Справа № 200/19287/21
Суддя: Зінченко О.В.
Дата ухвалення: 2022-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2022 року Справа№200/19287/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Зінченка О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (76018, м. Івано-Франківськ, вул. Січових Стрільців, 15, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

29.12.2021 до Донецького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області № 80 від 29.10.2021 про відмову в призначенні пенсії на пільгових умовах за списком № 2, зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області переглянути заяву від 23.11.2021 про призначення пенсії відповідно до п. б ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», зарахувавши до пільгового стажу за списком № 2 періоди роботи з 21.08.1996 по 09.11.2007, з 10.11.2007 по 24.09.2008, з 25.09.2008 по 31.12.2018, з 01.01.2019 по 09.09.2019, з 10.09.2019 по 11.12.2020.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач вважає відмову в призначенні пенсії через недостатність в неї пільгового стажу протиправною, оскільки її стаж за списком № 2 складає 24 роки 3 місяці 21 день, що підтверджується відомостями трудової книжки та пільговими довідками. До цього ж, відмова в призначенні пенсії у зв`язку з недосягненням віку для призначення пенсії на думку позивача також є безпідставною, оскільки вона вважає, що має право на отримання пенсії у віці 50 років на підставі пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення у редакції Закону України від 02.03.2015 року № 213-VIII, в обґрунтування чого позивач посилається на рішення Конституційного Суду від 23.01.2020 № 1-р/2020 справа № 1-5/2018 (746/15).

Ухвалою від 04.01.2022 позовну заяву залишено без руху, ухвалою від 17.01.2022 позовна заява прийнята до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням учасників справи, відкрито провадження у справі. В результаті повторного автоматизованого розподілу даної судової справи між суддями для її розгляду було визначено суддю Зінченко О.В., ухвалою від 13.06.2022 справу прийнято до провадження.

Відповідачами надані суду аналогічні один одному відзиви на позов, в яких ними викладено заперечення проти задоволення заявлених позивачем вимог, з наступних підстав. Вказано, що позивачем надані пільгові довідки від 18.10.2021 за № 1312, № 1313, № 1314 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Однак, копії документів про результат атестації робочих місць за умовами праці позивачем не надано. Таким чином відсутні підстави для зарахування періодів роботи, визначених у вказаних довідках. Крім цього, що стосується посилання позивача на рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020, то зазначеним рішенням визнано неконституційними положення норми ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII, і це рішення жодним чином не стосується норми статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058. До цього ж, п. 16 Прикінцевих положень Закону № 1058 передбачено, що закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону, положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії. Відтак, позивач не досягла необхідного для призначення пенсії відповідно до ст. 114 Закону № 1058 віку.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив.

Позивач, ОСОБА_1 , є громадянкою України та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 .

23.11.2021 позивач звернулась до відповідача 1, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, із заявою про призначення пенсії за віком.

Рішенням відповідача 2, Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, від 29.10.2021 № 80, яким розглянуто заяву позивача, за наслідком розгляду заяви позивача відмовлено їй у призначенні пенсії відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» через недосягнення нею 54 річного віку та не зарахування до пільгового стажу періодів роботи відповідно до довідок від 18.10.2021 за № 1312, № 1313, № 1314, оскільки позивачем не надані копії наказів про результат атестації робочих місць за умовами праці. Зазначено, що страховий стаж позивача склав 34 роки 3 місяці 13 днів, до страхового стажу не зараховано догляд за дитиною до 3 років, оскільки не надано оригіналу свідоцтва про народження, а надано копію.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначені Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV).

Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 8 Закону № 1058-ІV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Пунктом 1 частини 1 статті 9 Закону № 1058-ІV визначено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються у т. ч. пенсія за віком.

Частиною 4 статті 24 Закону № 1058-ІV визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 цього Закону на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

До цих змін порядок призначення пенсій на пільгових умовах визначався ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Так, п. б ст. 13 цього закону в редакції, чинній до 01.04.2015 передбачала, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Законом № 213-VІІІ, який набрав чинності з 01.04.2015, збільшено, зокрема, раніше передбачений пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-ХІІ вік жінок з 50 до 55 років та страховий стаж роботи, необхідний жінкам, з 20 до 25 років.

Рішенням Конституційного суду № 1-р/2020 від 23.01.2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII (пункт 1 рішення).

Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах.

Таким чином, Рішенням № 1-р/2020 КСУ визнано неконституційними окремі положення Закону № 1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно Конституційний Суд встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.

У зв`язку із цим на час звернення позивача до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії, Закон № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення віку 50 років та пільгового стажу роботи 20 років (за наявності відповідно страхового стажу).

Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV - з іншого в частині віку та стажу, необхідного для набуття жінкою права на пенсію на пільгових умовах.

Положення зазначеним нормативно-правових актів суперечать один одному.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

В рішенні від 03.11.2021 у зразковій справі № 360/3611/20 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що суперечність положень Законів України „Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII та „Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV в частині врегулювання питань призначення пенсій на пільгових умовах, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України»).

Велика Палата Верховного суду в межах зразкової справи № 360/3611/20 також дійшла висновку про те, що в даному випадку підлягають застосуванню саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, положення яких є найбільш сприятливим ля особи, а не Закону № 1058-ІV. Під час ухвалення рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи (частина 3 статті 291 Кодексу адміністративного судочинства України).

Отже, позивач мала право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах при умові досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років пільгового.

Відповідно до наявних в матеріалах справи документів на час звернення позивача до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах її вік становив більше 50 років, за обчисленими відповідачем даними, страховий стаж позивача склав 34 роки 3 місяці 13 днів. При цьому, відомості про обчислений пільговий стаж позивача рішення не містить.

Позивач наполягає на зарахуванні до пільгового стажу за списком № 2 періодів її роботи з 21.08.1996 по 09.11.2007, з 10.11.2007 по 24.09.2008, з 25.09.2008 по 31.12.2018, з 01.01.2019 по 09.09.2019, з 10.09.2019 по 11.12.2020.

Трудова книжка позивача серії НОМЕР_3 містить записи про роботу позивача в ПАТ «Металургійний комбінат «Азовсталь» у конвертерному цеху з 21.08.1996 по 09.11.2007 шихтувальником, з 10.11.2007 по 24.09.2008 машиністом млинів, з 25.09.2008 по 31.12.2018 дробильник, з 01.01.2019 по 09.09.2019 дробильник, з 10.09.2019 по 11.12.2020 бригадиром шихтового двору в сталеварному та феросплавному виробництвах.

Довідки від 18.10.2021 за № 1312, № 1313, № 1314 містять аналогічні трудовій книжці відомості та свідчать про те, що усі наведені періоди позивач працювала на вказаних роботах протягом повного робочого дня на посадах за списком № 2, дані професії атестовані відповідно до наказів № 118 від 07.06.1994, № 366 від 02.12.1999, № 315 від 28.09.2001, № 300 від 18.09.2006, № 351 від 21.12.2010, № 593 від 21.12.2015, № 120 від 22.03.2018, № 407 від 30.09.2020, умови праці та характер не змінювались з моменту пуску цеху.

Відповідач, водночас, вказує, що стаж згідно довідок від 18.10.2021 за № 1312, № 1313, № 1314 не зараховує до пільгового через ненадання наказів про атестацію робочих місць.

За приписами статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року №1788-XII (далі - Закон №1788-XII) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 48 КЗпП України встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Частинами 1, 3 статті 44 Закону № 1058 передбачено, що звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи..

Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затверджений Постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року N 22-1, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за N 1566/11846 (тут і далі у редакції, чинній на час звернення позивача за призначенням пенсії).

Перелік документів, що додаються до заяви про призначення, перерахунок та поновлення пенсії визначений Розділом 2 цього Порядку.

Підпунктом 2 пункту 2.1 Порядку № 22-1 передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу).

Відповідно до пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній № 637 від 12 серпня 1993 року у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

При цьому, положеннями Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою КМУ № 637 передбачено, що трудовий стаж встановлюється на підставі інших, ніж трудова книжка, документів, лише у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Наявність наказів про атестацію робочих місць не є безумовною вимогою для врахування певного періоду роботи до пільгового стажу, та має витребовуватися органами пенсійного фонду за неможливості підтвердження стажу роботи особи даними трудової книжки (та/або іншими наявними документами).

Відповідно до п. 1.9 Порядку № 22-1 передбачено, що у разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис (у разі подання заяви через вебпортал таке повідомлення надсилається особі через електронний кабінет користувача вебпорталу). Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви, або дата реєстрації заяви на вебпорталі.

Згідно з п. 4.7 цього Порядку право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Відповідач 2 не довів факту повідомлення позивача про недостатність поданих нею документів, витребування у неї певних документів тощо.

Суд зазначає, що Порядком 22-1, Постановою КМУ № 637 та іншими законодавчими актами, при цьому, не визначено обов`язок особи, що звертається за призначенням пенсії, з надання наказів про атестацію робочих місць.

Відповідачем 2 при розгляді поданих позивачем документів зауважень до записів трудової книжки позивача не висувалось, з чого можна зробити висновок, що вказані записи у трудовій книжці оформлені належним чином та мають необхідні реквізити. Тобто, вказані записи у повному обсязі підтверджують факт роботи позивача за спірні періоди.

Аналіз наведеного та вказаних вище правових норм свідчить про те, що посилання відповідача на неможливість включення до пільгового стажу спірних періодів праці позивача в зв`язку з ненаданням наказів про атестацію робочих місць є безпідставними, оскільки наявний трудовий стаж позивача повний робочий день на посадах, які відносяться до списку № 2 підтверджено записами в трудовій книжці, яка є основним документом.

Крім цього, суд зауважує на наступному щодо доводів відповідачів про неможливість встановлення права особи на призначення пенсії за відсутності наказів про атестацію робочих місць.

Пунктом 3 Порядку застосування Списків № 1 та № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 01 грудня 2005 року № 1451/11731 (далі - Порядок № 383) встановлено, що при визначені права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. При цьому до пільгового стажу роботи зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати внесення цієї посади чи професії до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Відповідно до пункту 4.2 Порядку № 383 результати атестації (як уперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, упродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінились докорінні умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація

Згідно з пунктом 4.3 Порядку № 383 у разі підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах за результатами атестації, вперше проведеної до 21 серпня 1997 року (впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць) до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи зі шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.

Пунктом 10 Порядку № 383 установлено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку з оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку з наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та в разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637.

При цьому, атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 1992 року № 442 (далі - Порядком № 442) та Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України (далі - Мінпраці) від 01 вересня 1992 року № 41 (далі - Методичні рекомендації).

Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає в регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу в несприятливих умовах.

Згідно з пунктом 4 Порядку № 442 та підпункту 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій атестація проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

Так, згідно зі статтею 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено адміністративну відповідальність керівників суб`єктів господарювання. Порушення терміну проведення атестації робочих місць за умовами праці та порядку її проведення тягне за собою накладення штрафу на посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та громадян - суб`єктів підприємницької діяльності від тридцяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У разі, якщо не проведення атестації мало своїм наслідком заподіяння шкоди здоров`ю працівнику, керівник підприємства може бути притягнутий до кримінальної відповідальності за статтею 271 Кримінального кодексу України.

Атестація робочих місць відповідно до Порядку № 442 та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам, і правилам, установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.

За змістом пунктів 8 та 9 Порядку № 442 відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров`я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо.

При цьому особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку № 1 або № 2, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку № 442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.

Отже, можна зробити висновок, що особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 1 або № 2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком № 1 або № 2, відповідно до статті 13 Закону № 1788-ХІІ.

При цьому на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.

Аналогічний правовий висновок виклала Велика палата Верховного Суду у справі № 520/15025/16-а від 19.02.2020 року

За таких обставин, не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у зарахуванні позивачу до пільгового стажу за списком № 2 періодів роботи з 21.08.1996 по 09.11.2007, з 10.11.2007 по 24.09.2008, з 25.09.2008 по 31.12.2018, з 01.01.2019 по 09.09.2019, з 10.09.2019 по 11.12.2020.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Зважаючи на вказане, відповідачем 2 помилково у спірному рішенні зазначено про недосягнення позивачем віку, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах, а періоди роботи позивача з 21.08.1996 по 09.11.2007, з 10.11.2007 по 24.09.2008, з 25.09.2008 по 31.12.2018, з 01.01.2019 по 09.09.2019, з 10.09.2019 по 11.12.2020 до пільгового стажу за списком № 2 не зараховані за відсутності на це підстав. Також суд зауважує, що рішення № 80 датовано 29.10.2021, в той час як позивач звернулась за призначенням пенсії 23.11.2021. Таким чином, беручи до уваги викладене, оскаржуване рішення прийнято протиправно, а отже вимоги позивача про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області № 80 від 29.10.2021 про відмову в призначенні пенсії на пільгових умовах за списком № 2 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги позивача про зобов`язання відповідача 1 переглянути заяву позивача від 23.11.2021 про призначення пенсії відповідно до п. б ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», зарахувавши до пільгового стажу за списком № 2 періоди роботи з 21.08.1996 по 09.11.2007, з 10.11.2007 по 24.09.2008, з 25.09.2008 по 31.12.2018, з 01.01.2019 по 09.09.2019, з 10.09.2019 по 11.12.2020 суд зазначає, що Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області не має відповідати за цією позовною вимогою, оскільки у відповідності до п. 4.2 Порядку № 22-1, за принципом екстериторіальності, органом, що розглядав питання про призначення позивачу пенсії, визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та саме ним прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії.

Крім цього, суд зазначає, що не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд вважає за можливе вийти за межі позовних вимог та обрати належний спосіб захисту прав позивача, зобов`язавши Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області з урахуванням висновків суду повторно розглянути заяву позивача від 23.11.2021 про призначення пенсії відповідно до п. б ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», вирішивши питання щодо зарахування до пільгового стажу за списком № 2 періодів роботи з 21.08.1996 по 09.11.2007, з 10.11.2007 по 24.09.2008, з 25.09.2008 по 31.12.2018, з 01.01.2019 по 09.09.2019, з 10.09.2019 по 11.12.2020.

Таким чином, позов підлягають задоволенню.

Згідно частин 1, 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Враховуючи вказане, сплачений позивачем при зверненні до суду судовий збір у сумі 908 грн підлягає стягненню на її користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 2.

Керуючись статтями 2-17, 19, 20, 42-47, 55-60, 72-77, 90, 94, 99, 122, 124, 125, 132, 139, 143, 159-165, 168, 171, 173, 192-196, 224-230, 241, 243, 245, 246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (76018, м. Івано-Франківськ, вул. Січових Стрільців, 15, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити.

Визнати протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 29.10.2021 № 80 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (76018, м. Івано-Франківськ, вул. Січових Стрільців, 15, ) з урахуванням висновків суду повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) від 23.11.2021 про призначення пенсії відповідно до п. б ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», вирішивши питання щодо зарахування до пільгового стажу за списком № 2 періодів роботи з 21.08.1996 по 09.11.2007, з 10.11.2007 по 24.09.2008, з 25.09.2008 по 31.12.2018, з 01.01.2019 по 09.09.2019, з 10.09.2019 по 11.12.2020.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (76018, м. Івано-Франківськ, вул. Січових Стрільців, 15, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.

Рішення прийнято в порядку письмового провадження 15 липня 2022 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя О.В. Зінченко