Справа № 620/1771/22
Суддя: Баргаміна Н.М.
Дата ухвалення: 2022-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2022 року Чернігів Справа № 620/1771/22

Чернігівський окружний адміністративний суд в складі:

судді Баргаміної Н.М.,

при секретарі Кондратенко О.В.,

за участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача Левошко Я.В., представника відповідачів Кашиної С.В., розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за позовом ОСОБА_1 до Північної митниці Держмитслужби, Чернігівської митниці про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Північної митниці Держмитслужби, Чернігівської митниці про визнання протиправним та скасування наказу Північної митниці Держмитслужби № 384-0 від 23.12.2021 про звільнення ОСОБА_1 ; зобов`язання Чернігівську митницю поновити на службі ОСОБА_1 на посаді, рівнозначній посаді начальника управління - начальника відділу протидії незаконному переміщенню наркотиків і зброї та кінологічного забезпечення управління протидії митним правопорушенням та контрабанді Північної митниці Держмитслужби з 25.12.2021; стягнення з Чернігівської митниці на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу; стягнення з Чернігівської митниці на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди в розмірі 20000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що оскаржуваний наказ прийнято безпідставно, з порушенням норм діючого законодавства. Вказує, що при звільненні йому було запропоновано вакантні посади в іншому органі в іншій місцевості за наявності вакантних посад в Чернігівській митниці. Вказує, що комісія щодо реорганізації Північної митниці Держмитслужби не мала права видавати наказ про його звільнення у зв`язку з закінченням повноважень.

Відповідач, Північна митниця Держмитслужби, подала відзив на позов, в якому просила відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що на виконання постанови Кабінету Міністрів України була розпочата реорганізація територіальних органів Державної митної служби України шляхом їх приєднання до Державної митної служби України, в тому числі і Північної митниці Держмитслужби. Вказує, що з метою працевлаштування позивача перед врученням йому попередження про наступне вивільнення Північною митницею Держмитслужби направлені запити до Чернігівської митниці та Сумської митниці щодо наявності вакантних посад. Зазначає, що Сумською митницею позивачу була запропонована посада заступника начальника відділу митної статистики, тобто відповідачем вживалися усі можливі заходи для подальшого працевлаштування позивача.

Позивачем було надано відповідь на відзив, в якій, серед іншого, зазначив, що Північною митницею Держмитслужби не надано жодного належного та допустимого доказу поділу повноважень між Сумською та Чернігівською митницями. Зазначає про наявність в штатному розписі Чернігівської митниці відділу кінологічного забезпечення та протидії незаконному переміщенню наркотиків, який він міг очолити, враховуючи його посаду заступника начальника управління - начальника відділу протидії незаконному переміщенню наркотиків і зброї та кінологічного забезпечення управління протидії митним правопорушенням та контрабанді Північної митниці Держмитслужби. Вказує на не проведення відповідачем оцінювання результатів його службової діяльності.

Північною митницею Держмитслужби були подані заперечення, в яких відповідач вказав, що порядок оцінювання результатів службової діяльності державних службовців не має жодного відношення до визначення роботодавцем переважного права для залишення на посаді.

Чернігівською митницею було подано відзив, в якому просила відмовити позивачу в задоволенні позову, вказала, що позивача наказом Північної митниці Держмитслужби було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани за неналежне виконання посадових обов`язків, норм законодавства з питань державної митної служби. Вказує, що чинним законодавством не визначено, яким чином повинен робитися висновок про переважне право працівника для залишення на посаді, шо саме повинно враховуватись під час визначення продуктивності праці. Зазначає, що лише при рівних умовах продуктивності праці надається перевага відповідно до частини другої статті 42 Кодексу законів про працю України, доказів того, що мали місце рівні умови продуктивності праці позивача з іншими посадовими особами позовна заява не містить.

Позивачем було подано відповідь на відзив Чернігівської митниці, в якій вказав, що визначальним критерієм для встановлення наявності переважного права на залишення на роботі працівника при скороченні чисельності штату є саме рівень його кваліфікації та продуктивності праці.

Процесуальні дії у справі: ухвалою суду від 09.06.2022, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, було замінено відповідача Державну митну службу України на належного, Чернігівську митницю; ухвалою суду від 09.06.2022 було продовжено строк підготовчого провадження у даній справі на тридцять днів.

Вислухавши пояснення позивача, представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 проходив державну службу в органах Державної митної служби України, зокрема з 09.11.2020 на посаді заступника начальника управління - начальника відділу протидії незаконному переміщенню наркотиків і зброї та кінологічного забезпечення управління протидії митним правопорушенням та контрабанді Північної митниці Держмитслужби (т. 1 а.с. 38).

Постановою Кабінету міністрів України від 30.09.2020 № 895 «Деякі питання територіальних органів Державної митної служби» постановлено реорганізувати територіальні органи Державної митної служби за переліком згідно з додатком шляхом їх приєднання до Державної митної служби, зокрема, Північну митницю Держмитслужби.

Наказом Державної митної служби України від 19.10.2020 № 460 «Про утворення територіальних органів Державної митної служби України як відокремленого підрозділу» було утворено територіальні органи як відокремлені підрозділи Державної митної служби України, зокрема, Чернігівську митницю (т. 1 а.с. 190-191).

Наказом Державної митної служби України від 30.06.2021 № 472 наказано митницям як відокремленим підрозділам Державної митної служби України розпочати з 00 год. 00 хв. 01.07.2021 здійснення покладених на них Митним кодексом України, законодавчими та іншими нормативно-правовими актами функцій і повноважень з реалізації державної митної політики, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування законодавства з питань митної справи (т. 1 а.с. 197).

Також 30.06.2021 Державною митною службою України прийнято наказ № 41-г «Про приймання-передання активів та зобов`язань, іншого майна, майнових прав і обов`язків та делегування окремих повноважень керівнику Чернігівської митниці як відокремленому підрозділу Держмитслужби» (т. 1 а.с. 198-199).

22.11.2021 позивача було письмово попереджено про можливе наступне звільнення у зв`язку із реорганізацією Північної митниці Держмитслужби шляхом її приєднання до Державної митної служби України та було запропоновано посаду заступника начальника відділу митної статистики Сумської митниці як відокремленого підрозділу Держмитслужби без укладення контракту про проходження державної служби, від якої він відмовився (т. 1 а.с. 142).

23.12.2021 було складено акт про неможливість запропонувати позивачу посади державної служби категорії «В» головного державного інспектора сектора внутрішньої безпеки, яка передбачає наявність вищої освіти за напрямком юридичного спрямування, оскільки ОСОБА_1 має вищу освіту педагогічного спрямування. Вакантні посади категорії «Б» станом на 22.12.2021 в Чернігівській митниці відсутні (т. 1 а.с 145).

Наказом Північної митниці Держмитслужби від 23.12.2021 № 384-0 «Про звільнення» припинено державну службу та звільнено ОСОБА_1 , заступника начальника управління - начальника відділу протидії незаконному переміщенню наркотиків і зброї та кінологічного забезпечення управління протидії митним правопорушенням та контрабанді Північної митниці Держмитслужби, у зв`язку з реорганізацією, скороченням чисельності та штату державних службовців 24.12.2021 (т. 1 а.с. 146).

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зважає на наступне.

Правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначає Закон України від 10.12.2015 № 889-VIII «Про державну службу».

Як встановлено частинами першою-третьою статті 5 Закону України «Про державну службу» правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби. Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Перелік підстав для припинення державної служби визначений статтею 83 Закону України «Про державну службу».

Зокрема, пунктом 4 частини першої статті 83 Закону України «Про державну службу» встановлено, що державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення (стаття 87 цього Закону).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.

Відповідно до частини третьої статті 87 Закону України «Про державну службу» (у редакції, чинній з 06.03.2021 та на час звільнення позивача) суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю. Державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини першої цієї статті у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду.

Таким чином, з аналізу частини третьої статті 87 Закону України «Про державну службу» слідує, що у суб`єкта призначення виник обов`язок пропонувати державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей, а його право звільнити державного службовця поставлено в пряму залежність від наявності однієї з двох умов: повинна бути відсутня можливість запропонувати відповідні посади або державний службовець відмовився від переведення на запропоновану посаду.

Тобто вказаними нормами Закону визначено процедуру звільнення державного службовця при реорганізації державного органу.

При цьому, якщо відсутня жодна з цих умов, звільнення державного службовця не можна вважати правомірним.

Так, частиною п`ятою статті 22 та частинами першою, другою статті 41 Закону України «Про державну службу» визначено, що у разі реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації державного органу переведення державного службовця на рівнозначну або нижчу (за його згодою) посаду в державному органі, якому передаються повноваження та функції такого органу, за рішенням суб`єкта призначення може здійснюватися без обов`язкового проведення конкурсу. Державний службовець з урахуванням його професійної підготовки та професійних компетентностей може бути переведений без обов`язкового проведення конкурсу: 1) на іншу рівнозначну або нижчу вакантну посаду в тому самому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням керівника державної служби або суб`єкта призначення; 2) на рівнозначну або нижчу вакантну посаду в іншому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, з якого переводиться державний службовець, та суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, до якого переводиться державний службовець. Переведення здійснюється лише за згодою державного службовця.

Отже, за змістом вказаних норм працевлаштування державного службовця у випадку реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації державного органу передбачає його переведення на рівнозначну або нижчу (за його згодою) посаду в державному органі, якому передаються повноваження та функції такого органу. Переведення у такому випадку відбувається за рішенням суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, з якого переводиться державний службовець, та суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, до якого переводиться державний службовець.

Водночас застосування законодавцем у наведених положеннях Закону України «Про державну службу» слова може, підтверджує виключне право адміністративного розсуду суб`єкта призначення на переведення державного службовця без обов`язкового проведення конкурсу та жодним чином не звільняє його від обов`язку дотриматися процедури звільнення державних службовців у зв`язку з припиненням державної служби у разі реорганізації державного органу.

Так, судом встановлено, що Північна митниця Держмитслужби реорганізована шляхом приєднання до Державної митної служби, а в структурі Державної митної служби України утворено територіальний орган Чернігівську митницю як відокремлений підрозділ.

Суд звертає увагу на те, що у попередженні про можливе наступне звільнення у зв`язку з реорганізацією Північної митниці Держмитслужби шляхом її приєднання до Державної митної служби України, яке було вручено позивачу 22.11.2021, зазначено, що у зв`язку з реорганізацією та затвердженням структури та штатного розпису Чернігівської митниці на 2021 рік позивачу було запропоновано посаду заступника начальника відділу митної статистики Сумської митниці як відокремленого підрозділу Держмитслужби без укладення контракту про проходження державної служби.

Тобто, на час попередження позивача про можливе наступне звільнення - 22.11.2021 та його звільнення, Північна митниця Держмитслужби перебувала у стані припинення, а Чернігівська митниця була зареєстрована як відокремлений підрозділ юридичної особи - Державної митної служби України та здійснювала функції і повноваження з реалізації державної митної політики, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування законодавства з питань державної митної справи.

Так, 04.11.2021 було затверджено штатний розпис Чернігівської митниці на 2021 рік, в якому було передбачено наявність в Чернігівській митниці відділу кінологічного забезпечення та протидії незаконному переміщенню наркотиків і зброї управління боротьби з контрабандою та порушенням митних правил, зокрема, посаду начальника вказаного відділу.

Водночас, як вже було встановлено судом, позивач працював на посаді заступника начальника управління - начальника відділу протидії незаконному переміщенню наркотиків і зброї та кінологічного забезпечення управління протидії митним правопорушенням та контрабанді Північної митниці Держмитслужби.

З викладеного слідує, що у створеній Чернігівській митниці було збережено відділ, який був у штатному розписі Північної митниці Держмитслужби та відповідав за кінологічне забезпечення та протидію незаконному переміщенню наркотиків і зброї, в тому числі, посаду начальника такого відділу.

Фактично було здійснено технічне перейменування зазначеного відділу у створеній Чернігівській митниці, а посада позивача, яку він займав у Північній митниці Держмитслужби, була збережена.

Разом з тим, суду не наданих жодних пояснень щодо підстав, які унеможливлювали запропонувати позивачу вказану посаду начальника відділу у Чернігівській митниці або нижчу посаду, головного державного інспектора, вказаного відділу, або іншу рівнозначну чи нижчу посаду у Чернігівській митниці.

Суд вважає необґрунтованим посилання представника відповідачів на відсутність вакантних посад у створеній Чернігівській митниці, оскільки суду не надано жодних належних доказів на підтвердження цього факту.

При цьому, суд звертає увагу, що штатний розпис Чернігівської митниці на 2021 рік було затверджено 04.11.2021, а попередження про можливе наступне звільнення позивачу було надано лише 22.11.2021.

Тобто, у разі проведення відповідних призначень на всі посади у створеній Чернігівській митниці з моменту затвердження штатного розпису до моменту попередження позивача про можливе наступне звільнення, створюються штучні умови відсутності вакантних посад в державному органі, якому передаються повноваження та функції органу, що ліквідовується, а також порушується право на залишення на роботі працівників із більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Так, продуктивність праці і кваліфікація працівника повинні оцінюватися окремо, але в кінцевому підсумку роботодавець повинен визначити працівників, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці за сукупністю цих двох показників. При відсутності різниці у кваліфікації і продуктивності праці перевагу на залишення на роботі мають працівники, перелічені в частині другій статті 42 Кодексу законів про працю України.

Для виявлення працівників, які мають це право, роботодавець повинен зробити порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації тих працівників, які залишилися на роботі, і тих, які підлягають звільненню. Такий аналіз може бути проведений шляхом приготування довідки у довільній формі про результати порівняльного аналізу з наведенням даних, які свідчать про переважне право одного перед іншим на залишення на роботі. Тобто, ці обставини повинен з`ясовувати сам суб`єкт владних повноважень, приймаючи відповідне рішення.

Проте, з обставин, встановлених судом, не вбачається, а відповідачами не надано належних та допустимих доказів, яким чином вирішувалось питання про переважне право на залишення на службі в порядку та спосіб, передбачений статтею 42 Кодексу законів про працю України.

Вказане свідчить про те, що відповідач, Північна митниця Держмитслужби, не виконав покладений на нього законом обов`язок одночасно з попередженням про звільнення пропонувати позивачу іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей.

Звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що оскаржуваний наказ Північної митниці Держмитслужби № 384-0 від 23.12.2021 про звільнення ОСОБА_1 є протиправним та підлягає скасуванню як такий, що прийнятий з порушенням вимог чинного законодавства.

Відповідно до частини шостої статті 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

У разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір (частина перша статті 235 КЗпП України).

Суд зазначає, що у Верховному Суді сформувалася стала судова практика щодо застосування частини першої статті 235 КЗпП України до вказаних правовідносин.

В постанові від 26.05.2021 у справі №260/261/20, в якій позивача було незаконно звільнено з роботи під час реорганізації Головного територіального управління юстиції в Закарпатській області в Південно-Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції України, Верховний Суд зазначив, що «Суд першої інстанції ухвалив правильне рішення про поновлення позивача на посаді заступника начальника Управління - начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління у Закарпатській області, з якої його було незаконно звільнено, ураховуючи, що незаконно звільнений працівник підлягає поновленню на попередньому місці роботи, а обов`язок по його працевлаштуванню покладений на роботодавця, яким у випадку реорганізації державної установи є її правонаступник, якому передані відповідні завдання і функції».

Аналогічний висновок було викладено в постанові Верховного Суду від 27.04.2021 в справі № 826/8332/17, у якій зазначено, що «Ураховуючи приписи частини першої статті 235 КЗпП України, на орган, що розглядає трудовий спір, у разі з`ясування того, що звільнення працівника відбулось незаконно, покладається обов`язок поновлення такого працівника на попередній роботі. Ураховуючи наведене, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, дійшли помилкового висновку про поновлення позивача не на посаді з якої його звільнено, а на рівнозначній цій посаді».

У такий самий спосіб частину першу статті 235 КЗпП України в подібних правовідносинах було застосовано й в постановах Верховного Суду від 20.01.2021 у справі № 640/18679/18, від 20.01.2021 у справі № 804/958/16, від 11.02.2021 у справі № 640/21065/18, від 31.05.2021 у справі № 0840/3202/18, від 06.07.2021 у справі № 640/3456/20, від 06.07.2021 у справі № 640/1627/20, від 11.08.2021 у справі № 821/549/17.

Суд не знаходить підстав для відступу від вказаних правових висновків у справі, що розглядається, у зв`язку з чим уважає, що публічного службовця не може бути поновлено на посаді, на яку його не було переведено в установленому законом порядку.

Як встановлено судом, позивач до звільнення обіймав посаду заступника начальника управління - начальника відділу протидії незаконному переміщенню наркотиків і зброї та кінологічного забезпечення управління протидії митним правопорушенням та контрабанді Північної митниці Держмитслужби.

Таким чином, враховуючи, що оскаржуваний наказ про звільнення підлягає скасуванню, а також те, що 24.12.2021 був днем звільнення та останнім робочим днем позивача, за який йому було нараховано та виплачено заробітну плату, позивач підлягає поновленню на посаді заступника начальника управління - начальника відділу протидії незаконному переміщенню наркотиків і зброї та кінологічного забезпечення управління протидії митним правопорушенням та контрабанді Північної митниці Держмитслужби з 25.12.2021.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік (частина друга статті 235 Кодексу законів про працю України).

Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу з 25.12.2021 по 06.07.2022.

Суд звертає увагу, що при визначенні розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу застосовуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі Порядок).

Абзацом першим пункту 3 Порядку передбачено, що при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку.

Як вбачається з пункту 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Згідно абзаців першого та третього пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Відповідно до абзацу першого пункту 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно довідки Північної митниці Держмитслужби від 16.12.2021 № 115 позивачу нараховано заробітну плату в жовтні 2021 року 12564,07 грн., в листопаді 2021 року 22167,61 грн. (т. 1 а.с. 54).

Таким чином, середньоденна заробітна плата становить 826,94 грн. ((12564,07 грн. + 22167,61 грн.)/42 робочі дні).

Отже, з Північної митниці Держмитслужби стягненню підлягає середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 111636,90 грн. (135 робочих дні вимушеного прогулу * середньоденну заробітну плату 826,94 грн.) з відрахуванням зборів, податків та інших обов`язкових платежів з вказаної суми.

Щодо стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 20000,00 грн. суд зазначає наступне.

За змістом статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно зі статтею 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Тобто, підставою виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівникові в порядку вирішення трудового спору насамперед є факт порушення будь-якого суб`єктивного права працівника, яке виникло на підставі закону, підзаконного акта, колективного договору, колективної угоди, трудового договору. Проте, обов`язок роботодавця з відшкодування такої шкоди виникає лише за умови, що суб`єктивне право працівника порушене внаслідок винних протиправних дій чи бездіяльності роботодавця і що моральні страждання працівника, або втрата нормальних життєвих зв`язків, або потреба в додаткових зусиллях для організації власного життя стали наслідками порушення законних прав працівника.

Як зазначено в пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

В пункті 9 зазначеної постанови Верховний Суд України зазначив, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Суд вважає, що встановлення судом факту незаконного звільнення ОСОБА_1 з займаної посади вже є достатнім доказом того, що позивачу було завдано моральної шкоди у зв`язку з порушенням звичного способу життя та докладанням додаткових зусиль в організації свого життя через звільнення з роботи.

Разом з тим, що стосується заявленої моральної шкоди на рівні 20000,00 грн., то позивачем не доведено, що саме така сума є співмірною із завданою шкодою, та не надано будь-якого розрахунку, а тому, виходячи з меж розумності, суд вважає, що достатнім буде стягнути з Північної митниці Держмитслужби на користь позивача за заподіяну моральну шкоду суму в розмірі 3000,00 грн., а тому позовні вимоги у цій частині підлягають частковому задоволенню.

Згідно з частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково.

Відповідно до пунктів 2 та 3 частини першої статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби у межах суми стягнення за один місяць та поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Відтак, рішення суду в частині поновлення позивача на посаді та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць у розмірі 17365,74 грн. (21 робочий день вимушеного прогулу * середньоденну заробітну плату 826,94 грн.) підлягає негайному виконанню.

Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Згідно частин четвертої та п`ятої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

В силу частин шостої, сьомої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

За приписами частини дев`ятої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц вказала про виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Отже, принцип співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу повинен застосовуватися відповідно до вимог частини шостої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України за наявності клопотання іншої сторони.

Це означає, що відповідач, як особа, яка заперечує зазначений позивачем розмір витрат на оплату правничої допомоги, зобов`язаний навести обґрунтування та надати відповідні докази на підтвердження його доводів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами, подавши відповідне клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, а суд, керуючись принципом співмірності, обґрунтованості та фактичності, вирішує питання розподілу судових витрат керуючись критеріями, закріпленими у статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Аналогічні висновки викладені також у постанові Верховного Суду від 09.03.2021 у справі № 200/10535/19-а.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, пов`язаних із розглядом даної справи, у розмірі 11500,00 грн. суду було копії договору про надання правової (правничої) допомоги від 24.09.2021, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, ордер від 24.01.2022, квитанції, додаткові угоди від 16.05.2022 та від 23.05.2022 (т. 1 а.с. 84-86, 156-157, 173-175).

Північною митницею Держмитслужби було подано клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, в якому зазначив, що при визначенні суми відшкодування витрат необхідно виходити з критерію реальності адвокатських витрат, розумності їх розміру. Зазначає, що договір не містить розміру суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат.

Так, згідно додаткової угоди від 16.05.2022 позивачу було надано послуги з прийняття та аналізу первинних документів, складання та направлення адвокатських запитів, аналізу чинного законодавства (включаючи пошук судової практики), шість усних консультацій, складання та направлення позовної заяви (разом 17 годин), здійснення представництва інтересів в суді (не залежно від кількості судових засідань) в загальному розмірі 10000,00 грн.

Згідно додаткової угоди від 23.05.2022 позивачу було надано послуги зі складання та направлення відповіді на відзив (3 години) в розмірі 1500,00 грн.

Дослідивши документи та враховуючи предмет спору, суд дійшов висновку, що вартість витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 11500,00 грн., що заявлена до стягнення з відповідача, є завищеною. Вказані витрати не можна вважати такими, що є «неминучими».

Дана справа не потребувала значних затрат часу (загалом 20 годин), а підготовка цієї справи до розгляду у суді не вимагала значного обсягу юридичної та технічної роботи для адвоката, зокрема, в частині ознайомлення з документами та підготовки позовної заяви до суду.

Враховуючи наведене, виходячи із конкретних обставин справи, зважаючи на часткове задоволення позову, суд вважає обґрунтованим та об`єктивним, і таким, що підпадає під критерій розумності, розмір витрат на професійну правничу допомогу, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, у сумі 5000,00 грн.

Керуючись статтями 72-74, 77, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Північної митниці Держмитслужби (просп. Перемоги, 6, м. Чернігів, 14017, ), Чернігівської митниці (просп. Перемоги, 6, м. Чернігів, код ЄДРПОУ ВП 43985581) про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Північної митниці Держмитслужби № 384-0 від 23.12.2021 про звільнення ОСОБА_1 .

Поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника управління - начальника відділу протидії незаконному переміщенню наркотиків і зброї та кінологічного забезпечення управління протидії митним правопорушенням та контрабанді Північної митниці Держмитслужби з 25.12.2021 в Північній митниці Держмитслужби.

Стягнути з Північної митниці Держмитслужби на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 111636,90 грн. з відрахуванням зборів, податків та інших обов`язкових платежів з вказаної суми.

Стягнути з Північної митниці Держмитслужби на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 3000,00 грн.

В решті позову відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Північної митниці Держмитслужби на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 5000,00 грн.

Звернути до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника управління - начальника відділу протидії незаконному переміщенню наркотиків і зброї та кінологічного забезпечення управління протидії митним правопорушенням та контрабанді Північної митниці Держмитслужби.

Звернути до негайного виконання рішення суду в частині стягнення з Північної митниці Держмитслужби на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць в розмірі 17365,74 грн. з відрахуванням зборів, податків та інших обов`язкових платежів з вказаної суми.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 13.07.2022.

Суддя Н.М. Баргаміна