Справа № 705/4018/17
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2022-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 705/4018/17 Суддя (судді) першої інстанції: Гудзенко В.Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Аліменка В.О., Черпіцької Л.Т.

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 16 грудня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Паланської сільської ради Уманського району Черкаської області про стягнення середньої заробітної плати за весь період затримки розрахунку по день фактичного розрахунку, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2017 року позивач, ОСОБА_2 , звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом, у якому просив:

- стягнути з відповідача на користь позивача середню заробітну плату за весь період затримки розрахунку по день фактичного розрахунку в розмірі 88 002, 72 грн. за період з 17.11.2015 року по 28.09.2017 року включно;

- стягнути з відповідача 5 000 грн моральної шкоди, в зв`язку з тривалою невиплатою коштів, належних до виплати при звільненні, в розмірі середньої заробітної плати за 6 місяців.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 16 грудня 2021 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи.

В обгрунтування апеляційної скарги позивач вказує, що право на отримання середньої заробітної плати, яка передбачена ст. 33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» виникло на наступний день після припинення його повноважень сільського голови, тобто, 17.11.2015 року та тривало по день фактично розрахунку, тобто, до 28.09.2017 року, що свідчить про наявність права на отримання компенсації середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 31 січня 2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 16 грудня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Паланської сільської ради Уманського району Черкаської області про стягнення середньої заробітної плати за весь період затримки розрахунку по день фактичного розрахунку та призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

21 лютого 2022 року до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив Паланської сільської ради Уманського району Черкаської області, в якому відповідач підтримує правову позицію суду першої інстанції та просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до статті 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 був обраний на посаду сільського голови с.Громи Уманського району Черкаської області та 16.11.2010 року йому було зроблено відповідний запис в трудовій книжці на підставі рішення сесії Громівської сільської ради Уманського району № 1-1 від 16.11.2010року.

16.11.2015 року ОСОБА_2 був звільнений з посади сільського голови у зв`язку з закінченням строку повноважень на підставі рішення сесії Громівської сільської ради Уманського району № 1-1/ VІІ від 16.11.2015р., що підтверджується записом в його трудовій книжці.

ОСОБА_2 16.11.2015 подав заяву до Громівської сільської ради Уманського району про надання згоди на нарахування та виплату середньої заробітної плати на час його працевлаштування згідно ст. 118 КЗпП України, ст. 33 ЗУ «Про статус депутатів місцевих рад» та ч. 5 ст. 12 ЗУ «Про місцеве самоврядування».

Рішенням Громівської сільської ради Уманського району № 2-15/VІІ від 01.12.2015 ОСОБА_2 було відмовлено у виплаті середньої заробітної плати на час його працевлаштування.

Постановою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 16.06.2017 позов задоволено частково та стягнуто з Громівської сільської ради Уманського району на користь ОСОБА_2 невиплачену середню заробітну плату, яку він отримував на посаді сільського голови с.Громи Уманського району до припинення повноважень, на час його працевлаштування в розмірі 19173 грн. 94 коп. за період з 17.11.2015 по 17.05.2016.

06.09.2021 ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду постанову Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 16.06.2017 залишено без змін.

Вважаючи наявними підстави для стягнення з відповідача середньої заробітної плати за період затримки розрахунку при звільненні, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Суд першої інстанції у задоволенні адміністративного позову відмовив та зазначив, що ст. 117 КЗпП України не поширюється на дані правовідносини, оскільки середня заробітна плата на період працевлаштування, що зберігається за колишнім депутатом місцевої ради, але не більше шести місяців, передбаченої абз.2 ч.2ст.33 Закону №93-IV, не виплачується такому депутату у день припинення його повноважень, а є гарантією збереження середньої заробітної плати, яку він одержував на виборній посаді лише за умови неможливості надання йому попередньої роботи і виключно на період його працевлаштування.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21 травня 1997 року №280/97-ВР на сільських, селищних, міських голів поширюються повноваження та гарантії депутатів рад, передбачені законом про статус депутатів рад, якщо інше не встановлено законом.

Правовий статус депутата сільської, селищної, міської, районної у місті, районної, обласної ради, гарантії депутатської діяльності визначено в Законі України «Про статус депутатів місцевих рад» від 11 липня 2002 року №93-IV (далі - Закон №93-IV).

Відповідно до частин першої, другої статті 6 Закону №93-IV депутат місцевої ради здійснює свої повноваження, не пориваючи з виробничою або службовою діяльністю. Депутат місцевої ради, обраний секретарем сільської, селищної, міської ради, головою, заступником голови районної, обласної, районної у місті ради, працює у відповідній раді на постійній основі і не може суміщати свою службову діяльність з іншою роботою, у тому числі на громадських засадах (за винятком викладацької, наукової та творчої у позаробочий час), займатися підприємницькою діяльністю, одержувати від цього прибуток, якщо інше не передбачено законом.

Частиною першою статті 33 Закону №93-IV у разі обрання депутата місцевої ради на виборну посаду у раді, на якій він працює на постійній основі, трудовий договір з ним за попереднім місцем роботи припиняється відповідно до законодавства. Обраний на виборну посаду у відповідній раді, на якій він працює на постійній основі, депутат місцевої ради, який перебуває на службі у військових формуваннях чи правоохоронних органах держави, прикомандировується до місцевої ради із залишенням на цій службі.

Відповідно до частини другої статті 33 Закону №93-IV депутату місцевої ради, який працював у раді на постійній основі, після закінчення таких повноважень надається попередня робота (посада), а за її відсутності - інша рівноцінна робота (посада) на тому самому або, за згодою депутата, на іншому підприємстві, в установі, організації.

У разі неможливості надання відповідної роботи (посади) на період працевлаштування за колишнім депутатом місцевої ради зберігається, але не більше шести місяців, середня заробітна плата, яку він одержував на виборній посаді у раді, що виплачується з відповідного місцевого бюджету. У разі, якщо колишній депутат місцевої ради має право на пенсійне забезпечення або йому призначена пенсія за віком, по інвалідності, у зв`язку із втратою годувальника, за вислугу років відповідно до закону, за ним не зберігається середня заробітна плата, яку він одержував на виборній посаді в раді.

Аналіз положень статті 33 Закону №93-IV дає підстави для висновку, що законодавством гарантується право депутата місцевої ради на надання йому, після закінчення його повноважень за виборною посадою, попередньої або рівноцінної роботи (посади), а за її відсутності - збереження за ним середньої заробітної плати на строк не більше шести місяців або до дня його працевлаштування.

Водночас підставою для припинення таких виплат є працевлаштування колишнього депутата місцевої ради в період гарантованого шестимісячного строку для працевлаштування; виникнення права на пенсійне забезпечення; закінчення гарантованого шестимісячного строку для працевлаштування.

Як встановлено судом першої інстанції, 16.11.2015 року ОСОБА_2 був звільнений з посади сільського голови у зв`язку з закінченням строку повноважень на підставі рішення сесії Громівської сільської ради Уманського району № 1-1/ VІІ від 16.11.2015р., що підтверджується записом в його трудовій книжці.

ОСОБА_2 16.11.2015 подав заяву до Громівської сільської ради Уманського району про надання згоди на нарахування та виплату середньої заробітної плати на час його працевлаштування згідно ст. 118 КЗпП України, ст. 33 ЗУ «Про статус депутатів місцевих рад» та ч. 5 ст. 12 ЗУ «Про місцеве самоврядування».

Рішенням Громівської сільської ради Уманського району № 2-15/VІІ від 01.12.2015 ОСОБА_2 було відмовлено у виплаті середньої заробітної плати на час його працевлаштування.

Постановою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 16.06.2017, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 06.09.2021 у справі № №705/6032/16-а позов задоволено частково та стягнуто з Громівської сільської ради Уманського району на користь ОСОБА_2 невиплачену середню заробітну плату, яку він отримував на посаді сільського голови с.Громи Уманського району до припинення повноважень, на час його працевлаштування в розмірі 19173 грн. 94 коп. за період з 17.11.2015 по 17.05.2016.

Так, у межах справи № 705/6032/16-а було встановлено наявність у ОСОБА_2 права на отримання середньої заробітної плати, яку позивач одержував, працюючи на виборній посаді в Громівській сільській раді, що виплачується з відповідного сільського бюджету за шість місяців, внаслідок неможливості надання попередньої роботи (посади), з огляду на приписи частини другої статті 33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад».

Отже, колегія суддів наголошує, що право на отримання середньої заробітної плати, яку особа одержувала на виборній особі, зберігається за цією особою після її звільнення на період працевлаштування у разі неможливості надання попередньої роботи (посади), але не більше шести місяців, та є відповідною гарантією для особи після звільнення.

При цьому, наявність підстав для отримання такої гарантії зберігається, якщо, зокрема, депутат не має права на пенсійне забезпечення.

Відповідно до статті 116 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

З аналізу зазначених норм трудового законодавства випливає, що умовами застосування статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум. У разі дотримання наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При цьому, виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником і підприємством, установою, організацією, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах із роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

В той же час, в контексті спірних правовідносин даної справи, колегія суддів наголошує, що середня заробітна плата на період працевлаштування, що зберігається за колишнім депутатом місцевої ради, але не більше шести місяців, передбачена приписами частини другої статті 33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад», не є виплатою, на отримання якої працівник має право станом на дату звільнення, остання виплачується особі вже після її звільнення, на період працевлаштування (але не більше шести місяців), також за умови відсутності пенсійного забезпечення.

Тобто, право на отримання відповідної гарантії, встановленої приписами частини другої статті 33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад», виникає за наявності передбачених Законом підстав вже після звільнення особи і припинення трудових відносин, а не в день звільнення.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для застосування в межах спірних правовідносин приписів ст. 117 КЗпП України, оскільки середня заробітна плата на період працевлаштування, що зберігається за колишнім депутатом місцевої ради, але не більше шести місяців не є виплатою, що належала позивачу в день його звільнення з посади в розумінін приписів трудового законодавства.

Доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, а відтак не є підставою для скасування рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 16 грудня 2021 року.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Паланської сільської ради Уманського району Черкаської області про стягнення середньої заробітної плати за весь період затримки розрахунку по день фактичного розрахунку.

Згідно з положеннями статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, обставини справи встановлено повно та досліджено всебічно.

Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 243, 315, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 16 грудня 2021 року - залишити без задоволення.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 16 грудня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена протягом 30 днів, з урахуванням положень ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Л.В. Бєлова

Судді В.О. Аліменко,

Л.Т. Черпіцька