Справа № 620/3462/22
Суддя: Соломко І.І.
Дата ухвалення: 2022-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 липня 2022 року Чернігів Справа № 620/3462/22

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Соломко І.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Остерської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

У провадженні Чернігівського окружного адміністративного суду перебуває справа за позовом ОСОБА_1 (далі також -позивач) до Остерської міської ради Чернігівського району Чернігівської області (далі відповідач), про визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 29.10.2021 №72-07/VIII у частині відкладення розгляду заяви позивача про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безкоштовно у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2 га, що розташована поблизу села Любечанинів, Козелецького району, Чернігівської області та зобов`язання відповідача розглянути клопотання позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, з метою передачі цієї земельної ділянки у власність, та надати дозвіл на розроблення проекту.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідачу для вирішення питання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 2 га, для ведення особистого селянського господарства позивачем подано необхідний пакет документів, однак спірне питання відкладено, що чинним законодавством не передбачено.

20.05.2022 ухвалою суду позовну заяву прийнято до розгляду, провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідачем подано письмові пояснення, в яких зазначено, що земельна ділянка, яку бажає отримати позивач, знаходиться в межах можливої зони житлової забудови, тому відповідач правомірно вирішив відкласти розгляд заяви позивача до розробки та затвердження містобудівної документації з метою встановлення доцільності використання земель такої категорії в межах населеного пункту.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

01.07.2021 позивач звернувся до відповідача з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,00 га, розташовану на території села Любечанинів Козелецького району Чернігівської області, до якого додав графічний матеріал із бажаним місцем розташування земельної ділянки, копію паспорту та копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номера (а.с. 7,8). Вказане клопотання зареєстроване відповідачем 08.07.2021, про що свідчить штамп вхідної кореспонденції, проставлений на клопотанні.

Пунктом 1.13 рішення Остерської міської ради Чернігівського району Чернігівської області від 29.10.2021 №72-07/VIII (сьома сесія восьмого скликання) розгляд заяви позивача відкладено до розробки та затвердження містобудівної документації щодо доцільності використання земель в межах населених пунктів на території Остерської міської ради, посилаючись на положення статті 12, 118 Земельного кодексу України, статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (а.с. 11).

Отже, суд має встановити, чи відповідало вказане рішення критеріям правомірності на момент його прийняття.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд враховує таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Повноваження відповідних органів виконавчої влади щодо передачі земельних ділянок у власність або користування та порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування встановлені статтями 118, 122, 123 Земельного кодексу України.

У свою чергу частиною сьомою статті 118 Земельного кодексу України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

З матеріалів справи вбачається, що станом на час прийняття оскаржуваного рішення містобудівна документація не була затверджена.

У свою чергу відповідно до статті 59 Закону України від 21.05.1997 №280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. Тому діяльність органу місцевого самоврядування із планування території відповідного населеного пункту, внесення змін до генерального плану є виконанням встановлених законом владних управлінських функцій, спрямована на забезпечення інтересів громади.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту. Невід`ємною частиною генерального плану населеного пункту є план земельно-господарського устрою цього населеного пункту. У складі генерального плану населеного пункту може розроблятися план зонування території цього населеного пункту. План зонування території може розроблятися і як окрема містобудівна документація після затвердження генерального плану. Експертизі містобудівної документації на місцевому рівні підлягають виключно генеральні плани міст.

Таким чином, місце розташування земельних ділянок повинно відповідати генеральному плану населеного пункту. На його основі розробляються план зонування території. Зазначена документація розробляється відповідно до Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності". У разі невідповідності місця розташування об`єкта (земельної ділянки) генеральному плану, не безпідставним буде стверджувати, що йдеться про невідповідність місця розташування об`єкта вимогам Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності".

Разом з тим, частиною третьою статті 24 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" передбачено, що у разі відсутності плану зонування або детального плану території, затвердженого відповідно до вимог цього Закону, передача (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним та юридичним особам для містобудівних потреб забороняється, крім випадків:

1) розташування на земельній ділянці будівлі (споруди), що перебуває у власності фізичної або юридичної особи;

2) приватизації громадянином земельної ділянки, наданої йому в користування відповідно до закону;

3) надання земельної ділянки, розташованої на території зони відчуження чи зони безумовного (обов`язкового) відселення, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи;

4) надання земельної ділянки для розміщення лінійних об`єктів транспортної та енергетичної інфраструктури (доріг, мостів, естакад, ліній електропередачі, зв`язку);

5) буріння, влаштування та підключення нафтових і газових свердловин за межами населених пунктів;

6) будівництва, експлуатації військових та інших оборонних об`єктів.

Передача (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у випадках, визначених цією частиною, за відсутності плану зонування або детального плану території не допускається, якщо земельна ділянка:

- розташована в межах зелених зон населених пунктів, внутрішньоквартальних територій (територій міжрайонного озеленення, елементів благоустрою, спортивних майданчиків, майданчиків відпочинку та соціального обслуговування населення);

- віднесена до категорії земель природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, історико-культурного призначення, рекреаційного призначення (крім земель для дачного будівництва), лісогосподарського призначення.

З аналізу наведеної норми вбачається, що цим Законом встановлено обставину, що є перешкодою для передачі (надання) земельних ділянок. Надання дозволу на розробку проекту землеустрою є одним з етапів надання земельних ділянок у власність.

Законом не заборонено вносити зміни до генерального плану населеного пункту у разі коли вже раніше було надано дозвіл на розробку проектів землеустрою на земельні ділянки, що розташовані у межах території, якої торкаються зміни. Проте в даному разі містобудівна документація не була затверджена, тому й дозвіл на розроблення проектів землеустрою не наданий, щоб завершити облік та упорядкування земель, визначити їхнє цільове призначення.

Отже, за таких обставин не безпідставним буде стверджувати, що йдеться про невідповідність місця розташування об`єкта вимогам Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності".

У той же час відповідно до статті 118 Земельного кодексу, невідповідність місця розташування земельних ділянок вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, є підставою для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. У даному випадку таке рішення відповідачем не прийнято.

Посилання відповідача у спірному рішенні як на підставу відкладення розгляду заяви позивача на положення статті 12, 118 Земельного кодексу України та статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», суд відхиляє, оскільки вказаними нормами не передбачено такої підстави як відкладення розгляд заяв про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою за наведених в ньому обставинах. Також у спірному рішенні відповідач посилається на Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності, однак не вказує конкретну норму, яка регулює спірне питання.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення позову частково шляхом визнання протиправним та скасування пункту 1.13 рішення Остерської міської ради від 29.10.2021 №72-07/VIII (сьома сесія восьмого скликання), зобов`язати відповідача розглянути клопотання позивача від 01.07.2021 (зареєстроване 08.07.2021) та прийняти відповідне рішення з урахуванням правової позиції, наданої судом у рішенні.

Щодо клопотання позивача про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн, суд зазначає наступне.

Згідно з частинами четвертою та п`ятою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною шостою та сьомою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

За приписами частини дев`ятої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, пов`язаних із розглядом даної справи, у розмірі 5000,00 грн суду надано договір про надання правової допомоги № 05 від 16.02.2022, ордер на надання правничої допомоги, додаток №1 до договору від 16.02.2022, рахунок фактура №31 від 16.02.2022.

Так, згідно пункту 3.4 договору № 05 про надання правової (правничої) допомоги від 16.02.2022 факт надання правової допомоги, а також її оплати, засвідчується актом прийому-передачі наданих послуг, який підписується сторонами.

Разом з тим, суду не надано акта приймання-передачі наданих послуг, платіжного документу або іншого документу за підписом позивача, який би підтверджував понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн. чи будь-якому іншому розмірі.

Оскільки понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу не були підтверджені документально, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу.

У відповідності до вимог частин першої та третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем сплачений судовий збір в розмірі 992,40 грн, тому з відповідача на користь позивача підлягають відшкодуванню судові витрати в розмірі 496,20 грн, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст.139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати пункт 1.13 рішення Остерської міської ради Чернігівського району Чернігівської області від 29.10.2021 №72-07/VIII (сьома сесія восьмого скликання).

Зобов`язати Остерську міську раду Чернігівського району Чернігівської області на найближчій сесії розглянути клопотання ОСОБА_1 від 01.07.2021 (зареєстроване 08.07.2021) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, орієнтовною площею 2,00 га, для ведення особистого селянського господарства на території села Любечанинів Козелецького району Чернігівської області та прийняти відповідне рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Остерської міської ради Чернігівського району Чернігівської області на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 496 (чотириста дев`яносто шість грн. 20 коп), сплачений відповідно до квитанції №113 від 21.04.2022.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 АДРЕСА_1 рнокпп НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідач: Остерська міська рада вул.Незалежності, буд.21,м.Остер,Козелецький район, Чернігівська область,17044 .

Повний текст рішення виготовлено 12 липня 2022 року.

Суддя І.І. Соломко