Справа № 240/41477/21
Суддя: Капинос Оксана Валентинівна
Дата ухвалення: 2022-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2022 року м. Житомир справа № 240/41477/21

категорія 109020100

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Капинос О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Андрушівської міської ради Житомирської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення дванадцятої сесії восьмого скликання №89 від 01.10.2021, Андрушівської міської ради "Про відмову в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства з метою передачі у власність ОСОБА_1

-зобов`язати Андрушівську міську раду надати ОСОБА_1 дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 1,05га у власність для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту с. Антополь із земель комунальної власності Андрушівської міської ради з метою передачі у власність (кадастровий номер :02:000:0158).

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач протиправно відмовив у наданні довзолу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 1,05 га у власність для ведення особистого селянського господарства, оскільки вона не приватизувала земельну ділянку розміром 0,85га на яку їй попередньо було надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту с. Антополі.

Провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідач надав відзив на позов, в якому просить відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що позивач використала своє право на отримання у користування земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, тобто по одному виду використання. Визначення розміру земельної ділянки, яку необхідно передати у користування належить до дискреційних повноважень відповідача.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

02.08.2021 звернувся до Андрушівської міської ради із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з метою передачі у власність для ведення особистого селянського господарства звальною площею 0,85 га в с. Антопіль, за межами населеного пункту (кадастровий номер :02:000:0158).

Рішенням одинадцятої сесії восьмого скликання №59 Андрушівської міської ради Житомирської області від 18.08.2021, вирішено надати позивачу дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з метою передачі у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтованою площею 0,20 га за межами населеного пункту с. Антопіль.

15.09.2021 позивачем було подано клопотання до Андрушівської міської ради щодо надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтованою площею 1,05га. за межами населеного пункту с. Антопіль із земель комунальної власності Андрушівської міської ради з метою передачі у власність (кадастровий номер :02:000:0158).

До клопотання було додано копію рішення №5 від 22.02.2000 "Про надання земельних ділянок" та копію рішення №59 від 18.08.2021 "Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з метою передачі у власність у розмірі 0,20га.

Рішенням сесії восьмого скликання Андрушівської міської ради від 01.10.2021 №89, відмовлено в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з метою передачі у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 1,05 га, за межами населеного пункту с. Антопіль кадастровий номер :02:000:0158, із земель комунальної власності.

Відмова мотивована невідповідністю вимогам законів.

Позивач вважає таке рішення протиправним, тому звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, тому звернувся до суду.

Частиною першою статті 3 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) визначено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Статтею 35 ЗК України громадянам України надано право набувати безоплатно у власність або на умовах оренди земельні ділянки із земель державної і комунальної власності, в тому числі й для ведення індивідуального або колективного садівництва.

Приписами статті 80 ЗК України визначено, що суб`єктами права власності на землю є: громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності; територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності; держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.

Згідно зі статтею 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки, зокрема на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Відповідно до частин першої та другої статті 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надану їх у користування.

Повноваження органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування визначені в статті 122 ЗК України.

Статтею 122 ЗК України передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до пунктів "а" та "б" частини 1 статті 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до статті 25 Закону України від 21.05.1997 №280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в Україні" (далі - Закон України №280/97-ВР) сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Пунктом 34 частини 1 статті 26 Закону України від 21.05.1997 №280/97-ВР визначено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, вирішуються питання регулювання земельних відносин.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом (п. "в" ч. 3 ст. ЗК України).

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання (ч. 4 ст.116 цього Кодексу).

Згідно з пунктом "в" частини першої статті 121 ЗК України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення садівництва - не більше 0,12 гектара.

Порядок безоплатної приватизації земельних врегульований статтею 118 ЗК України.

Відповідно до частини шостої статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі виділення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Згідно з частиною сьомою статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Таким чином, правова норма частини 7 статті 118 Земельного кодексу України передбачає лише два альтернативні варіанти правомірної поведінки органу місцевого самоврядування при вирішенні клопотання особи про надання їй дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки із земель комунальної власності:

а) прийняття на пленарному засіданні сесії відповідної сільської, селищної чи міської ради рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою;

б) прийняття на пленарному засіданні сесії відповідної сільської, селищної чи міської ради мотивованого рішення про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою.

Відповідно до частини сьомої статті 118 ЗК України, підставою для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

При цьому, суд наголошує, що визначений у частині 7 статті 118 ЗК України перелік підстав для відмови особі в наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є вичерпним.

Про виключний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки прямо зазначено й в ухвалі Конституційного Суду України від 29 вересня 2015 року № 44-у/2015 (справа №2- 40/2015).

Відтак, Земельним кодексом України не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень частини 7 статті 118 Земельного кодексу України щодо підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Таким чином, згідно норм частини 7 статті 118 ЗК України підставами для відмови в наданні особі дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише:

-невідповідність місця розташування бажаної земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів;

-невідповідність місця розташування бажаної земельної ділянки вимогам генерального плану населеного пункту чи вимогам іншої містобудівної документації;

-невідповідність місця розташування бажаної земельної ділянки схемам землеустрою і техніко-економічним обґрунтуванням використання та охорони земель адміністративно-територіальної одиниці;

-невідповідність місця розташування бажаної земельної ділянки вимогам проекту землеустрою щодо впорядкування території населеного пункту.

Водночас, суд наголошує, що наявність в частині 7 статті 118 ЗК України декількох окремих підстав для відмови особі в наданні особі на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки покладає на відповідний орган місцевого самоврядування, до повноважень якого належить передача вказаної земельної ділянки безоплатно у власність громадян, обов`язок зазначити в рішенні про відмову особі в наданні такого дозволу конкретної підстави для відмови, передбаченої цією статтею.

Відтак, із системного аналізу вищезазначених норм Земельного кодексу України вбачається, що при вирішенні клопотання особи про надання їй дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, уповноважений на це орган, в контексті норм частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України, повинен перевірити: відсутність передачі земельної ділянки безоплатно у власність відповідному громадянину по зазначеному виду використання (частина четверта статті 116 Земельного кодексу України); відповідність бажаного місця розташування земельної ділянки схемі землеустрою і техніко-економічним обґрунтуванням використання та охорони земель адміністративно-територіальної одиниці, проектам землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затвердженим у встановленому законом порядку (частина сьома статті 118 Земельного кодексу України); відповідність бажаного місця розташування земельної ділянки містобудівній документації (у разі її надання для містобудівних потреб) (частина сьома статті 118 Земельного кодексу України та частина третя статті 24 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності").

У випадку, коли за наслідками такої перевірки буде встановлено відсутність передбачених частиною 7 статті 118 Земельного кодексу України підстав для відмови, відповідний орган місцевого самоврядування зобов`язаний прийняти рішення про надання особі дозволу на розроблення проекту землеустрою.

Натомість, у випадку коли за наслідками розгляду клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою буде встановлена наявність хоча б однієї з підстав, визначених частиною 7 статті 118 Земельного кодексу України, відповідний орган місцевого самоврядування повинен прийняти рішення про відмову особі в наданні такого дозволу.

Слід зауважити, що одним із принципів, яким повинно відповідати рішення суб`єкта владних повноважень у публічно-правових відносинах є принцип обґрунтованості, який вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих рішень, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Відтак, в рішенні про відмову в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, відповідний орган місцевого самоврядування до повноважень якого належить передача бажаної земельної ділянки у власність громадян, зобов`язаний належним чином мотивувати причини своєї відмови.

Суд наголошує, що зазначення конкретної підстави для відмови в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою з переліку, визначеного в частині 7 статті 118 Земельного кодексу України, є обов`язковим.

Зміст оскаржуваної відмови свідчить на користь висновку, що приймаючи оскаржуване рішення Андрушівська міська рада не зазначила конкретної підстави для відмови, передбачені частиною 7 статті 118 ЗК України, та не обґрунтувала підстави для прийняття такого рішення.

Відмова мотивована невідповідністю вимогам законів. Проте, не конкретизовано, що саме не відповідає вимогам законів та яких законів.

Отже, з урахуванням викладеного суд вважає, що відмова відповідача в наданні позивачу дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 1,05 га є невмотивованою, а рішення протиправним.

Посилання відповідача на те, що при прийнятті рішення враховано рекомендації постійної комісії з питань комунальної власності, інфраструктури, транспорту, житлово-комунального господарства, архітектури, благоустрою та земельних відносин, суд до уваги не приймає, оскільки на підтвердження таких доводів відповідач не надав до відзиву жодного доказу.

Що стосується способу захисту порушеного права, то суд щодо вимог позивача в частині зобов`язати Андрушівську міську раду надати ОСОБА_1 дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 1,05га у власність для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту с. Антополь із земель комунальної власності Андрушівської міської ради з метою передачі у власність (кадастровий номер :02:000:0158),

Як випливає зі змісту Рекомендації № R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право.

Отже, під дискреційним повноваженням розуміють таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законодавством, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

Суди не вправі втручатися в діяльність державних органів та органів місцевого самоврядування при здійсненні ними функцій та повноважень, визначених законодавством, не вправі переймати на себе функції суб`єктів владних повноважень, оскільки чинним законодавством України суди не наділені правом створювати норми права, а наділені лише компетенцією перевіряти уже створені норми права на їх відповідність вищестоящим в ієрархії нормативно-правовим актам.

Суб`єкти владних повноважень застосовують надані їм в межах закону повноваження на власний розсуд, без необхідності узгодження у будь-якій формі своїх дій з іншими суб`єктами (дискреційні повноваження). Втручання в дискреційні повноваження суб`єкта влади виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Повноваження щодо вирішення питання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою в даному випадку належать до дискреційних повноважень відповідача.

Суд має право визнати бездіяльність суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язати вчинити певні дії. Суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

При цьому застосування такого способу захисту у цій справі вимагає з`ясування судом, чи виконано позивачем усі визначені законом умови, необхідні для одержання дозволу на розробку проекту землеустрою.

Оцінка правомірності відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою стосувалася лише тих мотивів, які наведені відповідачем у оскаржуваному рішенні. Однак судом не досліджували у повній мірі, чи ці мотиви є вичерпними і чи дотримано позивачем усіх інших умов для отримання ним такого дозволу.

Така позиція суду ґрунтується на правовій позиції ВП ВС у постанові від 06.11.2019 у справі №590/1350/17.

Отже, у цій справі відсутні підстави для зобов`язання відповідача надати дозвіл на розробку проекту землеустрою, оскільки обставинами справи не підтверджено, що відповідачем здійснена повна перевірка наявності чи відсутності підстав для надання такого дозволу та не обґрунтовано підстави для відмови у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги не можуть бути задоволені у спосіб, обраний позивачем, а тому у задоволенні позову в частині зобов`язання надати дозвіл на виготовлення та розробку проекту землеустрою слід відмовити.

Одночасно, застосовуючи механізм належного захисту прав позивача та їх відновлення, користуючись повноваженнями, наданими ч. 2 ст. 9, ч. 2 ст. 245 КАС України, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого сільського господарства та прийняти рішення з урахуванням висновків суду та встановлених обставин справи.

Понесені судові витрати підлягають стягненню пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст.139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України,

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Андрушівської міської ради Житомирської області (пл. Т.Шевченка, 7, м.Андрушівка, Житомирська область, 13400, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення дванадцятої сесії восьмого скликання №89 від 01.10.2021 Андрушівської міської ради Житомирської області "Про відмову в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства з метою передачі у власність ОСОБА_1 .

Зобов`язати Андрушівську міську раду Житомирської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 1,05га у власність для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту с. Антопіль із земель комунальної власності Андрушівської міської ради з метою передачі у власність (кадастровий номер :02:000:0158), та прийняти рішення з урахуванням висновків суду та встановлених обставин справи.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Андрушівської міської ради Житомирської області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 496,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Капинос