Справа № 640/23471/20
Суддя: Аліменко Володимир Олександрович
Дата ухвалення: 2022-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

12 липня 2022 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Аліменка В.О.,

суддів Губської Л.В., Кучми А.Ю.,

за участю секретаря Мельник К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, без фіксування технічними засобами, в порядку ч. 4 ст. 229 КАС України, клопотання ОСОБА_1 про зупинення апеляційного провадження у справі № 640/23471/20 за адміністративним позовом за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві в якому просила суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в м. Києві, викладене у листі від 07.09.2020 №2600-0311-8/125689, про відмову позивачу у проведенні перерахунку пенсії за вислугою років на підставі її заяви від 02.09.2020;

- зобов`язати ГУ ПФУ в м. Києві здійснити з 26.03.2020 перерахунок та виплату пенсії за вислугою років позивачу відповідно до ч. 20 ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" на підставі довідки Офісу Генерального прокурора від 16.06.2020 №21-1242зп про розмір заробітної плати (грошового забезпечення) з розрахунку 90% від загальної суми усіх складових місячної заробітної плати без обмеження максимальним (граничним) розміром з урахуванням раніше проведених виплат (з виплатою різниці між фактично отриманою та перерахованою сумою пенсії).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач має право на перерахунок пенсії на підставі ч. 20 ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" внаслідок збільшення заробітної плати за відповідною посадою прокурора згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №657 та з урахуванням довідки Офісу Генерального прокурора від 16.06.2020 №21-1242зп про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсії; - після ухвалення 13.12.2019 Конституційним Судом України рішення №7-р(ІІ)/2019 набрала чинності норма Закону, що визначає умови та порядок перерахунку пенсії за вислугу років, призначеної на підставі Закону України "Про прокуратуру", дане рішення стало підставою для отримання позивачем довідки від 16.06.2020 №21-1242зп; - право позивача на отримання пенсії без обмеження її максимальним розміром та у розмірі 90% з урахуванням законодавчих змін встановлено постановою Шевченківського районного суду м. Києві від 22.11.2016 у справі №761/30156/16-а; - при перерахунку пенсії працівникам прокуратури повинна застосовуватися норма, що визначає розмір пенсії у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії; - виходячи із положень рішення Конституційного Суду України №6-5/2020, можливість реалізації права на перерахунок пенсії у позивача виникла з набранням чинності цього рішення - 26.03.2020.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 29 жовтня 2021 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду в м. Києві у перерахунку пенсії ОСОБА_1 , оформлену листом від 07.09.2020 №2600-0311-8/125689.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду в м. Києві здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 із 01.04.2020 у розмірі 90 відсотків заробітної плати (грошового забезпечення) зазначеної у довідці Офісу Генерального прокурора від 16.06.2020 №21-1242зп.

Відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову в іншій частині.

Не погоджуючись з судовим рішенням в частині відмови у задоволенні позову про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 без обмеження максимальним розміром, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в цій частині та постановити нове рішення, яким задовольнити позов.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 жовтня 2021 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії та призначено розгляд справи, з урахуванням положень ст. 311 КАС України, у порядку письмового провадження.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду 10 лютого 2022 року призначено справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії, у відкритому судовому засіданні на 15 березня 2022 року о 11:10 год.

24.02.2022 року Указом Президента України №64/2022 в Україні з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан.

Згідно розпорядження Голови Шостого апеляційного адміністративного суду від 24.02.2022 роботу суду було тимчасово призупинено, у зв`язку з чим, розгляд справ з 24.02.2022 не відбувався.

Подальший розгляд справи № 640/21740/20 призначено у відкритому судовому засіданні на 12.07.2022 року на 11 год. 30 хв.

На адресу Шостого апеляційного адміністративного суду від ОСОБА_1 надійшло клопотання про зупинення апеляційного провадження у справі № 640/23471/20 до набрання законної сили рішенням Конституційного Суду України за результатом розгляду справи №14-у(ІІ)/2021 за конституційною скаргою ОСОБА_2 щодо відповідності Конституції України положень абзацу шостого частини п`ятнадцятої статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами, статті 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08 липня 2011 року № 3668-VI.

Подане клопотання обґрунтовано тим, що в апеляційній скарзі ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 жовтня 2021 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії ставиться питання щодо незаконності обмеження пенсії максимальним розміром. Також позивач зазначає, що ухвалене рішення в цій частині базується на аналізі норм Закону України від 08.07.2011 № 3668-VI «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», зробленому у низці постанов Верховного Суду.

ОСОБА_1 зазначає, що на даний час Конституційним Судом України розглядається у формі письмового провадження справа за конституційною скаргою ОСОБА_2 про визнання такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положень абзацу шостого частини п`ятнадцятої статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VІІ (далі - Закон № 1697), частини першої статті 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 № 3668-VI в частині поширення їх дії на Закон № 1697, якими встановлено, що максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, у судове засідання не з`явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.

Згідно ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що провадження у справі підлягає зупиненню з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 236 КАС України суд зупиняє провадження у справі в разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Таким чином, зупинення провадження у справі на підставі пункту 3 частини першої статті 236 КАС України можливе виключно у випадку об`єктивної неможливості розгляду справи до вирішення іншої за відсутності умови, що зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Оцінюючи об`єктивну неможливість розгляду справи до прийняття Конституційним Судом України рішення у справі за скаргою ОСОБА_2 про визнання такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положень абзацу шостого частини п`ятнадцятої статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VІІ (далі - Закон № 1697), частини першої статті 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 № 3668-VI в частині поширення їх дії на Закон № 1697, якими встановлено, що максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, по якій ухвалою колегії суддів Конституційного Суду України відкрито конституційне провадження у справі, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, підставою для відмови у перерахунку пенсії ОСОБА_1 , зокрема, без обмеження максимальним розміром, є посилання ГУ ПФУ в м. Києві на норми Закону України «Про прокуратуру», водночас, питання щодо їх відповідності Конституції України є наразі невирішеним.

Колегією суддів враховується, що одним з основоположних принципів адміністративного судочинства є, зокрема, принцип законності, який полягає у тому, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Отже, суд зобов`язаний вирішувати справи відповідно до Конституції та законів України, водночас, виникнення сумнівів у відповідності закону Конституції України фактично унеможливлює розгляд справи із дотриманням основоположних і фундаментальних принципів адміністративного судочинства.

Водночас, колегією суддів враховується, що Конституційний Суд України в пп. 3.1 п. 3 мотивувальної частини рішення від 29.06.2010 №17-рп/2010 зазначив, що одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 152 Конституції України закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Основний Закон України, закріпивши частиною 1 статті 58 положення щодо неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, водночас передбачає їх зворотну дію в часі у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права.

Тобто, щодо юридичної відповідальності застосовується новий закон чи інший нормативно-правовий акт, що пом`якшує або скасовує відповідальність особи за вчинене правопорушення під час дії нормативно-правового акта, яким визначались поняття правопорушення і відповідальність за нього (абз. 2, 3 п. 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 № 1-рп/99).

Відповідно до ст. 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Частиною 6 пункту 4 рішення Конституційного Суду України від 14.12.2000 у справі №1-31/2000 (справа про порядок виконання рішень Конституційного Суду України) передбачено, що незалежно від того, наявні чи відсутні в рішеннях, висновках Конституційного Суду України приписи щодо порядку їх виконання, відповідні закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Системний аналіз наведених норм в контексті зазначених положень рішень Конституційного Суду України свідчить про те, що у випадку визнання неконституційним абзацу шостого частини п`ятнадцятої статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VІІ та частини першої статті 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 № 3668-VI в частині поширення їх дії на Закон № 1697, останні втрачають чинність з дня ухвалення відповідного рішення. Проте, як було зазначено вище, Конституційний Суд вправі визначити у своєму рішенні, порядок і строки його виконання.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що визнання неконституційними певних норм вищевказаних Законів може призвести до порушення їх логіки і структури, спричинити виникнення прогалин у них. У зв`язку із цим, може виникнути необхідність вжиття додаткових заходів щодо забезпечення виконання прийнятого рішення. Додаткові заходи, у свою чергу, можуть стосуватися внесення змін до чинного Закону України «Про прокуратуру» та Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи».

Судом апеляційної інстанції враховується, що відповідно до положень статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З огляду на приписи зазначеної норми процесуального закону, обґрунтованим визнається судове рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи чи для вирішення певного процесуального питання, висновки суду про встановлені обставини є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються належними і допустимими доказами.

Таким чином, судове рішення має містити пояснення (мотиви), чому суд вважає ту чи іншу обставину доведеною або не доведеною, чому суд врахував одні докази, але не взяв до уваги інших доказів, чому обрав ту чи іншу норму права (закону), а також чому застосував чи не застосував встановлений нею той чи інший правовий наслідок. Кожен доречний і важливий аргумент особи, яка бере участь у справі, повинен бути проаналізований і одержати відповідь суду.

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 наголошувала на тому, що відмова ГУ ПФУ у м. Києві у перерахунку останній пенсії без обмеження максимальним розміром є протиправною, оскільки ґрунтується на нормах Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII, яка до неї не застосовується та є такою, що суперечить Конституції України. Застосовуючи до спірних правовідносин положення вказаного Закону України «Про прокуратуру» і Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», суд першої інстанції виходив з того, що ці нормативні акти та їх положення є чинними і неконституційними не визнавалися.

В свою чергу, колегія суддів звертає увагу, що положеннями статті 1 Закону України «Про Конституційний Суд України» закріплено, що Конституційний Суд України є органом конституційної юрисдикції, який забезпечує верховенство Конституції України, вирішує питання про відповідність Конституції України законів України та у передбачених Конституцією України випадках інших актів, здійснює офіційне тлумачення Конституції України, а також інші повноваження відповідно до Конституції України.

Отже, виключено до компетенції Конституційного Суду України віднесено вирішення питання щодо відповідності положень Закону України Конституції України.

Судом апеляційної інстанції враховується, що приписи ч. 4 ст. 7 КАС України визначають, що якщо суд доходить висновку, що закон чи інший правовий акт суперечить Конституції України, суд не застосовує такий закон чи інший правовий акт, а застосовує норми Конституції України як норми прямої дії.

У такому випадку суд після винесення рішення у справі звертається до Верховного Суду для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності закону чи іншого правового акта, що віднесено до юрисдикції Конституційного Суду України.

Водночас, наведена норма процесуального закону не врегульовує випадки, коли на момент розгляду справи судом у провадженні Конституційного Суду України вже перебуває справа щодо визнання таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) окремих положень Закону, які мають бути застосовані у межах розгляду відповідної судової справи. Натомість, відповідне питання вирішено законодавцем у вже згаданому п. 3 ч. 1 ст. 236 КАС України, в якому передбачений обов`язок суду зупинити провадження у справі до набрання законної сили рішенням, зокрема, Конституційного Суду України у випадку об`єктивної неможливості її розгляду.

Враховуючи викладені обставини, а також з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду даної справи, колегія суддів дійшла висновку про необхідність зупинення провадження у справі № 640/23471/20 до набрання законної сили рішенням Конституційного Суду України за результатом розгляду справи №14-у(ІІ)/2021 за конституційною скаргою ОСОБА_2 щодо відповідності Конституції України положень абзацу шостого частини п`ятнадцятої статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами, статті 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08 липня 2011 року № 3668-VI.

Керуючись ст. ст. 229, 236, 311, 321, 325, 326, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А :

Клопотання ОСОБА_1 про зупинення апеляційного провадження у справі № 640/23471/20 - задовольнити.

Зупинити апеляційне провадження у справі № 640/23471/20 до набрання законної сили рішенням Конституційного Суду України за результатом розгляду справи №14-у(ІІ)/2021 за конституційною скаргою ОСОБА_2 щодо відповідності Конституції України положень абзацу шостого частини п`ятнадцятої статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами, статті 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08 липня 2011 року № 3668-VI.

Зобов`язати сторін повідомити Шостий апеляційний адміністративний суд про відсутність обставин, які слугували підставою для зупинення апеляційного провадження у даній справі.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддями.

Касаційна скарга на ухвалу суду може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді Л.В. Губська

А.Ю. Кучма

Повний текст ухвали складено 12 липня 2022 року.