Справа № 160/7667/22
Суддя: Лозицька Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2022-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 липня 2022 року Справа № 160/7667/22
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЛозицької І.О.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому позивач просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 02 травня 2022 року про відмову в перерахунку;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення.
Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 28.04.2022 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення грошової допомоги у розмірі 10 мінімальних пенсій за віком відповідно до п.7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Проте, пенсійний орган відмовив у призначенні такої грошової допомоги у зв`язку з відсутністю спеціального стажу роботи.
Позивач вважає таку відмову пенсійного органу протиправною, а тому, звернувся з даним позовом до суду.
Ухвалою суду від 01.06.2022 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, а також встановлено відповідачам строк для надання відзивів на позов та докази на їх обґрунтування.
Заперечуючи проти позову, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надало свій відзив на позов, який долучений до матеріалів справи. Відповідач в обгрунтування відзиву на позов посилається на те, що у позивача відсутній необхідний (спеціальний) страховий стаж, що дає право на призначення грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Тому, вважає правомірною відмову позивачу у призначенні такої грошової допомоги.
Зважаючи на викладене, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, у встановлений судом строк, своїм процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалося, причини неподання відзиву на позовну заяву суду не повідомило.
Відповідно до ч. 6 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання вказаним відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Дослідивши та оцінивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, в їх сукупності, проаналізувавши норми законодавства України, суд дійшов таких висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
28.04.2022 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення грошової допомоги у розмірі 10 мінімальних пенсій за віком відповідно до п.7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Програмним забезпеченням за принципом екстериторіальності означену заяву та документи, які були додані позивачем до неї, передані до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області.
Так, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 02.05.2022 року позивачу відмовлено в призначенні грошової допомоги у зв`язку з відсутністю 35 років спеціального стажу на посадах, що дають право на призначення пенсії за вислугу років.
Не погоджуючись з позицією пенсійного органу та вважаючи його відмову в призначенні грошової допомоги у розмірі 10 мінімальних пенсій за віком відповідно до п.7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» протиправною та такою, що порушує законні права та інтереси, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.
Надаючи правову оцінку викладеному вище, суд виходить з наступного.
У відповідності до ч. 2 ст. 6 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.
Відповідно до ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Відповідно до ч. 2 ст. 22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
Статтею 46 Конституції визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV).
Відповідно до ч.2 ст.24 Закону №1058-ІV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Пунктом 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-ІV передбачено, що особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого ст.26 вказаного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення. Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.
За приписами ст.2 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року №1788-ХІІ за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.
Відповідно до п.«е» ст.55 Закону №1788-ХІІ, право на пенсію за вислугу років мають: працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи від 25-30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року №1191 затверджено Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати.
Відповідно до пункту 2 Порядку №1191 до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що передбачені переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року №909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років».
Пунктом 5 Порядку №1191 визначено, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 01 жовтня 2011 року призначається пенсія за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.
Для визначення розміру грошової допомоги враховується місячний розмір пенсії, обчислений згідно із статтями 27 і 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», станом на день її призначення. Виплата грошової допомоги здійснюється органами Пенсійного фонду України одноразово у розмірі десяти місячних пенсій за рахунок коштів Державного бюджету України одночасно з першою виплатою пенсії, яка призначена до виплати (пункти 6, 7 Порядку №1191).
Таким чином, право на отримання грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій мають особи за наявності у сукупності таких підстав: досягнення особою пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону №1058-ІV; робота в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення»; наявність відповідного страхового стажу; не отримання ними будь-якої пенсії до цього.
Статтею 62 Закону №1788-XII передбачено, що основним документом, який підтверджує наявний трудовий стаж, є трудова книжка.
Також, згідно ст. 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Відповідні положення містить і постанова Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 року, якою затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Так, згідно п. 2 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Як вбачається з матеріалів справи, трудова книжка НОМЕР_2 , надана позивачем, містить наступні записи, а саме:
- з 11.10.1979 року по 09.10.1980 року санітар операційного блоку Криворізького
міськонкодиспансера;
- з 10.10.1980 року по 01.09.1982 року санітар травмпункту в КП "Криворізька міська клінічна лікарня №2" Криворізької міської ради;
- з 01.04.1987 року по 01.07.1987 року медсестра відділу трупних тканин в Київській міській станції переливання крові;
- з 01.09.1982 року по 01.07.1988 року студент лікувального факультету Київського медичного інституту;
- з 01.08.1988 року по 01.07.1989 року - проходив однорічну інтернатуру за спеціальністю «психіатрія-наркологія» у Криворізькому наркодиспансері;
- з 01.07.1989 року по 11.10.1994 року лікар-психіатр дільничний по облуговуванню дорослого населення в психоневрологічному диспансері;
- з 03.06.1998 року по 19.09.2002 року лікар-психіатр-реабілітолог міжрайонної психіатричної медико-соціальної експертної комісії №3 в Обласному центрі медико-соціальної експертизи;
- з 20.09.2002 року - лікар-психіатр дільничний диспансерного відділення №1 в КЗ "Криворізький міський психоневрологічний диспансер";
- з 01.12.2011 року завідувач відділення диспансерного відділення №1 в КЗ "Криворізький міський психоневрологічний диспансер".
Як свідчить наявний у пенсійній справі розрахунок стажу (форма РС-право), до спеціального стажу «працівники освіти та охорони здоров`я» позивачу зараховано 29 років 10 місяців 14 днів.
Водночас, період «навчання у вищих/середніх навчальних закладах» тривалістю 05 років 09 місяців 28 днів, зокрема, з 01.09.1982 року по 01.07.1988 року до спеціального стажу «працівники освіти та охорони здоров`я» позивача не зараховано.
Пенсійний орган зазначав, що страховий стаж ОСОБА_1 складає 45 років 11 місяців 20 днів, у тому числі стаж працівника охорони здоров`я - 29 років 10 місяців 14 днів, що не дає права на призначення грошової допомоги згідно з п. 7.1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону №1058-ІV. Крім того, пенсійний орган стверджує, що період навчання зараховується виключно до страхового стажу, а не до спеціального.
Як наслідок, пенсійний орган відмовив ОСОБА_1 у призначенні грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій у зв`язку з відсутністю на момент призначення пенсії за віком необхідного спеціального стажу 35 років.
Так, відповідно до приписів ст.56 Закону №1788-XII до стажу роботи зараховується, зокрема, навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Водночас, позивач помилково ототожнює «стаж роботи, який дає право на трудову пенсію», про який йдеться в ст. 56 Закону №1788-XII і до якого зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах (п. «д» ч. 3 ст. 56 цього Закону) та «спеціальний стаж роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України», який дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону №1788-XII.
Суд зауважує, що, ні п. «е» ст. 55 Закону №1788-XII, ні постанова Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року № 909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років», ні Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги та її виплати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1191, не містять правових норм, які б передбачали зарахування періоду навчання у вищому чи середньому спеціальному навчальному закладі до спеціального стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону №1788-XII та на виплату грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії відповідно до п. 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону №1058-ІV, п. «е» ст. 55 Закону №1788-XII.
Щодо посилання позивача на постанови Верховного Суду від 24.12.2019 року у справі № 442/4963/17 та від 18.06.2020 року № 676/3013/17, то суд зазначає, що предметом спору у зазначених справах є незарахування до спеціального стажу періоду проходження особою клінічної ординатури, яка відповідно до наказу Міністерства охорони здоров`я України «Про затвердження Положення про клінічну ординатуру» від 29.01.1998 року №12 підлягає зарахуванню до загального трудового стажу лікаря та до стажу роботи за фахом, тобто до спеціального стажу.
Натомість, у трудовій книжці ОСОБА_1 міститься запис про те, що у період з 01.07.1988 року по 30.06.1989 року він проходив саме інтернатуру в Криворізькому міському наркологічному диспансері. Означений період зарахований позивачу до спеціального стаж, про що свідчать матеріали пенсійної справи, а також підтверджується відповідачем-2 у відзиві на позов.
Однак, навіть з урахуванням до спеціального стажу періоду проходження позивачем інтернатури, у ОСОБА_1 недостатньо необхідного спеціального стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення.
З огляду на те, що пенсійний орган довів належними та допустимими доказами правомірність своїх дій, а також їх відповідність критеріям, наведеним у частині 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України та з урахуванням відсутності необхідного спеціального стажу працівника охорони здоров`я з метою призначення позивачу грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.
Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог, питання щодо розподілу судових витрат не вирішується.
Керуючись ст.ст. 9, 72-77, 139, 242-243, 245-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.
Судові витрати у справі не розподіляються.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 13.07.2022 року.

Суддя І.О. Лозицька