Справа № 160/2113/22
Суддя: Букіна Лілія Євгенівна
Дата ухвалення: 2022-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 липня 2022 року Справа № 160/2113/22
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді: Букіної Л.Є., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу охорони Української психіатричної лікарні з суворим наглядом про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -
В обґрунтування позову посилався на порушення Державною установою вимог трудового законодавства України у частині затримки виплати усіх сум, що належали йому при звільненні, до яких (сум) позивач відносить грошову компенсацію за неотримане речове майно.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.02.2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні). Тією ж ухвалою суду відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву.
Ухвалою суду від 04.03.2022 року позовну заяву після відкриття провадження залишено без руху та у встановлений строк позивач усунув її недоліки, у зв`язку з чим ухвалою суду від 28.06.2022 року продовжено розгляд справи.
Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому вказав про відсутність підстав для задоволення позову з оглядну на їх необгрунтованість. Зазначає, що виплатити спірну заборгованість на момент звільнення позивача зі служби не вбачалося можливим за відсутності на це відповідних коштів.
Дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, проаналізувавши відповідні норми чинного законодавства, суд виходить із таких міркувань.
Судом встановлено та не є спірним, що позивач проходив службу у Відділі охорони Української психіатричної лікарні з суворим наглядом та відповідно до наказу від 04.01.2022 року № 1 о/с-22 був звільнений за власним бажанням 04.01.2022 року.
У січні 2021 року позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив провести нарахування і виплату компенсації за належні до отримання предмети речового майна особистого користування.
Доказів розгляду цього звернення матеріали справи не містять.
При вирішені спору суд виходить із того, що приписами ч. 5 ст. 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» встановлено, що на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України «Про Національну поліцію», а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ч. 5 ст. 21 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» особи рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби мають право на носіння форменого одягу із знаками розрізнення, зразки якого розробляються відповідно до законодавства.
Порядок забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби, який визначає механізм речового забезпечення персоналу Державної кримінально-виконавчої служби - осіб рядового і начальницького складу, спеціалістів, які не мають спеціальних звань, та працівників, які працюють за трудовими договорами, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 14 серпня 2013 р. № 578 (далі - Порядок № 578).
За умовами п. 2 Порядку № 578 речовим забезпеченням є задоволення потреб персоналу у формі одягу, взутті, натільній білизні, теплих і постільних речах, спорядженні, тканинах для пошиття форми одягу, нарукавних знаках і знаках розрізнення, спеціальному одязі та взутті, санітарно-господарському майні, постовому одязі, ремонтних матеріалах (далі - речове майно), що дає змогу створити необхідні умови для виконання персоналом службових завдань.
Згідно із п. 8 Порядку № 578 речове майно особистого користування видається особам із числа персоналу безоплатно за нормами забезпечення № 1-5, а інвентарне майно - за нормами № 6-13.
Право на забезпечення речовим майном за встановленими нормами забезпечення мають:
особи рядового і начальницького складу - з дня присвоєння їм відповідних спеціальних звань та/або призначення на посади;
курсанти - з дня зарахування їх до списків закладів освіти;
спеціалісти, які не мають спеціальних звань, та інші працівники, які працюють за трудовими договорами, - з дня призначення на відповідні посади.
Видача речового майна в особисте користування проводиться згідно з антропометричними даними (зріст, об`єм грудей, шиї, голови, розмір взуття).
Відповідно до п. 9 Порядку № 578 забезпечення речовим майном осіб із числа персоналу здійснюється в міжрегіональних територіальних органах, установах виконання покарань, слідчих ізоляторах, воєнізованих формуваннях, закладах освіти, державній установі «Центр пробації» та уповноважених органах з питань пробації, державній установі «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» та закладах охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби, державній установі «Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України», на підприємствах, де вони проходять службу або працюють. Поставлення на речове забезпечення осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби (далі - особи рядового і начальницького складу) в органі чи установі, на підприємстві здійснюється на підставі наказу керівника органу чи установи, підприємства про призначення на посаду та атестата на предмети речового майна (далі - речовий атестат) за формою згідно з додатком 1, а в разі присвоєння особі первинного спеціального звання або призначення на посаду спеціалістів, які не мають спеціальних звань, та працівників, які працюють за трудовими договорами, - на підставі відповідного наказу керівника органу чи установи, підприємства.
Приписами п. 27 Порядку № 578 встановлено, що під час звільнення із служби особам рядового і начальницького складу за їх бажанням може видаватися речове майно особистого користування, яке не було ними отримано на день звільнення, або виплачуватися грошова компенсація за нього, розрахована із закупівельної вартості, яка діяла на 1 січня року виникнення права на отримання такого майна.
Розмір грошової компенсації за неотримане речове майно визначається пропорційно часу, що минув з моменту виникнення права на отримання речового майна, до дати підписання наказу про звільнення із служби (не враховуючи місяць звільнення).
Проаналізувавши вищенаведене законодавчі норми, суд дійшов висновку, що під час звільнення із служби особам рядового і начальницького складу за їх бажанням виплачується грошова компенсація за речове майно особистого користування, яке не було ними отримано на день звільнення.
Отже, відповідачем встановлено наявність заборгованості перед позивачем за процедурою, визначеною профільним порядком. Відсутність же відповідних асигнувань на рахунках відповідача не є підставою для звільнення його від покладеного обов`яку.
Разом з тим, у частині стягнення з Державної установи цієї компенсації, суд зазначає, що належним способом захисту прав буде покладення обов`язку на відповідача нарахувати та виплатити грошову компенсацію за належні до отримання предмети речового майна, в задоволенні вимоги про стягнення коштів належить відмовити.
Розподіл судових витрат здійснюється за правилами статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.
На підставі викладеного, керуючись статтями 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити повністю.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві), 40 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Відділу охорони Української психіатричної лікарні з суворим наглядом.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, у разі якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного перегляду справи.

Рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Л.Є. Букіна