Справа № 360/481/22
Суддя: О.М. Качанок
Дата ухвалення: 2022-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

13 липня 2022 року Справа № 360/481/22

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Качанок О.М. розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за позовом адвоката Оверченко Оксани Анатоліївни в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов адвоката Оверченко Оксани Анатоліївни в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (далі відповідач 2), в якому позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про відмову у призначенні пенсії № 49 від 12.11.2021;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області зарахувати ОСОБА_1 до її пільгового стажу за Списком № 2 періоди роботи у Ворошиловградській телеграфно-телефонній станції з 21.07.1983 по 30.06.1987, у Ворошиловградському міському виробничо-технічному вузлі електрозв`язку з 01.07.1987 по 31.05.1993, у Луганському обласному підприємстві зв`язку «Луганськзв`язок» з 01.06.1993 по 31.12.1994, у Луганському обласному підприємстві електрозв`язку «Луганськтелеком», Центрі технічної експлуатації міжміського телефонно-телеграфного зв`язку Луганської дирекції УДПЕЗ «Укртелеком» з 01.01.1995 по 31.07.1998, у Центрі обслуговування споживачів і продажу послуг Луганської дирекції УДПЕЗ «Укртелеком» з 01.08.1998 по 27.02.2003;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 17.11.2021.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що 17 листопада 2021 року позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2.

За результатом розгляду заяви позивача Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області було прийнято рішення № 49 від 12 листопада 2021 року про відмову в призначенні пенсії. В рішенні, зокрема, зазначено, що в наданому ОСОБА_1 пакеті документів для призначення пенсії за віком відсутня пільгова довідка про підтвердження періоду роботи за Списком № 2. Пільговий стаж (7 місяців) розраховано на підставі обчислення спеціального стажу у індивідуальних відомостях про застраховану особу, а саме: з 01.01.1998 по 31.07.1998.

Враховуючи зазначене, вирішено відмовити у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку із відсутністю необхідного пільгового стажу, передбаченого статтею 114 вказаного закону.

Позивач вважає вказане вище рішення про відмову в призначенні пенсії протиправним та таким, що підлягає скасуванню, зазначаючи, що основним документом про трудову діяльність працівника є трудова книжка, яка містить усі необхідні записи для підтвердження трудового стажу позивача та призначення пенсії.

Відповідач 2 заперечував проти задоволення позовних вимог, про що надав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог, з огляду на таке.

17.11.2021 позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області з заявою про призначення пенсії за віком за Списком № 2 відповідно до частини другої статті 114 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-IV).

Заява про призначення пенсії за віком від 17.11.2021 та надані документи позивачем опрацьовувались за принципом єдиної черги завдань та єдиної черги спеціалістів та після автоматичного розподілу направлені до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області.

За наслідками розгляду заяви позивача від 17.11.2021 та наданих документів Головним управління Пенсійного фонду України в Харківській області 22.11.2021 прийнято рішення від 12.11.2021 № 49 про відмову у призначенні пенсії позивачу відповідно до статті 114 Закону № 1058-IV.

Щодо зобов`язання відповідача 2 зарахувати позивачу до її пільгового стажу за Списком № 2 періоди її роботи з 21.07.1983 по 30.06.1987, з 01.07.1987 по 31.05.1993, з 01.06.1993 по 31.12.1994, з 01.01.1995 по 31.07.1998, з 01.08.1998 по 27.02.2003, відповідач 2 зазначив таке.

Якщо особа звернулася з заявою до сервісного центру Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, то зазначену заяву може розглянути не тільки структурний підрозділ, що призначає пенсію в межах Луганської області, а й в межах всієї України.

При цьому, відповідач 2 листом від 24.11.2021 № 1200-0211-8/52705 лише повідомив позивача про прийняте за його заявою від 17.11.2021 рішення про відмову у призначенні пенсії з зазначенням органу Пенсійного фонду України, яким таке рішення прийнято та в якому знаходиться оригінал такого рішення, а також надав копію такого рішення.

Також відповідач 2 зазначив, що на день звернення з заявою про призначення пенсії (17.11.2021) страховий стаж позивача складає 31 рік 11 місяців 14 днів (стаж враховано по 13.11.2014), в тому числі пільговий стаж за Списком № 2 7 місяців.

Пільговий стаж зараховано за даними, наявними у реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за період роботи в Центрі обслуговування споживачів та продажу послуг Луганської дирекції УДПЕЗ «Укртелеком» з 01.01.1998 по 31.07.1998.

До пільгового стажу не зараховано періоди роботи: з 21.07.1983 по 30.06.1987 у Ворошиловградській телеграфно-телефонній станції, з 01.07.1987 по 31.05.1993 у Ворошиловградському міському виробничо-технічному вузлі зв`язку, з 01.06.1993 по 31.12.1994 у Луганському обласному підприємстві зв`язку «Луганськзв`язок», з 01.01.1995 по 31.07.1998 у Луганському обласному підприємстві електрозв`язку «Луганськтелеком», Центрі обслуговування споживачів та продажу послуг Луганської дирекції УДПЕЗ «Укртелеком» у зв`язку з неможливістю визначити за наданими документами, зокрема, трудовою книжкою, постійної зайнятості протягом повного робочого дня на роботах із шкідливими умовами праці, а саме: відсутня інформація про відволікання від основної роботи (перебування у відпустках без збереження заробітної плати, в учбових відпустках, участь у страйках, переведення на роботи з неповним робочим днем чи на інші роботи), з 01.08.1998 по 27.02.2003 у Луганському обласному підприємстві електрозв`язку «Луганськтелеком», Центрі обслуговування споживачів та продажу послуг Луганської дирекції УДПЕЗ «Укртелеком» у зв`язку з відсутністю даних по спеціальному стажу в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

До того ж, 17.11.2021 до відповідача 2 надійшла заява позивача довільної форми, в якій позивач просив долучити до пенсійної справи довідки для призначення пенсії та врахування пільгового стажу.

Відповідач 2, заперечуючи проти задоволення позову також зазначив, що оскільки вся документація та архіви підприємства, яке видало документи, долучені позивачем до заяви від 17.11.2021, залишились в місті Луганськ, яке згідно із додатком 1 до розпорядження Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 року № 1085-р (із змінами та доповненнями) є тимчасово окупованою територією України, відповідно довідки, які створені будь-якими органами, їх посадовими та службовими особами на тимчасово окупованій території України, є недійсними на території України та не створюють жодних правових наслідків.

Відповідач 1 правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.

Ухвалою суду від 24.01.2022 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику сторін).

Ухвалою суду від 20.06.2022 витребувано у відповідачів додаткові докази по справі.

Від відповідача 2 на виконання вимог ухвали суду від 20.06.2022 надано письмові пояснення (в доповнення до відзиву) від 05.07.2022 № 1200-0902-7/15192 в яких вказано, що за наслідками розгляду заяви позивача про призначення пенсії від 17.11.2021 та доданих до неї документів Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області 22.11.2021 прийняло рішення № 49 про відмову позивачу у призначенні пенсії. Тобто, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області допущено технічну помилку у даті прийняття спірного рішення № 49 та замість вірної дати 22.11.2021, помилково зазначено 12.11.2021.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 Кодексу адміністративного судочинства України, судом встановлено таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб № 919- від 16.11.2021.

17.11.2021 ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2.

Вказану заяву за принципом екстериторіальності було направлено на розгляд до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківський області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 49 від 12.11.2021 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Вказане рішення обґрунтовано тим, що в наданому ОСОБА_1 пакеті документів для призначення пенсії за віком, відсутня пільгова довідка про підтвердження періоду роботи за Списком № 2. Пільговий стаж розраховано на підставі обчислення спеціального стажу у індивідуальних відомостях про застраховану особу, а саме з 01.01.1998 по 31.07.1998. Враховуючи зазначене вирішено відмовити у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу, передбаченого статтею 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

При цьому, з письмових пояснень Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 05.07.2022 № 1200-0902-7/15192, наданих на виконання ухвали суду від 20.06.2022 вбачається, що за наслідками розгляду заяви позивача про призначення пенсії від 17.11.2021 та доданих до неї документів, Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області 22.11.2021 прийняло рішення № 49 про відмову позивачу у призначенні пенсії.

Тобто, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області допущено технічну помилку у даті прийняття спірного рішення № 49 та замість вірної дати 22.11.2021, помилково зазначено 12.11.2021 (раніше ніж відбулось саме звернення позивача за призначенням пенсії).

Разом з тим суд зазначає, що вищевказана дата прийняття спірного рішення 12.11.2021, хоча і є помилковою, проте є реквізитом рішення, яке за своєю правовою суттю є актом індивідуальної дії, прийнятим відповідачем 1 на виконання своїх владних (управлінських) функцій, а тому з метою уникнення розбіжностей в реквізитах цього акту, при ухваленні даного судового рішення по суті спору, суд вважає за необхідне зазначати дату ухвалення рішення № 49 таку, яка вказана відповідачем 1, тобто 12.11.2021.

Також судом встановлено, що 17.11.2021 позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області із заявою, в якій просила долучити до її пенсійної справи та врахувати при призначенні пенсії довідки № 44L100/2-337 від 20.07.2016 та № 44L100/2-488 від 16.12.2016 про підтвердження пільгового стажу її роботи.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області № 1200-0202-8/58510 від 16.12.2021 повідомлено, що вся документація та архіви зазначеного підприємства залишилась в м. Луганськ, яке згідно із додатком 1 до розпорядження Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 року № 1085-Р (із змінами та доповненнями) є тимчасово окупованою територією України, відповідно довідки, які створені будь-якими органами, їх посадовими та службовими особами на тимчасово окупованій території України, не є дійсними. З огляду на вищевикладене, врахувати для обчислення пенсії довідки, які створені будь-якими органами, їх посадовими та службовими особами на тимчасово окупованій території України, відсутні законні підстави.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки (пункт 6 частина статті 92 Конституції України).

Відповідно до частини першої, другої статті 5 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Виключно цим Законом визначаються: принципи та структура системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню; види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком; мінімальний розмір пенсії за віком; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування; організація та порядок здійснення управління в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною другою статті 24 Закону № 1058-IV визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.

Відповідно до абзаців першого, другого пункту 2 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Статтею 114 Закону № 1058-IV врегульовані питання щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах та за вислугу років для окремих категорій працівників.

Згідно частини першої статті 114 Закону № 1058-IV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Відповідно до абзацу першого пункту другого частини другої статті 114 Закону № 1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Згідно матеріалів справи, позивачу на момент звернення до відповідача 2 із заявою про призначення пенсії (17.11.2021) виповнилось повних 57 років, страховий стаж (повний) склав 31 рік 11 місяців 14 днів, в тому числі зарахований відповідачем пільговий стаж позивача за Списком № 2 - 07 місяців.

Постановою Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846, затверджений Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно абзацу першого пункту 1.1 розділу I «Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії» Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 № 13-1) та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846 (далі - Порядок № 22-1), заява про призначення, перерахунок пенсії, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1); заява про припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання (Заява про виплату пенсії - додаток 2); заява про працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (додаток 3); заява про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера (додаток 4) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).

Підпунктом 2 пункту 2.1 розділу II «Документи, необхідні для призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший» Порядку № 22-1 встановлено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу). За період роботи, починаючи з 01.01.2004, структурний підрозділ, відповідальний за ведення персоніфікованого обліку (далі - відділ персоніфікованого обліку), надає структурному підрозділу, відповідальному за призначення пенсії, довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18.06.2014 № 10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08.07.2014 за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27.03.2018 № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення.

Статтею 62 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-XII) визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637), передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 20 Порядку № 637, у тих випадках, коли і у трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, встановлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

Пунктом 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 № 383 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 01.12.2005 №1451/11731, встановлено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.

Згідно пункту 4.2 Порядку № 383 результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умов і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.

Відповідно до пункту 4.3 Порядку № 383 у разі підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах за результатами атестації, вперше проведеної до 21.08.1997 (впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць) до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи зі шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.

Згідно пункту 4.6 Порядку № 383 у разі непідтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах за результатами чергової атестації, проведеної протягом 5 років з дати проведення попередньої атестації, до пільгового стажу зараховується період роботи на даному підприємстві, в установі чи організації до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення чергової атестації, якою відповідне право не підтверджене.

Пунктом 10 Порядку № 383 установлено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку з оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку з наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та в разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку № 637.

Відповідно до пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Тобто, надання уточнюючих довідок та інших документів підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Подібна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20.02.2018 у справі № 234/13910/17, від 07.03.2018 у справі № 233/2084/17, від 25.04.2019 № 159/4178/16-а.

Списки № 1, 2, затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 № 1173, застосовуються до пільгової роботи до 31.12.1991; якщо пільгова робота продовжується після 01.01.1992 (або тільки почалася після цієї дати), але не більше як до 11.03.1994, - застосовуються Списки № 1, 2, затверджені постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 № 10; якщо пільгова робота продовжується після 11.03.1994 (або тільки почалась після цієї дати), але не більше як до 16.01.2003, - застосовуються Списки № 1, 2, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 № 162; якщо пільгова робота продовжується після 16.01.2003 (або тільки почалась після цієї дати), але не більше як до 03.08.2016, - застосовуються Списки № 1, 2, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 № 36; якщо пільгова робота продовжується після 03.08.2016 (або тільки почалась після цієї дати) - застосовуються Списки № 1, 2, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 № 461.

Дослідженням трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 в межах спірних періодів роботи, встановлено, що позивач у періоди:

- з 21.07.1983 по 30.06.1987 працювала у Ворошиловградській телеграфно-телефонній станції на посаді телефоністки другого класу комутаторного цеху;

- з 01.07.1987 по 31.05.1993 працювала у Ворошиловградському міському виробничо-технічному вузлі електрозв`язку на посаді телефоністки другого класу комутаторного цеху;

- з 01.06.1993 по 31.12.1994 працювала у Луганському обласному підприємстві зв`язку «Луганськзв`язок» на посаді телефоністки міжміського телефонного зв`язку другого та (з 04.10.1993) першого класу цеху міжміського телефонного зв`язку. За вказаний період в трудовій книжці позивача міститься запис під номером 12 від 10.06.1994 про те, що за результатами атестації робочих місць за умовами праці підтверджено право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2;

- з 01.01.1995 по 31.07.1998 працювала у Луганському обласному підприємстві електрозв`язку «Луганськтелеком» на посаді телефоніста міжміського телефонного зв`язку першого класу міжміської телефонної станції;

- з 01.08.1998 по 27.02.2003 працювала у Луганській дирекції Центру обслуговування споживачів та продажу послуг Українського державного підприємства електрозв`язку «Укртелеком». За вказаний період у трудовій книжці міститься запис під номером 33 від 30.12.1998, згідно якого за результатами атестації робочих місць за умовами праці підтверджено право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2.

Разом з тим, згідно запису у трудовій книжці позивача під номером 35 від 28.02.2003 за підсумками атестації робочих місць за умовами праці право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком № 2 не підтверджено. Суд зазначає, що позивачем визначено вищевказаний період її роботи з 01.08.1998 по 27.02.2003 як спірний, з урахуванням вимог пункту 4.6 Порядку № 383, тобто до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення чергової атестації, якою право на пенсію за віком на пільгових умовах не підтверджено.

Відтак, записи в трудовій книжці про роботу позивача у спірні періоди: з 01.06.1993 по 31.12.1994, з 01.01.1995 по 31.07.1998 та з 01.08.1998 по 27.02.2003, в тому числі щодо атестації робочого місця, містять всі необхідні відомості про пільговий характер роботи позивача, а тому відповідач 1 повинен був зарахувати вказані періоди до пільгового стажу позивача, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2.

Таким чином, посилання відповідача 2 на те, що позивач повинен був надати уточнюючі довідки та інші документи, в яких надати інформацію про відволікання від основної роботи (перебування у відпустках без збереження заробітної плати, в учбових відпустках, участь у страйках, переведення на роботи з неповним робочим днем чи на інші роботи), для підтвердження пільгового стажу у вищевказані періоди роботи позивача, є безпідставними.

До того ж, суд враховує, що пільговий характер роботи позивача за вказані періоди додатково підтверджено наявною в матеріалах справи довідкою № 448602/2-723 від 20.12.2013.

Разом з тим, щодо періоду роботи позивача з 01.01.1998 по 31.07.1998, який входить до вищезазначеного спірного періоду з 01.01.1995 по 31.07.1998, суд зазначає, що вказаний період вже зарахований відповідачем 1 до пільгового стажу позивача за Списком № 2, а тому суд не вбачає правових підстав для зобов`язання відповідачів повторно зарахувати вищевказаний період до пільгового стажу. Таким чином, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Тобто, враховуючи наведене, до пільгового стажу позивача за Списком № 2 підлягають зарахуванню періоди роботи з 01.06.1993 по 31.12.1994, з 01.01.1995 по 31.12.1997 та з 01.08.1998 по 27.02.2003.

Щодо періодів роботи позивача з 21.07.1983 по 30.06.1987 та з 01.07.1987 по 31.05.1993, суд зазначає таке.

Відповідно до абзацу четвертого розділу XXXI «Зв`язок», до Списку № 2, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 № 1173, який застосовуються до пільгової роботи до 31.12.1991, до Списку № 2 віднесено телефоністів міжміських телефонних станцій, переговорних пунктів з цілодобовою дією і міських телефонних станцій ємністю 300 номерів і вище.

Згідно розділів ХХІХ «Зв`язок» та ХХХІІІ «Загальні професії», до Списку № 2, затвердженого постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 № 10, яка діяла у період з 01.01.1992 по 11.03.1994, віднесено телефоністів міжміського телефонного зв`язку, що постійно працюють з мікротелефонною гарнітурою (пристроєм) на міжміських замовних, довідкових комутаторах і на переговорних пунктах з цілодобовою дією, телефоністів місцевого телефонного зв`язку міських телефонних станцій ємністю від 300 номерів і вище та телефоністів довідкової служби міської телефонної мережі.

Відповідно до розділу ХХІХ розділу «Зв`язок», до Списку № 2, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 № 162, яка діяла у період з 12.03.1994 по 16.01.2003, віднесено телефоністів міжміського телефонного зв`язку, що постійно працюють з мікротелефонною гарнітурою (пристроєм) на міжміських, замовних, довідкових комутаторах і на переговорних пунктах з цілодобовою дією, телефоністів місцевого телефонного зв`язку міських телефонних станцій ємністю від 300 номерів і вище та телефоністів довідкової служби міської телефонної мережі.

Судом встановлено, що на підтвердження пільгового характеру роботи у вищевказані періоди позивачем надано довідки № 448602/2-723 від 20.12.2013, № 44L100/2-337 від 20.07.2016 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, що видані Луганською філією Публічного акціонерного товариства «Укртелеком».

Вказаними довідками підтверджується, що позивач повний робочий день працювала на підприємствах зв`язку, правонаступником яких є Луганська філія Публічного акціонерного товариства «Укртелеком», зокрема:

- у період з 21.07.1983 по 30.06.1987 у Ворошиловградській телеграфно-телефонній станції за професією, посадою телефоністи міжміських телефонних станцій, переговорних пунктів з цілодобовою дією і міських телефонних станцій ємністю від 300 номерів і вище, що передбачена, що передбачено Списком № 2, розділ ХХХІ «Зв`язок», постанови Ради Міністрів СРСР № 1173 від 22.08.1956;

- у період з 01.07.1987 по 31.05.1993 у Ворошиловградському міському виробничо-технічному вузлі електрозв`язку за професією, посадою телефоністи міжміського телефонного зв`язку, що постійно працюють з мікротелефонною гарнітурою (пристроєм) на міжміських, замовних, довідкових комутаторах і на переговорних пунктах з цілодобовою дією, що передбачено Списком № 2, розділ ХХІХ «Зв`язок», постанови Кабінету Міністрів СРСР № 10 від 26.01.1991.

Підставою для видачі вищевказаних довідок стали: наказ про прийом № 88 від 21.07.1983, особові картки ф. П-2. особові розрахунки, ЄТКД, штатні розписи, наказ про прийом за переведенням № 2-к від 01.07.1987, наказ № 56-к від 30.10.1987, наказ про звільнення за переведенням № 277-к від 28.05.1993.

Отже, вказані довідки разом із записами в трудовій книжці за вищевказані періоди роботи позивача, містять всі необхідні відомості про пільговий характер роботи позивача, а тому відповідач 1 повинен був зарахувати вказані періоди до пільгового стажу позивача, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2.

Щодо посилань відповідача 2 на те, що оскільки вся документація та архіви підприємства, яке видало документи, долучені позивачем до заяви від 17.11.2021, залишились в м. Луганськ Луганської області, яке є тимчасово окупованою територією України, відповідно довідки, які створені будь-якими органами, їх посадовими та службовими особами на тимчасово окупованій території України, є недійсними на території України та не створюють жодних правових наслідків, суд зазначає таке.

Відповідно до частини третьої статті 44 Закону № 1058 органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Суд зазначає, що відповідно до пункту 1.2. Положення про Луганську філію Публічного акціонерного товариства «Укртелеком», затвердженого рішенням Наглядової ради ПАТ «Укртелеком» (протокол № 382 від 13.10.2015), Луганська філія Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» є відокремленим підрозділом Публічного акціонерного товариства «Укртелеком».

Згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Акціонерне товариство «Укртелеком» (яке є правонаступником ПАТ «Укртелеком») зареєстроване за адресою: м. Київ, бульвар Тараса Шевченка, 18, тобто на підконтрольній українській владі території.

Відтак, відповідачі не були обмежені правом направити відповідні запити до АТ «Укртелеком» з метою перевірки обґрунтованості видачі вищевказаних довідок та достовірності зазначеної в них інформації. Разом з тим, відповідачі не надали доказів вжиття таких заходів.

Крім того суд зазначає, що довідка № 448602/2-723 видана 20.12.2013, тобто до початку проведення антитерористичної операції та окупації частини території України, а тому суд не вбачає правових підстав для її неврахування при призначенні позивачу пенсії.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до частини 1 та частини 2 статті 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина.

Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Згідно частини 1 статті 18 вказаного Закону громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Відповідно до частини 2 статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Частиною 3 статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Разом з тим, щодо окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21.06.1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать" (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, § 96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, § 92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі "Мозер проти Республіки Молдови та Росії" наголосив, що "першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, § 142).

Враховуючи наведене, суд вважає за можливе застосувати вказані загальні принципи («намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів, які видані установами, що знаходяться на непідконтрольній українській владі території, як доказів, оскільки можливість збору відповідних доказів на такій території може бути значно обмежена, у той час як вони мають істотне значення для реалізації відповідних прав людини.

Суд також вважає за необхідне вказати, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (пункт 53 рішення у справі «Ковач проти України» від 07.02.2008, пункт 59 рішення у справі «Мельниченко проти України» від 19.10.2004, пункт 50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» від 13.01.2011, пункт 54 рішення у справі «Швидка проти України» від 30.10.2014 тощо).

Це означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.

Відповідно до частини другої статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

За статтею 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Враховуючи вище викладене, а також беручи до уваги те, що подана позивачем довідка № 44L100/2-337 від 20.07.2016 містить усі необхідні відомості для вирішення спірного питання щодо зарахування до стажу для призначення пенсії на пільгових умовах та не суперечить записам у трудовій книжки позивача, суд дійшов висновку, що у відповідача були відсутні підстави її не враховувати. До того, такі ж відомості містить довідка № 448602/2-723 від 20.12.2013.

Отже, рішення відповідача 1 про відмову в призначенні пенсії № 49 від 12.11.2021 прийнято не на підставі Конституції та законів України, а тому є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Що стосується обраного позивачем способу захисту порушених прав, суд зазначає таке.

Згідно частини другої статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи те, що судом встановлено, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 49 від 12.11.2021 не відповідає критеріям правомірного рішення, визначеним частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, тобто є протиправним та підлягає скасуванню, як наслідок суд вважає за необхідне зобов`язати ГУПФУ в Харківській області повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії від 17.11.2021 з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, зарахувавши до пільгового стажу позивача, що дає право на призначення пенсії по Списку № 2 спірні періоди роботи.

На думку суду, саме такий спосіб захисту у повній мірі сприятиме відновленню порушених прав позивача, тобто є ефективним в межах спірних відносин.

Позовні вимоги щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії задоволенню не підлягають, оскільки як встановлено судом порушення прав позивача відбулось внаслідок прийняття Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області протиправного рішення про відмову в призначенні пенсії.

Отже, виходячи з системного аналізу вимог законодавства та встановлених обставин справи, суд дійшов висновку щодо часткового задоволення позовних вимог з обранням належного способу захисту порушених прав позивача.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Позивачем при поданні позову був сплачений судовий збір у розмірі 992,40 грн., що підтверджується квитанцією № 0.0..1 від 13.01.2022.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи те, що позовні вимоги задоволені частково, а також зважаючи на те, що даний спір виник внаслідок прийняття Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області неправомірного рішення, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань останнього на користь позивача судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме в розмірі 496,20 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 7, 8, 9, 32, 77, 78, 139, 241-246, 250, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов адвоката Оверченко Оксани Анатоліївни в інтересах ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ,) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (ідентифікаційний код 14099344, місцезнаходження: Харківська обл., м. Харків, майдан Свободи, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх), Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (ідентифікаційний код 21782461, місцезнаходження: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Шевченка, 9) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про відмову в призначенні пенсії № 49 від 12.11.2021.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 17.11.2021 про призначення пенсії, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, зарахувавши до пільгового стажу ОСОБА_1 , що дає право на призначення пенсії по Списку № 2, періодів роботи з 21.07.1983 по 30.06.1987 у Ворошиловградській телеграфно-телефонній станції, з 01.07.1987 по 31.05.1993 у Ворошиловградському міському виробничо-технічному вузлі електрозв`язку, з 01.06.1993 по 31.12.1994, з 01.01.1995 по 31.12.1997 у Луганському обласному підприємстві зв`язку «Луганськзв`язок» та з 01.08.1998 по 27.02.2003 у Луганській дирекції Центру обслуговування споживачів та продажу послуг Українського державного підприємства електрозв`язку «Укртелеком».

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 496,20 грн (чотириста дев`яносто шість гривень 20 коп.).

Рішення суду може бути оскаржене до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту. Апеляційна скарга подається безпосередньо до адміністративного суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 13.07.2022.

Суддя О.М. Качанок