Справа № 640/6942/21
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2022-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/6942/21 Суддя першої інстанції: Шейко Т.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2022 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Степанюка А.Г.,

суддів - Бужак Н.П., Костюк Л.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області на прийняте у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 грудня 2021 року у справі за адміністративним позовом громадянина Грузії ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2021 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області (далі - Відповідач, ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області) про зобов`язання ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області прийняти і розглянути заяву-анкету ОСОБА_1 у відповідності до порядку, визначеному п. 3.1 наказу МВС України від 07.09.2011 №649.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.12.2021 позов задоволено частково - зобов`язано Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області при зверненні громадянина Грузії ОСОБА_1 із заявою-анкетою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, вирішити питання щодо прийняття такої заяви відповідно до вимог пункту 2.1 Правил розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затверджених наказом МВС України від 07.09.2011 №649. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

При цьому суд першої інстанції виходив з того, що обов`язку особи особисто подати заяву і документи кореспондує обов`язок суб`єкта владних повноважень вчинити дії щодо встановлення особи заявника та реєстрації її заяви. Суд підкреслив, що Відповідачем не надано доказів встановлення особливого порядку прийому документів від шукачів захисту. Відтак, оскільки підставою для відмови у реєстрації заяви-анкети вказано не порушення порядку її подання, а те, що він вже звертався за захистом, то суд прийшов до висновку про безпідставність відмови у реєстрації такої заяви, позаяк відповідних підстав чинним законодавством не передбачено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нове, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю. В обгрунтування своїх доводів зазначає, що ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області було роз`яснено ОСОБА_1 та його адвокату, що причиною неприйняття заяви стало недотримання порядку її подання, а також врахування інформації, викладеної у рішеннях суду у справі №826/7301/18. Окремо зауважує, що покладення на Відповідача обов`язку із прийняття і розгляду заяви-анкети Позивача є втручанням у дискреційні повноваження міграційного органу.

Після усунення визначених в ухвалі від 28.01.2022 про залишення апеляційної скарги без руху недоліків ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.02.2022 відкрито апеляційне провадження у справі та встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.07.2022 справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог не є предметом апеляційного оскарження, то судова колегія вважає за необхідне здійснювати перевірку законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції - скасувати в частині, виходячи з такого.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 є громадянином Грузії та 26.12.2017 звернувся до Управління ДМС у Київській області із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, та був документований довідкою про звернення за захистом в Україні.

Рішенням ДМС України від 27.04.2018 №144-18 Позивачу відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (а.с. 78-79). Указане рішення ДМС України було предметом судового розгляду в адміністративній справі №826/7301/18. За наслідком розгляду цієї справи рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.11.2020, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 03.03.2021, у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання протиправним і скасування вказаного вище рішення ДМС відмовлено.

Ухвалами від 11.03.2021 та від 30.09.2021 Верховний Суд повернув громадянину Грузії ОСОБА_1 касаційні скарги на згадані вище судові рішення.

У свою чергу, судом першої інстанції встановлено, що 03.03.2021 Позивач прибув до Відповідача із намірами подати заяву-анкету про визнання його особою, що потребує додаткового захисту, проте йому було відмовлено у прийнятті документів із посиланням на карантинні обмеження та повідомлено про можливість подання документів за попереднім записом у порядку черги.

Того ж дня, як свідчать матеріали справи, через скриньку звернень громадян ОСОБА_1 подав ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області письмову заяву, в якій просив повідомити про можливість подання заяви-анкети про визнання його особою, що потребує додаткового захисту, а також підтвердити факт його звернення із такою заявою.

Указаний документ зареєстрований Відповідачем 04.03.2021 за №К-2187/6/80-21 (а.с.68).

Листом від 01.04.2021 №К-2187/6/8010-21/8010.7.1./2846-21 Відповідач повідомив Позивача про зміну порядку обслуговування суб`єктів звернення в підрозділах ЦМУ ДМС у зв`язку із вжиттям заходів, спрямованих на запобігання виникнення і поширення коронавірусної хвороби (COVID-19), роз`яснивши, що прийом осіб, які виявили намір звернутися за захистом в Україні, здійснюється за попереднім записом. Також зазначив, що на виконання міжнародно-правових зобов`язань у сфері захисту біженців органом ДМС вже було забезпечено право Позивача на звернення за захистом. Рішення ДМС про відмову йому у визнанні Позивача біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, було предметом судового розгляду та його правомірність перевірена в судовому порядку. Відтак, обставини звернення Позивача за захистом та неможливості повернення до країни громадянської належності були в повному обсязі досліджені ДМС та судом. Також Відповідач роз`яснив Позивачу, що відповідно до частини третьої статті 17 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» особа, яка отримала повідомлення суду про підтвердження рішення про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, або втрату чи позбавлення статуту біженця або додаткового захисту, скасування рішення про визнання біженцем чи особою, яка потребує додаткового захисту, повинна залишити територію України в установлений строк, якщо вона не має інших встановлених Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» законних підстав для перебування в Україні (а.с. 69-70).

Судом першої інстанції також встановлено, що в інтересах ОСОБА_1 адвокат Сиченко М.О. звернувся до ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області із запитом від 04.03.2021 №05/2021, в якому просив надати інформацію про реєстрацію заяви Позивача від 03.03.2021, якщо вона зареєстрована, просив повідомити її вхідний номер, за ким зареєстрована, а також повідомити яким чином та в які строки на даний час відбувається подання документів та прийняття звернень осіб, які звертаються за захистом до держави України відповідно до Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» та наказу МВС України від 07.09.2011 №649 (а.с. 16-17).

Листом від 12.03.2021 №8010.7-10643/80.2-21 Відповідач повідомив адвоката Позивача про розгляд звернення ОСОБА_1 від 03.03.2021, зареєстрованого 04.03.2021 за №К-2187/6/80-21, зазначивши, що відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» заява особисто подається іноземцем чи особою без громадянства або її законним представником до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту. Повідомлено про зміну порядку обслуговування суб`єктів звернення в підрозділах ЦМУ ДМС у зв`язку із вжиттям заходів, спрямованих на запобігання виникнення і поширення коронавірусної хвороби (COVID-19). Крім того, вказано на те, що рішенням ДМС України від 27.04.2018 №144-18 ОСОБА_1 відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Судові рішення у цій справі оскаржені до Верховного Суду, в якому 09.03.2021 призначено склад суду. У зв`язку з викладеним адвоката також повідомлено, що відповідно до підпункту «б» пункту 6.9 Правил №649 строк дії довідки Позивача №010403 про звернення за захистом продовжено до 09.06.2021 (а.с. 73-74).

У подальшому адвокат Позивача звернувся до Відповідача із інформаційним листом від 18.03.2021 №11/2021, в якому просив видати його довірителю ОСОБА_1 довідку на заявника шукача захисту (а.с. 75).

Однак за наслідками розгляду вищевказаного листа Відповідач листом від 29.03.2021 №8010.7-10643/80.2-21 повідомив, зокрема, про те, що звернення Позивача від 03.03.2021 щодо його наміру повторно звернутися за захистом в Україні розглядається відповідно до Закону України «Про звернення громадян». У зв`язку з оскарженням його довірителем до Верховного Суду рішень суду першої та апеляційної інстанцій у справі №826/7301/18, 09.03.2021 йому продовжено строк дії довідки про звернення за захистом в Україні до 09.06.2021, про що адвокат уже повідомлявся (а.с. 76-77).

На підставі встановлених вище обставин, здійснивши системний аналіз приписів ст. ст. 1, 5, 7, 8 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» (далі - Закон), Правил розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затвердженого наказом МВС України від 07.09.2011 №649 (далі - Правила №649), а також законодавства, що встановлює карантинні обмеження, суд першої інстанції, прийшов до висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог з огляду на порушення Відповідачем порядку прийняття заяви-анкети.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може повністю погодитися з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту»:

- біженець - особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань (п. 1);

- особа, яка потребує додаткового захисту, - особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання або загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини і не може чи не бажає повернутися до такої країни внаслідок зазначених побоювань (п. 13).

Порядок звернення особи із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, регламентовано статтею 5 Закону.

Так, згідно ч. ч. 1, 2 ст. 5 Закону особа, яка з наміром бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, перетнула державний кордон України в порядку, встановленому законодавством України, повинна протягом п`яти робочих днів звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Особа, яка з наміром бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, під час в`їзду в Україну незаконно перетнула державний кордон України, повинна без зволікань звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Частиною 6 статті 5 Закону передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, може прийняти рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, в разі, якщо заявник видає себе за іншу особу або якщо заявнику раніше було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, за відсутності умов, передбачених пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, якщо зазначені умови не змінилися.

У свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, проводиться на підставі заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Така заява особисто подається іноземцем чи особою без громадянства або її законним представником до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, за місцем тимчасового перебування заявника.

Згідно ч. 12 ст. 7 Закону центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту:

реєструє заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, та подані документи;

ознайомлює заявника або його законного представника під їх власний підпис з порядком прийняття рішення за їх заявами, правами та обов`язками особи, стосовно якої прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;

проводить дактилоскопію особи, яка подала заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;

у разі потреби направляє особу на обстеження для встановлення віку у порядку, встановленому законодавством України;

заповнює реєстраційний листок на особу, яка звернулася із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, та членів її сім`ї, які не досягли вісімнадцятирічного віку, або на дитину, розлучену із сім`єю, від імені якої заяву про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, подав її законний представник;

заповнює інші необхідні документи;

оформлює особову справу;

роз`яснює порядок звернення про надання безоплатної правової допомоги відповідно до закону, що регулює надання безоплатної правової допомоги;

заносить отримані відомості до централізованої інформаційної системи.

Статтею 8 Закону визначено порядок попереднього розгляду заяв.

У свою чергу, процедуру розгляду в Україні заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату, позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, визначають Правила №649.

Пунктом 2.1 указаних Правил визначено алгоритм дій уповноваженої посадової особи територіального органу ДМС, до якого особисто звернулась особа, яка має намір бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, або її законний представник у випадках, передбачених Законом. Уповноважена посадова особа територіального органу ДМС

а) встановлює особу заявника;

б) реєструє заявника в журналі реєстрації осіб, які бажають подати заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (додаток 1) (далі - журнал реєстрації осіб);

в) інформує заявника мовою, яку він/вона розуміє, про умови, за яких в Україні особа може бути визнана біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, про її права та обов`язки, а також про наслідки невиконання обов`язків;

г) забезпечує надання заявнику послуг перекладача, у тому числі через систему відеоконференц-зв`язку;

ґ) перевіряє дотримання заявником передбаченого статтею 5 Закону порядку звернення із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;

д) з`ясовує місце тимчасового перебування (проживання) заявника (фактичну адресу проживання в Україні);

е) протягом одного робочого дня здійснює перевірку наявності підстав, за яких заявнику може бути відмовлено в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Перевірка здійснюється в тому числі з урахуванням оновленої інформації по країні походження заявника на момент подачі заяви;

є) проводить дактилоскопію заявника;

ж) заносить отримані відомості до централізованої інформаційної системи;

з) роз`яснює порядок звернення за безоплатною правовою допомогою мовою, яку розуміє заявник.

За нормами п. 2.2 Правил №649 рішення щодо прийняття заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймається територіальним органом ДМС протягом робочого дня, в який до нього звернулась відповідна особа.

Системний аналіз наведених норм у своєму взаємозв`язку свідчить, що обов`язковою умовою, яка породжує виникнення у територіального органу ДМС повноважень щодо, зокрема, реєстрації заявника в журналі реєстрації осіб, які бажають подати заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, є встановлення особи заявника. Саме з цією метою, на переконання судової колегії, законодавцем запроваджено обов`язковість подання заяви-анкети особою особисто.

Судовою колегією враховується, що постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 відповідно до статті 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 та з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10.03.2020 на усій території України з 12 березня до 3 квітня 2020 року установлено карантин.

У подальшому указаною постановою Кабінету Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19) в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 17.02.2021 №104, з 19 грудня 2020 року до 30 квітня 2021 року на території України встановлено карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом «SARS-CoV-2», від 20.05.2020 №392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та від 22.07.2020 №641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».

Відповідно до п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» у вищевказаній редакції, з 24.02.2021 на території України встановлюється «жовтий» рівень епідемічної небезпеки, відповідно до якого поміж іншого, забороняється, перебування в громадських будинках і спорудах, громадському транспорті без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно.

Відтак, як вірно встановив суд першої інстанції, станом на час звернення Позивача 03.03.2021 до Відповідача із намірами подати заяву-анкету про визнання його особою, яка потребує додаткового захисту, в Україні тривав карантин, який передбачав низку обмежень, зокрема щодо відвідування громадських будинків і споруд без вдягнутих засобів індивідуального захисту, а саме респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно.

Матеріали справи свідчать, що у заяві від 03.03.2021, адресованій Відповідачу, Позивач зазначив, що 03.03.2021 він особисто звернувся до начальника управління з питань захисту та соціальної інтеграції ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області щодо подачі заяви-анкети про визнання особою, яка потребує додаткового захисту, який відмовив йому у прийнятті цієї заяви з огляду на карантинні обмеження, повідомивши, що телефоном повідомить про можливість її подання.

Указану обставину Відповідач у ході судового розгляду справи як судом першої інстанції, так і судом апеляційної інстанції не заперечував, стверджуючи, що з метою безпечної роботи відділів по роботі з шукачами захисту, біженцями та особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту територіальних органів ДМС, з метою уникнення створювання натовпу в приміщеннях територіальних органів ДМС і зниження ризику для відвідувачів та осіб, з якими вони контактують, змінено порядок обслуговування суб`єктів звернення в підрозділах ЦМУ ДМС, тому прийом осіб, які виявили намір звернутися за захистом в Україні, здійснюється за попереднім записом.

Із змісту скрін-шоту сторінки з веб-сайту Державної міграційної служби України, наданого Позивачем, вбачається, що на період карантину змінено порядок обслуговування в підрозділах ДМС. Онлайн-запис до електронної черги для отримання послуг іноземцями (оформлення документів на тимчасове та постійне проживання) працює виключно для іноземців, які перебувають, зокрема, на території міста Київ. Сервіс працює у тестовому режимі та з часом буде підключений у всіх областях. Водночас зазначено, що запис в електронну чергу може бути недоступний у окремих підрозділах (а.с. 8).

Окрім того Відповідачем розміщено оголошення про те, що з метою попередження поширення вірусу COVID-19 в управлінні з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції введено обмежувальні заходи. Прийом шукачів захисту здійснюється за попереднім записом номера телефону: НОМЕР_1 (а.с. 10).

Надаючи оцінку указаним обставинам, суд першої інстанції підкреслив, що на підтвердження правомірності встановлення такого порядку прийому документів у шукачів захисту в Україні з попереднім записом по телефону, Відповідач жодного прийнятого ним з цього приводу організаційно-розпорядчого документу суду не надав.

Поряд з цим, судовою колегією враховується, що аналіз змісту позовної заяви свідчить, що Позивачем не оскаржується дія чи бездіяльність Відповідача, пов`язана з неприйняттям заяви-анкети ОСОБА_1 з огляду на встановлений у ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області порядок прийому таких заяв, пов`язаний із запровадженням карантинних обмежень на території України. Аргументи позову зводяться до того, що Відповідач у день звернення Позивача із заявою-анкетою був зобов`язаний зареєструвати її та видати довідку про звернення за захистом в Україні за правилами п. 3.2 Порядку №649.

Колегія суддів зазначає, що матеріали справи не містять доказів, що Позивачу було відмовлено у забезпеченні його права на особисте подання до Відповідача заяви-анкети про визнання особою, яка потребує додаткового захисту. У листі від 01.04.2021 №К-2187/6/8010-21/8010.7.1.1/2846-21 ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області роз`яснило ОСОБА_1 про змінений порядок прийому осіб, які виявили намір звернутися за захистом в Україні (а.с. 69-70). Разом з тим, належних і допустимих доказів того, що Позивач з урахуванням карантинних обмежень звертався до Відповідача за попереднім записом та йому було відмовлено у реєстрації заяви-анкети ОСОБА_1 надано не було.

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що строк дії довідки про звернення за захистом в Україні було продовжено Позивачу до 09.06.2021 (а.с. 96).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону довідка про звернення за захистом в Україні - документ, що засвідчує законність перебування особи на території України на період, що розпочинається з моменту звернення особи з відповідною заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, і є дійсною для реалізації прав і виконання обов`язків, передбачених цим Законом та іншими законами України, до остаточного визначення статусу такої особи чи залишення нею території України.

Підпунктом «б» пункту 6.9 Правил №649 передбачено, що при отриманні рішення ДМС про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, уповноважена посадова особа територіального органу ДМС у разі оскарження особою зазначеного рішення продовжує строк дії довідки про звернення за захистом в Україні, про що зазначається у журналі реєстрації видачі довідки про звернення за захистом в Україні.

Підставою для продовження строку дії зазначеної довідки є копія позовної заяви з відміткою (штампом) суду про її прийняття або копії ухвали суду про відкриття провадження у справі чи належним чином оформленої судової повістки. Подальше тримісячне продовження строку дії довідки про звернення за захистом в Україні здійснюється після отримання письмової інформації від юридичної служби територіального органу ДМС або юридичної служби ДМС про стан розгляду справи в суді. Подані документи долучаються до особової справи.

Отже, зважаючи на продовження строку дії довідки про звернення за захистом в Україні до 09.06.2021 Позивач не був позбавлений права звернутися до Відповідача із заявою-анкетою за попереднім записом, оголошення про порядок здійснення якого було розміщено на офіційному сайті ДМС України, а також біля приміщення ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області.

Разом з тим, оскільки із заявою-анкетою в установленому Законом і Правилами №649 порядку, тобто особисто, ОСОБА_1 до ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області не звертався, в останнього не виник обов`язок із застосування до спірних правовідносин приписів Правил №649, а відтак заява Позивача від 03.03.2021 була правомірно розглянута Відповідачем у порядку, встановленому Законом України «Про звернення громадян», що, у свою чергу, вказує на помилковість висновків суду першої інстанції про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, зважаючи на встановлену вище відсутність правових підстав для покладення на Відповідача обов`язку із вирішення питання про прийняття заяви-анкети Позивача за правилами п. 2.1 Правил №649 з підстав її неособистого подання, судова колегія приходить до висновку про помилковість твердження Окружного адміністративного суду міста Києва про часткову обґрунтованість позовних вимог, а тому вважає за необхідне рішення суду першої інстанції скасувати в частині задоволених позовних вимог та прийняти у ній нове про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при прийнятті рішення неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також неправильно застосовані норми матеріального права, що стали підставою для невірного вирішення справи. У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а рішення суду - скасувати в частині.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області - задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 грудня 2021 року - скасувати в частині задоволених позовних вимог.

Прийняти в указаній частині нове рішення, яким у задоволенні позову - відмовити.

В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 грудня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття.

Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Степанюк

Судді Н.П. Бужак

Л.О. Костюк

Повний текст постанови складено та підписано 13 липня 2022 року.