Справа № 640/20131/21
Суддя: Коваленко Н.В.
Дата ухвалення: 2022-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про повернення касаційної скарги

12 липня 2022 року

м. Київ

справа №640/20131/21

адміністративне провадження № К/990/10365/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Коваленко Н.В.,

суддів: Рибачука А.І., Стеценка С.Г.,

перевіривши касаційну скаргу Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві на ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 23 грудня 2021 року у справі за позовом Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково виробниче об`єднання "Ромсат" про стягнення штрафних санкцій,

У С Т А Н О В И В:

Головне управління Держпродспоживслужби в м. Києві подало апеляційну скаргу на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 серпня 2021 року.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 23 вересня 2021 року апеляційну скаргу залишено без руху та надано десятиденний строк з дня вручення даної ухвали для усунення недоліків шляхом сплати судового збору.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 23 грудня 2021 року у задоволенні клопотання Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві про продовження строку на усунення недоліків відмовлено.

Апеляційну скаргу Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 серпня 2021 року у справі за адміністративним позовом Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково виробниче об`єднання "Ромсат" про стягнення штрафних санкцій повернуто скаржнику.

Не погоджуючись із винесеною ухвалою, Головне управління Держпродспоживслужби у м. Києві звернулось до Верховного Суду з касаційною скаргою.

Ухвалою Верховного Суду від 11 травня 2022 року касаційну скаргу Головного управління Держпродспоживслужби у м. Києві залишено без руху. Скаржнику встановлено десятиденний строк з дня вручення копії ухвали для усунення недоліків касаційної скарги шляхом подання документа про сплату судового збору.

27 травня 2022 року через підсистему «Електронний Суд» до Верховного Суду надійшла заява Головного управління Держпродспоживслужби у м. Києві про продовження процесуального строку для оплати судового збору або відстрочення сплати судового збору у зв`язку з наявністю істотних перешкод, а саме - відсутністю коштів на рахунку КЕКВ 2800, що підтверджується Випискою за 27 травня 2022 року з Системи дистанційного обслуговування клієнтів Державної казначейської служби України та запровадженням на території України воєнного стану.

Згідно із частиною другою статті 121 Кодексу адміністративного судочинства України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Вивчивши заяву, Суд дійшов висновку про відмову у її задоволенні, оскільки відсутність коштів не є поважною причиною для продовження строку для усунення недоліків касаційної скарги. Обставини пов`язані з фінансуванням установи чи організації з Державного бюджету України та відсутністю у неї коштів, призначених для сплати судового збору, не звільняють контролюючий орган від обов`язку своєчасної його сплати.

Вирішуючи заяву скаржника в частині наявності підстав для відстрочення сплати судового збору, колегія суддів виходить із такого.

Питання звільнення від сплати судового збору як складової судових витрат, зменшення його розміру, відстрочення чи розстрочення його сплати регулюються частиною першою статті 133 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Згідно з частиною другою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

З преамбули Закону України «Про судовий збір» вбачається, що цей Закон визначає правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

Відповідно до статті 1 цього Закону судовий збір - це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Питання відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати врегульоване статтею 8 Закону України «Про судовий збір», норма якої є спеціальною.

Як убачається зі змісту цієї норми, існує три умови, за яких суд, враховуючи майновий стан сторони та за її клопотанням, може відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення (частина перша статті 8 Закону України «Про судовий збір»), зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати (частина друга цієї ж статті):

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди.

З аналізу статті 8 Закону України «Про судовий збір» чітко вбачається, що умови визначені статтею 8 є диференційовані за суб`єктним та предметним застосуванням.

Так, умови, визначені у пунктах 1 та 2 частини першої статті 8, можуть застосовуватися лише до фізичних осіб, котрі перебувають у такому фінансовому стані, що розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру їх річного доходу, та до фізичних осіб, що мають певний соціальний статус, підтверджений державою, - є військовослужбовцями, батьками, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; одинокими матерями (батьками), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; особами, які діють в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена.

Щодо третьої умови, визначеної у пункті 3 частини першої статті 8, то законодавець, застосувавши слово «або», не визначив можливість її застосування за суб`єктом застосування, в той же час визначив коло предмету спору, коли така умова може застосовуватись, - лише у разі, коли предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю, тобто особистих майнових та особистих немайнових прав фізичних осіб.

Із системного аналізу змісту норм зазначеної статті убачається, що положення пунктів 1 та 2 частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір» не поширюються на органи державної влади, незалежно від наявності майнового критерію (майнового стану учасника справи - органу державної влади), а положення пункту 3 частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір» можуть бути застосовані за наявності майнового критерію, але тільки у справах, визначених цим пунктом, тобто предметом позову у яких є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Суд також виходить з того, що саме на заявника покладається обов`язок щодо доведення фактів відповідно до його прохання про відстрочення сплати судового збору; обов`язок сплатити судовий збір, встановлений відповідно до закону, має законну мету, а тому, за загальним правилом, не визнається судом непропорційним чи накладеним свавільно; застосовані згідно із законом процесуальні обмеження у формі обов`язку сплатити судовий збір, за загальним правилом, не зменшують для заявника можливості доступу до суду та не ускладнюють йому цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права.

При прийнятті таких висновків суд враховує положення пункту 1 частини другої статті 129 Конституції України, згідно з яким однією із основних засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. У зв`язку із цим обставини, пов`язані з небажанням сторони сплатити судовий збір, у тому числі, обставини пов`язані з відсутністю у скаржника коштів не можуть вважатися достатньою підставою для відстрочення сплати судового збору.

Вивчивши заяву про відстрочення сплати судового збору, колегія суддів дійшла висновку про відмову у її задоволенні, оскільки вказана скаржником обставина не є поважною підставою для відстрочення сплати судового збору та не підтверджена жодними належними та допустимим доказами.

Щодо доводів скаржника про необхідність відстрочення сплати судового збору у зв`язку із запровадженням на території України воєнного стану, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022 введено воєнний стан на території Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року на 30 діб. В подальшому строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався.

Разом з тим, ані Закон України «Про судовий збір», ані Закон України «Про правовий режим воєнного стану» від 12 травня 2015 року N 389-VIII не містять підстав для звільнення органів державної влади від сплати судового збору в умовах воєнного стану.

Отже, скаржником в межах установленого Судом строку, не усунуто недоліки касаційної скарги та не надано доказів сплати судового збору.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 169, частини другої статті 332 Кодексу адміністративного судочинства України касаційна скарга повертається особі, яка її подала, якщо зазначеною особою не усунуто недоліки касаційної скарги, залишеної без руху, у встановлений судом строк.

Зважаючи на те, що в межах установленого Судом строку Головним управлінням Держпродспоживслужби в м. Києві не виконано вимоги ухвали Верховного Суду від 11 травня 2022 року та не усунуто недоліки касаційної скарги, касаційну скаргу слід повернути.

Керуючись статтями 169, 299, 330, 332 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

У Х В А Л И В :

1. Відмовити у задоволенні заяви Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві про продовження строку на усунення недоліків касаційної скарги та/або відстрочення сплати судового збору.

2. Касаційну скаргу Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві на ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 23 грудня 2021 року у справі за позовом Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково виробниче об`єднання "Ромсат" про стягнення штрафних санкцій, - повернути особі, яка її подала.

3. Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та не оскаржується.

Суддя-доповідач Н.В. Коваленко

Суддя А.І. Рибачук

Суддя С.Г. Стеценко