Справа № 344/7975/22
Суддя: Бородовський С. О.
Дата ухвалення: 2022-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 344/7975/22
Провадження № 2-а/344/142/22
У Х В А Л А

08 липня 2022 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області Бородовський С.О., вирішуючи питання про відкриття провадження в адміністративній справі за позовом заяву адвоката Комарницького Е.Г. в інтересах позивача ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області про визнання рішення протиправним та його скасування, -

В С Т А Н О В И В:

адвокат Комарницький Е.Г. звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з адміністративним позовом в інтересах позивача ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області, в якому просить визнати поважними причини пропуску строку щодо оскарження рішення №2 від 01.04.2016 Долинського РС УДМС в Івано-Франківській області про повернення громадянина російської федерації ОСОБА_1 за межі України, визнати протиправним та скасувати рішення №2 від 01.04.2016 Долинського РС УДМС в Івано-Франківській області про повернення громадянина російської федерації ОСОБА_1 за межі України.

Відповідно до п.3 ч.1 статті 171 КАС України, суддя після одержання позову з`ясовує, чи відповідає він вимогам, встановленим ст.ст.160, 161, 172 цього Кодексу.

Пунктом 5 ч.1ст.171 КАС закріплено обов`язок суду з`ясувати чи подано позовну заяву у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Положеннями ч.1, ч.2 ст.122 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст.120 КАС України визначено, що перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до вимог ч.6 ст.161 КАС України, у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Згідно положень ч.1 ст.123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Представник позивача, згідно вимог позову, просить визнати поважними причини пропуску строку щодо оскарження рішення №2 від 01.04.2016 про повернення громадянина російської федерації ОСОБА_1 за межі України, посилаючись на те, що ознайомився з оскаржувати рішенням №2 від 01.04.2016 тільки 19.04.2022, тому вважає, що строк оскарження може бути поновлений з цих підстав.

Згідно наданої копії дозволу на імміграцію в Україну, виданого позивачу 14.11.2014, дозвіл на постійне проживання в Україні дійсний до 14.11.2015.

Згідно оскаржуваного рішення, завідувачем Долинського РС УДМС Управління ДМС в Івано-Франківській області, який розглядав матеріали, які надійшли від позивача щодо законності перебування його на території України, установлено що 01.04.2016 працівниками Долинського РС УДМС Управління ДМС в Івано-Франківській області в м. Долина виявлено позивача; зазначено, що 12.03.2014 позивач звернувся в Долинський РС УДМС з приводу надання дозволу на імміграцію в Україні; 15.11.2014 йому було надано дозвіл на імміграцію в Україні, який закінчився 15.11.2015, однак позивач у встановлений законом термін не звернувся до органу щодо видачі посвідки на постійне проживання в Україні, а після закінчення 90-денного перебування не покинув територію України та своєчасно не звернувся про продовження строку перебування в Україні.

В позові зазначено, що позивач звертався до Долинського РС УДМС 17.11.2015, однак у нього відмовились приймати документи, посилаючись на пропуск встановлено строку та порекомендували якомога швидше покинути Україну, перетнувши кордон з росією, а потім знову повернутися в Україну та звернутися до них, з чим позивач не погодився; жодного документу, який би засвідчував його звернення 17.11.2015 до органу ДМС не надали. 19.04.2022 працівники УДМС в Івано-Франківській області склали щодо позивача протокол адміністративного затримання та винесли постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.203 КУпАП.

У постанові від 18.02.2021 року винесеній у справі № 640/25034/19, Верховний Суд зазначив, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів. Цим днем може бути: день винесення рішення, яке оскаржується, якщо воно приймалося за участю особи; день отримання поштового відправлення, в якому особі надіслано рішення, яке вона оскаржує; день вчинення дії, яка оскаржується, якщо особа була присутня під час вчинення цієї дії; день, коли мало бути прийняте рішення (вчинено дію), якщо таке рішення (дія) не було прийняте (не була вчинена).

Якщо цей день встановити точно не можливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені; рішення скероване на її адресу поштовим повідомленням, яке вона відмовилася отримати або не отримала внаслідок неповідомлення відправника про зміну місця проживання; про порушення її прав знали близькі їй особи.

Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є її дії, спрямовані на захист порушених прав, зокрема, оскарження рішення (дії чи бездіяльність), письмові звернення з цього приводу, а також докази, які свідчать про те, що були створені умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

За загальним правилом перебіг строку звернення до адміністративного суду починається з дня виникнення права на адміністративний позов, тобто коли особа дізналася або могла та повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Натомість, представник позивача звернувся до суду із позовною заявою лише 06.07.2022 року.

З часу прийняття оскаржуваного рішення відповідача (01.04.2016) минуло більше шести років, що є тривалим строком.

Останнє звернення позивача до органу ДМС було 17.11.2015.

Заявляючи клопотання про поновлення строку звернення до адміністративного суду позивач має надати докази поважності причин його пропуску протягом такого тривалого часу.

Під строком звернення до адміністративного суду розуміється строк, протягом якого особа має право звернутися з адміністративним позовом і розраховувати на одержання судового захисту. Дотримання цього строку є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах, яка дисциплінує учасників цих відносин, запобігає зловживанням, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності та неостаточності у відносинах.

Сам по собі інститут строку звернення до адміністративного суду має на меті полегшення надання учасниками адміністративного процесу доказів, підвищує їх достовірність, а також забезпечує правову визначеність учасників спірних правовідносин. Іншими словами, обмеження строку реалізації права на судовий захист покликане передусім дисциплінувати учасників адміністративних правовідносин.

У постанові від 05.08.2020 року винесеній за результатами розгляду адміністративної справи № 580/2245/19, Верховний Суд вказав, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій.

Строк звернення до суду з одного боку має на меті дисциплінувати позивача, який, якщо він зацікавлений відновити порушені права, повинен якомога швидше реалізувати своє право на захист, з іншого боку є своєрідним бар`єром, який повинен запобігати зловживанню правами і сприяти правовій визначеності.

Практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 та «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001 року. У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України № 17-рп/2011 від 13 грудня 2011 року). Такі обмеження направленні на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.

З урахуванням зазначеного, адміністративний позов підлягає залишенню без руху, оскільки поданий з порушенням вимог ст.ст.123,161 КАС України, а саме: підстави поважності причин пропуску звернення до суду, вказані у позовній заяві, не підтверджені належним чином, а тому визнані судом неповажними.

Відповідно до ч.1 ст.169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

За таких обставин представник позивача не виконав обов`язку, що встановлений процесуальним законом на час звернення до суду, тому позовна заява підлягає залишенню без руху для виконання обов`язку позивача, передбаченого ст.ст.123, 161 КАС України.

Відповідно до зазначеного суд, -

П О С Т А Н О В И В :

в задоволенні клопотання представника позивача про визнання поважними причини пропуску строку звернення до суду - відмовити.

Позовну заяву адвоката Комарницького Е.Г. в інтересах позивача ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області про визнання рішення протиправним та його скасування - залишити без руху, надавши представнику позивача строк 10 днів з дня отримання ухвали для усунення недоліків, вказаних в мотивувальній частині ухвали.

Роз`яснити представнику позивача, що у випадку невиконання вимог даної ухвали, позовна заява вважатиметься неподаною та буде йому повернута.

Копію ухвали направити для відома та виконання позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С.О. Бородовський