Справа № 560/15247/21
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2022-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/15247/21

Головуючий у 1-й інстанції: Тарновецький І.І.

Суддя-доповідач: Гонтарук В. М.

13 липня 2022 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гонтарука В. М.

суддів: Білої Л.М. Матохнюка Д.Б.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 21 березня 2022 року (ухвалене в м. Хмельницький) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в листопаді 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 21 березня 2022 року адміністративний позов задоволено .

Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Позивач своїм правом передбаченим ст.ст. 300, 304 КАС України не скористався та не подав відзив на апеляційну скаргу.

Сьомий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 23 травня 2022 року, з урахуванням ст. 311 КАС України, вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

За таких умов згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України при розгляді справи в порядку письмового провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду неоспорені факти про те, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Хмельницькій області з 15.04.2019 та отримує пенсію по інвалідності, як особа з інвалідністю III групи від загального захворювання, обчислену відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон 1058).

Cтраховий стаж позивача становить 33 роки 6 місяців 1 день, в тому числі напрацьований стаж - 19 років 3 місяці 21 день (зараховано по 18.12.2012), додатковий стаж - 14 років 2 місяці 10 днів, коефіцієнт страхового стажу - 0,33500.

Заробітну плату враховано за період роботи з 01.07.2000 по 30.11.2004 (згідно відомостей про застраховану особу, що містяться в системі персоніфікованого обліку) та з 01.12.2004 по 31.12.2012 (в нульовому значені), індивідуальний коефіцієнт для обчислення заробітку становить 1,13127.

Позивач 19.12.2021 звернувся до відповідача із заявою, в якій просив провести перерахунок пенсії із урахуванням при розрахунку пенсії заробітної плати за період роботи в ТОВ «Енергопрогрес» м. Москва Російської Федерації з 2004-2010 роки.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 09.01.2020 №Ф-2460-П-02.26-04 відповідач повідомив позивача про те, що пенсію призначено з урахуванням страхового стажу 33 роки 6 місяців 1 день, в тому числі напрацьований стаж - 19 років 3 місяці 21 день (зараховано по 18.12.2012), додатковий стаж - 14 років 2 місяці 10 днів, коефіцієнт страхового стажу - 0,33500. Заробітну плату враховано за період роботи з 01.07.2000 по 30.11.2004 (згідно відомостей про застраховану особу, що містяться в системі персоніфікованого обліку) та з 01.12.2004 по 31.12.2012 (в нульовому значені), індивідуальний коефіцієнт для обчислення заробітку становить 1,13127. Зарахувати заробітну плату згідно довідки від 08.07.2019 №12 за період роботи з 2004 року по 2010 рік в ТОВ «Енергопрогрес» м. Москва Російської Федерації немає підстав, оскільки актом звірки заробітної плати від 14.10.2019 № 224 зазначено, що за вищезазначений період не сплачувались страхові внески до Пенсійного фонду. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» від 23.11.2018 №2629-VIII розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність з 01.12.2019 склав 1638,00 грн., що стало підставою для перерахунку пенсії позивача. Розмір пенсії станом на 01.01.2020 становить 1638,00 грн. і її розрахунок наступний: 6188,89 грн. (середня заробітна плата у галузях економіки України за 2016-2018 роки) х 1,13127 (індивідуальний коефіцієнт заробітку) = 7001,31 грн. (заробіток для обчислення пенсії) х 0,33500 (коефіцієнт страхового стажу) = 2345,44 грн. (основний розмір пенсії за віком) * 50% (відсоток для обчислення пенсії по інвалідності III групи внаслідок загального захворювання) = 1172,72 грн. (розмір пенсії по III групі інвалідності) + 150,00 грн. (надбавка на 1-го неповнолітнього утриманця) + 315,28 грн. (доплата до мінімальної пенсійної виплати 1638,00 грн.) = 1638,00 грн. (розмір пенсії з надбавками). Пенсію обчислено відповідно до чинного законодавства про пенсійне забезпечення.

Вважаючи відмову відповідача протиправною, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів зазначає наступне.

З 01 січня 2004 року набрав чинності Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування " № 1058-IV від 09.07.2003 року, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій.

Відповідно до частин 1, 2 статті 4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування " законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається в тому числі і із міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Відповідно до статей 1, 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць Угоди і членів їх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Призначення пенсій громадянам держав-учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсії на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-яких із цих країн, а також на території колишнього СРСР за час набуття чинності цієї Угоди.

Обрахування пенсії проводиться із заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються у трудовий стаж.

Згідно із статтею 11 цієї ж Угоди від 13 березня 1992 року передбачено, що необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані в установленому порядку на території держав-учасниць СНД і держав, які входили в склад СРСР до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав-учасниць Співдружності без легалізації.

З матеріалів справи встановлено, що позивач з 15.04.2019 перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України та отримує пенсію по інвалідності, призначену йому відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09.07.2003.

Як було встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, позивач при зверненні до відповідача із заявою про призначення йому пенсії по інвалідності, разом із заявою надав відповідачу документи, що були необхідні для призначення такої пенсії, серед яких також надані довідки про заробітну плату № 12 від 08.07.2019, видані позивачу ТОВ "Енергопрогрес", яке розташоване в Російській Федерації.

Позивач 19.12.2021 звернувся до відповідача із заявою, в якій просив провести перерахунок пенсії із урахуванням при розрахунку пенсії заробітної плати за період роботи в ТОВ «Енергопрогрес» м. Москва Російської Федерації з 2004-2010 роки.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 09.01.2020 №Ф-2460-П-02.26-04 відповідач повідомив позивача про те, що пенсію призначено з урахуванням страхового стажу 33 роки 6 місяців 1 день, в тому числі напрацьований стаж - 19 років 3 місяці 21 день (зараховано по 18.12.2012), додатковий стаж - 14 років 2 місяці 10 днів, коефіцієнт страхового стажу - 0,33500. Заробітну плату враховано за період роботи з 01.07.2000 по 30.11.2004 (згідно відомостей про застраховану особу, що містяться в системі персоніфікованого обліку) та з 01.12.2004 по 31.12.2012 (в нульовому значені), індивідуальний коефіцієнт для обчислення заробітку становить 1,13127. Зарахувати заробітну плату згідно довідки від 08.07.2019 №12 за період роботи з 2004 року по 2010 рік в ТОВ «Енергопрогрес» м. Москва Російської Федерації немає підстав, оскільки актом звірки заробітної плати від 14.10.2019 № 224 зазначено, що за вищезазначений період не сплачувались страхові внески до Пенсійного фонду.

Відповідно до частини 1 статті 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу, починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж, починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Статтею 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування " наведено правове визначення поняття терміну страхового стажу, а саме: страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Згідно із частинами 1, 2 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування " страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку-на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Здійснивши аналіз вищенаведених правових норм чинного законодавства Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" дає суду підставу зробити висновок про те, що обрахування розміру пенсії за віком працівнику який працював на підприємстві іншої держави проводиться за наявності інформації про сплату страхових внесків, у разі якщо внески сплачувалися до Пенсійного фонду України така інформація повинна міститися в системі персоніфікованого обліку, або така інформація повинна міститися у довідках, виданих підприємством іншої держави особі яка претендує на призначення пенсії за віком, у разі якщо облік сплати страхових внесків які сплачуються підприємствами інших держав ведеться компетентними органами таких держав.

Обрахування розміру пенсії при її призначенні проводиться за законодавством держави, на території якої проживають громадяни, що претендують на отримання пенсійного забезпечення.

Як було зазначено вище, при зверненні позивача до відповідача про призначення йому пенсії за віком, позивач надав пенсійному органу довідки № 12 від 08.07.2019, видані йому ТОВ "Енергопрогрес", Російська Федерація. Копії таких довідок приєднані до матеріалів справи.

Із змісту довідок виданих позивачу ТОВ "Енергопрогрес" вбачається, що вони видані для отримання пенсії, тобто посадові особи які її підписали усвідомлювали факт того, що вказана у довідках заробітна плата може враховуватися при призначенні пенсії.

Суд звертає увагу на те, що довідки про заробітну плату при призначені пенсії позивачу враховані в нульовому варіанті в зв`язку із тим, що за рішенням відповідача позивач не надав первинних документів. Які саме первинні документи позивач повинен був надати для позитивного вирішення питання, відповідач у рішенні не вказав, таким чином позбавив позивача можливості дійсно надати певні документи за їх наявності.

Отже на підставі відсутності у довідках графи про розмір сплачених страхових внесків, відповідач зробив висновок про те, що такі страхові внески взагалі не були сплачені до Пенсійного фонду Російської Федерації.

Чинним законодавством та нормативними актами України не передбачено встановленої форми довідок про розмір заробітної плати, у разі їх надання від підприємств, що знаходяться під юрисдикцією інших держав.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відсутність у таких довідках окремої графи із зазначенням розміру сплачених страхових внесків не може слугувати абсолютною підставою для того, щоб стверджувати, що такі внески взагалі не сплачені.

Доводи апеляційної скарги про те, що у спірний період не було сплачено внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, колегія суддів вважає необґрунтованими з огляду на те, що в акті документальної перевірки, проведеної посадовою особою Пенсійного фонду РФ відсутні зауваження щодо відсутності сплати страхових внесків із заробітної плати позивача, зазначеної у довідках виданих на його ім`я роботодавцем.

Таким чином, на переконання колегії у відповідача не було обґрунтованих доказів того, що страхові внески із заробітної плати, отриманої позивачем за час виконання трудових обов`язків в ТОВ "Енергопрогрес" не сплачені, окрім того що у довідках відсутня пряма інформація про їх сплату, що свідчить про протиправну бездіяльність відповідача щодо не врахування вказаних довідок при проведені обрахування розміру пенсії позивача.

Водночас, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції в частині строку з якого необхідно здійснити перерахунок пенсії позивачу, з огляду на слідуюче.

Згідно частини 1, 2 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Наслідки пропущення строку звернення визначені у ст.123 КАС України, зокрема, частиною 3 цієї статті передбачено, що якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином. День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є, зокрема, умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

Таким чином, для вирішення питання про наявність або відсутність поважності причин пропуску строку звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів особи необхідно з`ясувати, яким саме рішенням, дією чи бездіяльністю порушені права цієї особи, коли розпочався перебіг цього строку та коли особа дізналася (повинна була дізнатися) про порушення свого права.

В свою чергу, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Окрім того, Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (пункт 1 статті 32 зазначеної Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства", пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії").

Також, у постанові від 31 березня 2021 року у справі №240/12017/19 Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду зазначив таке.

Загальне правило щодо необхідності вчинення особою активних дій з метою призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший чи з`ясування видів та розміру складових, які враховані при розрахунку пенсії шляхом подання відповідних заяв визначено Законом № 1058-IV (зокрема, статті 44, 45) та Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону "України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі - Порядок № 22-1).

Згідно із статтями 42, 44, 45 Закону № 1058-IV призначення, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється територіальним органом ПФУ за заявою особи, яка має право на призначення, перерахунок, перехід з одного виду пенсії на інший чи поновлення відповідної пенсії.

Зокрема з пунктом 4.1 Порядку № 22-1 передбачено, що орган, який призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою.

У разі звернення пенсіонера видається виписка з розпорядження про призначення (перерахунок) пенсії з інформацією про періоди страхового стажу та заробітної плати (доходу), яка врахована при розрахунку пенсії (пункт 4.9 вказаного Порядку № 22-1).

При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття "дізнався" та "повинен був дізнатись".

Під поняттям "дізнався" необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.12.2020 у справі № 510/1286/16-а вказала на те, що у спорах, що виникають з органами Пенсійного фонду України, особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема, при отриманні від органу Пенсійного фонду України відповіді (листа-відповіді, листа-роз`яснення) на надісланий запит щодо розміру пенсії, нормативно-правових документів (про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку), на підставі яких був здійснений саме такий розрахунок.

Поняття "повинен був дізнатися" необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 №340/1019/19).

Поряд з цим, у вказаній постанові Верховний Суд наголосив на тому, що пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує. Така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про рішення, на підставі якого було здійснено призначення пенсії чи був здійснений її перерахунок, з яких складових вона складається, як обрахована та на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений саме такий її розрахунок чи розрахунок її складових.

Отже, з дня отримання пенсійної виплати особа, якій призначена пенсія, остання вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів. Винятком з цього правила є випадок, коли така особа без зайвих зволікань, в розумний строк після отримання пенсійної виплати, демонструючи свою необізнаність щодо видів та розміру складових призначеної (перерахованої) їй пенсії звернулась до пенсійного органу із заявою про надання їй відповідної інформації. В такому випадку особа вважається такою, що дізналась про порушення її прав при отриманні від пенсійного органу відповіді на подану нею заяву.

При цьому, обмеження на законодавчому рівні права звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів відповідними строками узгоджується із принципом "Leges vigilantibus non dormientibus subveniunt", згідно з яким закони допомагають тим, хто пильнує.

До того ж, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.12.2020 у справі № 510/1286/16-а дійшла висновку, що норми, зокрема статі 87 Закону № 1788-ХІ та статті 46 Закону № 1058-ІV (щодо не обмеження будь-яким строком невиплаченої пенсіонерові суми пенсії), підлягають застосуванню у справах за позовами про оскарження бездіяльності, дій та/або рішень суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку пенсійних виплат виключно за наявності таких умов:

1) ці суми мають бути нараховані пенсійним органом;

2) ці суми мають бути не виплаченими саме з вини держави в особі пенсійного органу.

З урахуванням наведеного, колегія суддів зазначає, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, не реалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.

Водночас, за змістом пункту 43 Постанови Верховного Суду від 31 березня 2021 року у справі №240/12017/19, Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних Касаційного адміністративного суду відступила від висновків, викладених, зокрема у постановах від 29.10.2020 у справі №816/197/18 (касаційне провадження №К/9901/50050/18), від 20.10.2020 у справі №640/14865/16-а (касаційне провадження № К/9901/36805/18), від 25.02.2021 у справі № 822/1928/18 (касаційне провадження № К/9901/1313/18) щодо застосування строку звернення до суду у соціальних спорах, у яких, зокрема зазначено, що при застосуванні строків звернення до адміністративного суду у вказаній категорії справ слід виходити з того, що встановлені процесуальним законом строки та повернення позовної заяви без розгляду на підставі їх пропуску не можуть слугувати меті відмови у захисті порушеного права, легалізації триваючого правопорушення, в першу чергу, з боку держави (постанови Верховного Суду від 29.10.2020 у справі №816/197/18 (касаційне провадження №К/9901/50050/18), від 20.10.2020 у справі №640/14865/16-а (касаційне провадження № К/9901/36805/18), а також про те, що строк звернення позивача до суду у випадку спірних правовідносин розпочав перебіг після отримання позивачем листа-відповіді від органу Пенсійного фонду, а не після отримання пенсії за відповідний період (постанова Верховного Суду від 25.02.2021 у справі № 822/1928/18) та дійшла такого висновку щодо застосування строку звернення до суду, передбаченого статтею 122 КАС України.

Отже, для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

З матеріалів справи встановлено, що позивач 19.12.2019 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області з заявою, в якій просив врахувати при розрахунку пенсії заробітної плати за період роботи в ТОВ "Енергопрогрес" м. Москва, Російської Федерації з 2004-2010 роки.

Відповідь на вказане звернення була надана позивачу 09.01.2020 року, при цьому з адміністративним позовом до суду позивач звернувся лише 04 листопада 2021 року.

Слід зазначити, що ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 09 листопада 2021 року було залишено адміністративний позов ОСОБА_1 без руху, в тому числі з підстав недотримання позивачем вимог ст. 122 КАС України та запропоновано йому усунути виявлені недоліки у п`ятиденний строк з моменту отримання вказаної ухвали, шляхом надання заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду та доказів поважності причин його пропуску.

На виконання вказаної ухвали, позивачем було подано до суду першої інстанції заяву про поновлення строку на звернення до суду.

Проте, колегія суддів звертає увагу, що приймаючи ухвалу про відкриття провадження, судом першої інстанції не було надано оцінку вказаному клопотанню щодо наявності або відсутності підстав для поновлення строку звернення до суду з адміністративним позовом.

Колегія суддів звертає увагу, що пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує щомісячно.

Законодавством чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. А для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного поновлення судами пропущеного строку.

З огляду на зазначене, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для поновлення строку звернення до суду та вважає, що позовні вимоги заявлені поза межами цього строку підлягає залишенню без розгляду.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що, позовні вимоги за період з 15.04.2019 по 03.05.2021 включно ( з врахуванням шестимісячного строку звернення до суду) підлягають залишенню без розгляду, а рішення суду першої інстанції в цій частині скасуванню.

З урахуванням вказаного вище, колегія суддів вважає, що позивач має право на перерахунок пенсії з 04.05.2021 року, а доводи апеляційної скарги в частині строків звернення до суду з адміністративним позовом є суттєвими і складають підстави для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права (незастосування закону, який підлягав застосуванню), що призвело до неправильного вирішення справи, через що рішення суду підлягає частковому скасуванню.

У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області задовольнити частково.

Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 21 березня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії в частині задоволення позовних вимог за період з 15.04.2019 року по 03.05.2021 року скасувати.

Прийняти в цій частині нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити дії за період з 15.04.2019 року по 03.05.2021 року залишити без розгляду.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зробити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з врахуванням довідок про заробітну плату № 12 від 08.07.2019, виданих ТОВ "Енергопрогрес", починаючи з 04.05.2021 року.

В решті рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 21 березня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Головуючий Гонтарук В. М.

Судді Біла Л.М. Матохнюк Д.Б.