Справа № 640/18128/20
Суддя: Губська Людмила Вікторівна
Дата ухвалення: 2022-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач - Губська Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Губської Л.В.,

суддів: Епель О.В., Карпушової О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Київської митниці на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 серпня 2021 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Марафет Хоум» до Київської митниці Держмитслужби про визнання протиправними дій та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Марафет Хоум» звернулось до суду з даним позовом,в якому просило визнати протиправними дії Київської митниці Держмитслужби по прийняттю рішення про коригування митної вартості товарів №100020/2020/000046/2 від 29.07.2020 та скасувати це рішення повністю.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 серпня 2021 року адміністративний позов задоволено частково, внаслідок чого визнано протиправним та скасовано рішення про коригування митної вартості товарів від 29.07.2020 №100020/2020/000046/2. В іншій частині у задоволенні позовних вимог - відмовлено.

При цьому суд першої інстанції виходив з того, що позивачем на підтвердження заявленої митної вартості за ціною контракту було надано контролюючому органу повний пакет документів, а відповідачем, у свою чергу,не доведено, що такі документи не є достатніми для перевірки митної вартості товару.

Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апелянт наголошує, що додані позивачем до митної декларації документи не містять всіх відомостей, що підтверджують задекларовані числові значення складових митної вартості товарів. Надані декларантом документи на підтвердження заявленої митної вартості товару не усували сумнівів щодо дійсного значення вартості задекларованого товару та щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари. Апелянт звертає увагу, що позивач неповністю сплатив кошти за поставлений товар.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін та зазначає про безпідставність доводів, викладених в апеляційній скарзі.

Згідно п.3 ч.1 ст.311 КАС України, справу розглянуто у письмовому провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апелянта, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Так, судом установлено і підтверджується матеріалами справи, що у липні 2020 року «Biochimica Spa» здійснив поставку товарів позивачу на умовах EXW зі складу «Biochimica Spa», що підтверджується міжнародною товарно-транспортною накладною CMR від 04.07.2020 №0122172.

До Київської митниці Дермитслужби подано митну декларацію від 29.07.2020 №UА100020/2020/034950 для здійснення митного оформлення товару на загальну суму 9937,96 Євро.

Для підтвердження заявленої митної вартості товару позивачем разом з митною декларацією від 29.07.2020 №UА100020/2020/034950 подано, зокрема: контракт (код документу 4104); інвойс (код документа 3105); міжнародна товарно-транспортна накладна CMR (код товару 2730); сертифікат походження товарів (7011); сертифікат перевезення (походження) товарів форми EUR.1 (код товару 7003); документи на перевезення товарів (код товару 2950); інші некласифіковані документи (код документа 9000); платіжне доручення на оплату товарів.

Крім того, позивачем для підтвердження митної вартості товару направлено лист від 29.07.2020 №01/07 на адресу Київської митниці Держмитслужби щодо підтвердження митної вартості товару №1 за ВМД від 29.07.2020 №UА100020/2020/034950 разом з наступними документами: договір організації перевезень вантажів автомобільним транспортом № 291019 від 29.10.2019; рахунок на транспортування № 311 від 29.07.2020 (рахунок не сплачувався); прайс-лист виробника б/н від 01.02.2019; прайс-лист ТОВ «Марафет Хоум» для реалізації в Україні б/н від 05.11.2019; копія експортної декларації № 363741 від 25.07.2020р.; рішення ОАС м. Києва №640/17807/19 від 28.10.2019; постанова Шостого ААС № 640/17807/19 від 28.01.2020.

Також, у згаданому листі представником позивача зауважено, що в рахунку-проформі «Biochimica Spa» №94 від 21.07.2020вказана сума попередньої оплати з урахуванням раніше сплачених коштів, а також те, що в графі 38 митної декларації «Вага нетто» вказана чиста вага товарів розрахована на основі питомій щільності, що вказана в каталозі виробника.

Відповідачем прийнято рішення про коригування митної вартості товару від 29.07.2020 №UA1000200/2020/000046/2 за резервним методом.

Не погоджуючись з такими діями та рішенням митного органу, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.ч.1,2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач протиправно відмовив позивачу у визнанні задекларованої ним митної вартості товару за основним методом та прийняв оскаржуване рішення. В іншій частині позовних вимог відмовив.

Судове рішення оскаржується лише в частині задоволених позовних вимог, тому аналізується судом апеляційної інстанції тільки в цій частині.

Колегія суддів погоджується з судовим рішенням щодо задоволення позову з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, згідно з ч. 1 ст.187 Митного кодексу України (далі - МК України) митному контролю підлягають усі товари, транспортні засоби комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України.

Частинами 1, 2, 4 пункту 1 частини 6 статті 321 МК України визначено, що товари, транспортні засоби комерційного призначення перебувають під митним контролем з моменту його початку і до закінчення згідно із заявленим митним режимом.

У разі ввезення на митну територію України товарів, транспортних засобів комерційного призначення митний контроль розпочинається з моменту перетинання ними митного кордону України.

Граничний строк перебування товарів, транспортних засобів комерційного призначення під митним контролем не може перевищувати 180 календарних днів, крім митних режимів, які передбачають перебування під митним контролем протягом усього часу дії митного режиму.

Митний контроль закінчується у разі ввезення на митну територію України - після закінчення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, за винятком митних режимів, які передбачають перебування під митним контролем протягом усього часу дії митного режиму.

Документи та відомості, необхідні для здійснення митного контролю, порядок подання документів та відомостей, необхідних для митного контролю та форми митного контролю регулюються ст.ст. 334, 335, 336 МК України.

Стаття 49 МК України встановлює, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 52 МК України, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Стаття 57 глави 9 МК України встановлює основний та другорядні методи визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, частиною другою якої визначено, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Пунктом 2 частини 1 статті 58 МК України встановлено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів.

Відповідно до ч.2ст. 58 МК України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у ч.ч.5 і 6ст. 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (частина друга).

Відповідно до ч. 1 ст. 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених ч.6 ст. 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Аналіз наведених законодавчих норм дає підстави для висновку про те, що орган доходів і зборів при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись у достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у ст. 58 МК України.

Митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, що пов`язують з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість, та витребувати від декларанта додаткові документи лише, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, адже такі вади не дозволяють митному органу законно здійснити визначений законом мінімум митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи для розмитнення задекларованого товару.

Отже, з огляду на законодавчо встановлену компетенцію митниці при перевірці митної вартості імпортованих товарів, зазначені розбіжності повинні бути не будь-якими, а лише тими, що стосуються числового значення заявленої митної вартості чи розрахунку митної вартості здійсненої декларантом.

Частина 2 ст. 64 МК України встановлює, що митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.

У свою чергу, ненаведення митницею в рішенні про коригування митної вартості товарів належних та допустимих доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.

Аналогічна правова позиція викладені у постановах Верховного Суду від 28.04.2021 у справі №826/27732/15.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивач надав наступі документи на підтвердження митної вартості товару за першим методом: контракт від 06.04.2019 №3, укладений між ТОВ «Марафет Хоум» та «Віосhіmіса Spa» (Італія); проформу-інвойс від 21.07.2020 №94 на загальну суму 8704,36 Євро; рахунок фактуру від 24.07.2020 №Е 229; CMR від 04.07.2020 №0122172; сертифікат перевезення (походження) товарів форми EUR.1.; платіжне доручення в іноземній валюті від 22.07.2020 на суму 8704,36 Євро про оплату за товару згідно Контракту №3; довідка від 27.07.2020 №07/27 про транспортні витрати; рахунок від 29.07.202 №311 на оплату транспортних послуг; прайс-лист виробника товару; договір від 29.10.2019 №291019 про надання транспортно-експедиційних послуг з перевезень вантажів автомобільним транспортом; декларацію країни відправлення від 25.07.2020 №ІТ 5; рішення окружного адміністративного суду міста Києва від 28.10.2019 у справі №640/17807/19, постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.01.2020 у справі №640/17807/19, лист від 29.07.2020 №01/07; прайс від 05.11.2019 ТОВ «Марафет Хоум».

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про достатність наданих документів для підтвердження митної вартості.

При цьому, судова колегія не приймає доводи апелянта щодо неповної сплати позивачем коштів за поставлений товар з огляду на наступне.

Так, пунктом 4.1. Контракту від 06.04.2019 №3 передбачено 100% попередню оплату за товар. Згідно проформи-інвойс від 21.07.2020 №94 у «Biochimica Spa» була кредиторська заборгованість перед позивачем в сумі 1233,60 Євро, що сукупно із коштами, сплаченими позивачем згідно платіжного доручення в іноземній валюті від 22.07.2020, становить 9937,96 Євро (100% поставленого товару).

Також, не відповідає дійсності твердження митного органу про те, що надані позивачем для митного оформлення документи містять розбіжності щодо ваги товару, ввезеного в Україну.

Варто зазначити, що в декларації країни відправлення від 25.07.2020 №ІТ 5, в електронній митній декларації від 29.07.2020 №UA 100020/2020/034950, в інвойсі-проформі від 21.07.2020, в рахунку фактурі від 24.07.2020 №Е 229, в транспортній накладній CMR від 04.07.2020 вказано однакову вагу товару - 19235, 37 кг.

Колегія суддів, вважає, необґрунтованими доводи апелянта, що вага нетто, зазначена в рахунок фактуру від 24.07.2020 №Е 229 не відповідає вазі, заявленій в електронній митній декларації від 29.07.2020 №UA 100020/2020/034950, з огляду на наступне.

Згідно приписів Порядку заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 №651, у графі 38 Вага нетто (кг) зазначається в кілограмах вага товару, описаного в графі 31 МД, без будь-якої упаковки (якщо описом цієї графи не передбачено інше) згідно з товаросупровідними документами. Якщо у відомостях про вагу нетто, що містяться в товаросупровідних документах, є розбіжності, то відомості зазначаються згідно з одним з таких документів на вибір Декларанта або визначені за результатами зважування

Таким чином, позивачем, як декларантом, у митній декларації було зазначено вагу нетто на його розсуд та яка, на його думку, є достовірною і відповідає товаросупровідним документам, поданим до митного оформлення.

Як правильно зауважив суд першої інстанції, основними документами, які підтверджують митну вартість товару, є зовнішньоекономічний договір (контракт), рахунок-фактура (інвойс), якщо рахунок сплачено, то банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару. Вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, не передбачені МК України заборонено.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 05.03.2019 у справі №815/5791/17.

Також підставою прийняття рішення про коригування митної вартості товарів №100020/2020/000046/2 від 29.07.2020 стало те, що для підтвердження транспортних витрат до митного оформлення надано довідку від 27.07.2020 №07/27 про вартість транспортування, видана Товариством з обмеженою відповідальністю «ДАОРА», а перевізником товару, згідно транспортної накладної CMR від 04.07.2020 являється підприємство «HUSTTRANZIT PLUS» LTD.

Так, позивачем було надано відповідачу договір про надання транспортно-експедиційних послуг з перевезень вантажів автомобільним транспортом від 29.10.2019 №291019, укладений між ТОВ «Марафет Хоум» та ТОВ «Даора», відповідно до якого виконавець зобов`язується за замовленням замовника (позивача) здійснити транспортно-експедиційне обслуговування і організацію перевезень вантажу замовника в міжміському і міжнародному сполучення, а також доставку довіреного йому експортного, імпортного та транзитного вантажу автомобільним вантажним транспортом в пункт призначення, а замовник зобов`язується оплатити послуги виконавця (п. 1.1 договору). Виконавець має право залучати для виконання своїх зобов`язань за цим договором третіх осіб (перевізників) залишаючись при цьому відповідальним за дії цих осіб як за свої власні (п. 1.2 договору).

Позивачем було надано до митного оформлення товару також довідку про транспортні витрати від 27.07.2020 №07/27, з якої вбачається, що перевезення вантажу здійснювалось автомобілем № НОМЕР_1 / НОМЕР_2 . Саме цей автомобіль вказано у транспортній накладній CMR від 04.07.2020.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки відповідно до умов договору про надання транспортно-експедиційних послуг з перевезень вантажів автомобільним транспортом від 29.10.2019 №291019 ТОВ «ДАОРА» наділено правом саме організовувати перевезення, отже залучення перевізника - компанію «HUSTTRANZIT PLUS» LTD тобто зазначене, не ставить під сумнів заявлену позивачем вартість транспортування товару.

У поданій позивачем митній декларації вказано умови поставки за правилами EXW, що означає, що продавець вважається таким, що виконав свої зобов`язання з постачання, коли він надасть товар у розпорядження покупця на своєму підприємстві чи в іншому названому місці (наприклад: на заводі, фабриці, складі тощо). Продавець не відповідає за навантаження товару на транспортний засіб, а також за митне очищення товару для експорту. Імпортер (покупець) повинен укласти договір з перевізниками товару і сплатити перевезення від підприємства продавця до пункту призначення, включаючи вантаження, отримати експортні ліцензії, виконати і сплатити митні процедури, а також податки і збори, сплатити товар продавцеві за ціною виробника.

Відповідно до графи 20 митної декларації від 29.07.2020 №UA №100020/2020/034950 умовою постачання зазначено EXW - IT Zola Predosa.

Згідно з положеннями Інкотермс-2010, при умовах поставки EXW витрати на доставку на навантаження товару несе покупець товару.

Як вже зазначалось вище, одночасно з митною декларацією №UA №100020/2020/034950 від 29.07.2020 позивачем подано автотранспортну накладну CMR №0122172, у якій перевізником товару зазначено «HUSTTRANZIT PLUS» LTD та довідку ТОВ «ДАОРА» про транспортні витрати від 27.07.2020 на загальну суму 63828,00 грн, у тому числі на транспортування за маршрутом 40069 Zola Predosa, Italy - п/п ЧОП у сумі 18000,00 грн.

Таким чином, позивач усунув вказану розбіжність шляхом подання митному органу договору про надання транспортно-експедиційних послуг з перевезення вантажів автомобільним транспортом від 29.10.2019 №291019 та рахунок на оплату транспортних послуг з міжнародного перевезення вантажу від 29.07.2020 №311.

Окрім того, в оскаржуваному рішенні відповідач вказує, що на платіжне доручення в іноземній валюті від 22.07.2020 на суму 8704,36 Євро про оплату за товар згідно Контракту №3, надано без дотримання вимог, визначених Інструкцією про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затверджена постановою Правління НБУ від 21.01.2014 №22, в частині проставлення на платіжних дорученнях дати, підпису та відбитку штампу банку.

З матеріалів справи вбачається, що проведення платежу відбулось за допомогою Міжнародної міжбанківської системи передачі інформації та здійснення платежів (SWIFT), за межі території України та у валюті, відмінній від національної валюти України, на цей електронний розрахунковий документ накладались електронні підписи відповідних осіб, тоді як відповідні печатки та підписи на платіжному документі відповідно до постанови Правління НБУ від 28.07.2008 №216 проставляються у разі його подання не в електронному вигляд, тобто платіжне доручення іноземній валюті від 22.07.2020, надане позивачем, оформлене належним чино.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що доводи відповідача щодо документального непідтвердження позивачем митної вартості товару є необґрунтованими, а подальше коригування його вартості на підставі відомостей про ціну товару, що імпортувався за митними деклараціями, що оформлялися на виконання того самого контракту, є протиправними.

Суд апеляційної інстанції не переглядає рішення в частині відмовлених позовних вимог, оскільки в цій частині воно не оскаржується.

Таким чином, рішення суду першої інстанції, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і не підлягає скасуванню.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Київської митниці - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 серпня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: Л.В. Губська

Судді: О.В. Епель

О.В. Карпушова