тобто не може перевищувати 10740 гривень.

Як слідує з п. 1 та 2 Прикінцевих положень Закону № 911-УІП від 24 грудня 2015 року, «цей закон набирає чинності з 1 січня 2016 року» та «дія його положень щодо визначення максимального розміру пенсії застосовується до пенсій, які призначаються починаючи з 1 січня 2016 року».

Крім того, в п. 1 Прикінцевих Положень Закону № 1774-УІІІ від 6 грудня 2016 року зазначено, що він набирає чинності з 1 січня 2017 року, отже дія його положень, у тому числі щодо визначення максимального розміру пенсії, застосовується до пенсій, які призначаються починаючи з 1 січня 2017 року.

З наведеного слідує, що законодавець чітко визначив коло суб`єктів, на яких поширюється дія даної норми Законів, і до цих суб`єктів враховуючи час призначення пенсії я не вхожу, оскільки щодо мене в даних правовідносинах має місце перерахунок уже раніше (31 серпня 2011 року) призначеної пенсії непрацюючому в органах прокуратури на час прийняття Законів № 911-УІІІ та № 1774-УІП пенсіонеру, а не призначення пенсії вперше згідно умов цих законів.

Відтак, станом на 30 березня 2021 року - дату звернення позивача із заявою про перерахунок пенсії, положення ст. 50-1 Закону № 1789-ХП від 5 листопада 1991 року (крім частин 3, 4, 6, 11) втратили чинність згідно з Законом від 14 жовтня 2014 року № 1697-УІІ, а отже ч.13 та 18 ст. 50-1 Закону № 1789-ХІІ не є чинними.

Рішенням Конституційного Суду України від 26 березня 2020 року № 6-р/2020 у справі № 1-223/2018(2840/18) визнане таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення пункту 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-УІІ зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 3 жовтня 2018 року у справі № 127/4267/17, де суд зазначив, що відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» обмеження пенсії максимальним розміром, встановленим цим законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.

Вказані висновки Верховного Суду України повинні враховуватись адміністративними судами в силу приписів ч. 5 ст. 242 КАС України. Також за нормами п. 4 ст. 78 КАС України «обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом».

При вирішенні питання про застосування наведених вище норм ст. 50-1 Закону № 1789-ХІІ, ст. 86 Закону №1697-УІІ та інших пов`язаних із ними норм Закону в часі, слід також виходити із правових норм та застосовувати судову практику Верховного та Конституційного Судів України, а також Європейського суду з прав людини.

Згідно із ч.ч. 2, 3 ст. 22, ч. 1 ст. 64 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. За нормами її ст. 46 громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Крім того, відповідно до ст. 8 Основного Закону, в Україні визнається й діє принцип верховенства права. Складовою верховенства права є принцип очікування суб`єктом відносин визначених правових наслідків (правового результату) своєї поведінки, яка відповідає наявним у суспільстві нормативним приписам. Також за ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Конституційний Суд України у своїх рішеннях неодноразово наголошував на тому, що принцип правової визначеності вимагає ясності й однозначності правової норми й забезпечення того, щоб ситуації та правовідносини залишалися передбачуваними (правові позиції Суду в рішеннях від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005, від 29 червня 2010 року № 17-рп/2010, від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010, від 11 жовтня 2011 року № 10-рп/2011 та інших).

Наведений підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Зокрема, в рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії» зазначено, що принцип правової визначеності є складовою верховенства права (пункт 61). У рішенні від 13 грудня 2001 року у справі «Церква Бессарабської Митрополії проти Молдови» ЄСПЛ зазначив, що закон має бути доступним та передбачуваним, вираженим з достатньою точністю, щоб дати змогу особі регулювати його положеннями свою поведінку (пункт 109).

Право на виплати зі сфери соціального забезпечення було включено до змісту статті 1 Протоколу 1 до Конвенції у рішенні «Гайгус проти Австрії» від 16 вересня 1996 року, де значиться: якщо особа робила внески у певні фонди, в тому числі пенсійні, то такі внески є часткою спільних коштів фонду, яка може бути визначена у будь-який момент, що може свідчити про виникнення у відповідної особи права власності.

Як вже зазначалось, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Суханов та Ільченко проти України» від 26 червня 2014 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності.

За ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію прав та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.

За нормами пункту 3.2 рішення Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року, утверджуючи і забезпечуючи права і свободи громадян, держава окремими законами встановила певні соціальні пільги, компенсації і гарантії, що є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права, а тому відповідно до ч. 2 ст. 6, ч. 2 ст. 19, ч. 1 ст. 68 Конституції України вони є загальнообов`язковими, однаковою мірою мають додержуватися органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами. Невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної і правової держави.

Згідно з вимогами п. 4 рішення від 11 жовтня 2005 року в справі № 1-21/2005 Конституційний Суд України вказав, що в Україні як соціальній, правовій державі політика спрямовується на створення умов, які забезпечують достатній життєвий рівень, вільний і всебічний розвиток людини як найвищої соціальної цінності, її життя і здоров`я, честь і гідність. Утвердження та дотримання закріплених у нормативно-правових актах соціальних стандартів є конституційним обов`язком держави. Діяльність її правотворчих і правозастосовних органів має здійснюватися за принципами справедливості, гуманізму, верховенства прямої дії норм Конституції України, а повноваження - у встановлених нею межах і відповідно до законів. Зазначені конституційні принципи, на яких базується здійснення прав і свобод людини та громадянина в Україні, включаючи і право на пенсійне забезпечення, передбачають за змістом статей 1, 3, 6 (частина друга), 8, 19 (частина друга), 22, 23, 24 (частина перша) Основного Закону України правові гарантії правову визначеність і пов`язану з ними передбачуваність законодавчої політики у сфері пенсійного забезпечення, необхідні для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано, тобто набуте право не може бути скасоване, звужене.

Також у рішеннях Конституційного Суду України зазначалося, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України не допускається (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99, від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 17 березня 2004 року № 7-рп/2004, від 1 грудня 2004 року № 20-рп/2004).

В цей же час Верховним Судом України у постановах від 10 грудня 2013 року (справа № 21-348а13) та від 17 грудня 2013 року (справа №21-445а13) вказувалось що у спірних правовідносинах не можуть бути застосовані положення Закону, які призводять до звуження існуючих прав і свобод. Виходячи із висловленого в цих та інших рішеннях Конституційного та Верховного Судів України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, до яких віднесено і працівників органів прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Правова позиція щодо відсутності обмежень у виплаті максимального розміру пенсії, як уже вказувалось, сформована також Верховним Судом у постанові від 3 жовтня 2018 року у справі № 127/4267/17, де зазначено, що відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про заходи, щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» обмеження пенсії максимальним розміром, встановленим цим законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом, а також поставові від 12 листопада 2019 року у справі № 360/1428/17, де говориться, що дія положень Закону України від 24 грудня 2015 року № 911 -VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» щодо визначення максимального граничного розміру пенсії (обмеження) застосовується до пенсій, які призначаються починаючи з 1 січня 2016 року (згідно п. 2 Прикінцевих положень цього Закону) та ряду інших, де вказані питання розглядались.

Щодо зменшення відсоткового розміру виплати пенсії позивача, незважаючи на те, що у рішенні № 59 від 5 квітня 2021 року про це не зазначається, слід наголосити, що призначення та перерахунок пенсії є різними за змістом та механізмом процедурами їх проведення, тому внесені зміни до етапі 50-1 Закону №1789-ХП щодо встановлення граничного розміру пенсії за вислугу років у розмірі 90, а потім 80 і згодом 60 процентів від суми місячного (чинного) заробітку, а також положення частини другої статті 86 Закону №1697-УІІ, якими встановлено, що пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми місячної (чинної) заробітної плати, також не стосуються перерахунку вже призначеної пенсії. При перерахунку пенсії прокурорів має застосовуватись норма, що визначає розмір місячного (чинного) заробітку у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії.

Наведена позиція щодо послідовності застосування норм закону, якими визначається відсоток, з якого обчислюється пенсія, збігається з висновками Верховного Суду, викладеними у рішенні від 4 лютого 2019 року, яке набрало законної сили 16 жовтня 2019 року, у зразковій справі № 240/5401/18, в якій йдеться про зменшення відсоткового значення грошового забезпечення при перерахунку пенсії військовослужбовців.

Крім того суд звертає увагу на те, що Верховний Суд України у постанові від 6 жовтня 2015 року в справі № 127/11720/14-а та Верховний Суд у постанові від 8 червня 2021 року в справі №263/15245/16-а висловили позицію щодо зміни розміру відсотків пенсії колишнім працівникам прокуратури при її перерахунку.

Вказана позиція зводиться до того, що при перерахунку пенсії працівникам прокуратури має застосовуватись норма, що визначає розмір пенсії у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії, а внесені зміни до статті 50-1 Закону №1789-ХІІ на момент звернення позивача із заявою про перерахунок пенсії, щодо розміру пенсії у відсотках стосуються порядку призначення пенсії прокурорам і слідчим у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії.

Подібна правова позиція за схожих обставин також була застосована Верховним Судом у постановах від 3 травня 2018 року у справі № 308/11498/16-а, від 22 червня 2018 року у справі № 635/6663/16-а, від 19 червня 2018 року у справі № 725/1352/16-а та від 29 червня 2020 року у справі № 490/5366/16-а.

З огляду на викладене, при перерахунку пенсії працівникам прокуратури має застосовуватися норма, яка визначає розмір пенсії у відсотках, що діяла на момент призначення пенсії.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 10 вересня 2021 року у справі № 580/5238/20.

Згідно ч.ч.1,2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Суд першої інстанції за результатами розгляду справи прийняв рішення, врахувавши лише позицію відповідача, та частково доводи позивача, без проведення належного глибинного дослідження всіх необхідних доказів, застосувавши спрощений поверхневий підхід до встановлення фактів.

Враховуючи викладене, оцінивши зібрані докази у сукупності, судова колегія приходить до переконання, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 являються підставними і обґрунтованими.

Керуючись ст. ст. 243 ч. 3, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити повністю.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18.03.2022 року у справі №380/25629/21 скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задоволити повністю.

Визнати протиправними дії та скасувати рішення Головного Управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 5 квітня 2021 року № 159 щодо відмови здійснити перерахунок та доплату пенсії ОСОБА_1 за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» на підставі довідки прокуратури Західного регіону від 4 березня 2021 року № 148 про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсій, виходячи з розміру 90 % місячної заробітної плати без обмеження нарахування та виплати граничного розміру пенсії, із виплатою її з урахуванням виплачених сум у розмірі, встановленому після перерахунку без будь - яких інших стягнень і відрахувань.

Зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити із 11 вересня 2020 року перерахунок призначеної ОСОБА_1 відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ від 5 листопада 1991 року пенсії за вислугу років, в розмірі 90 % суми місячного заробітку без обмеження її граничного розміру, виходячи з розміру місячної заробітної плати (грошового забезпечення), визначеної в довідці Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону, що є правонаступником військової прокуратури Західного регіону України, від 4 березня 2021 року № 148 про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсій (виданої відповідно до Рішення КСУ № 7-р(П)/2019) від 13 грудня 2019 року та від 26 березня 2020 року № 6-р/2020, статті 81 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII «Про прокуратуру»), без обмеження її граничного розміру з урахуванням раніше виплачених грошових сум у розмірі, встановленому після перерахунку без будь - яких інших стягнень і відрахувань.

Зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити із 11 вересня 2020 року виплату перерахованої відповідачем пенсії, призначеної ОСОБА_1 відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ від 5 листопада 1991 року пенсії за вислугу років, в розмірі 90 % суми місячного заробітку без обмеження її граничного розміру, виходячи з розміру місячної заробітної плати (грошового забезпечення), визначеної в довідці Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону, що є правонаступником військової прокуратури Західного регіону України, від 4 березня 2021 року№ 148 про розмір заробітної плати (грошового, забезпечення), що враховується для перерахунку пенсій (виданої відповідно до Рішення КСУ № 7-р(П)/2019) від 13 грудня 2019 року та від 26 березня 2020 року № 6-р/2020, статті 81 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-УІІ «Про прокуратуру»), без обмеження виплати її граничного розміру з урахуванням раніше виплачених грошових сум у розмірі, встановленому після перерахунку без будь - яких інших стягнень і відрахувань.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття.

Постанова остаточна та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В. З. Улицький
судді С. М. Кузьмич
З. М. Матковська