Справа № 140/13755/21
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2022-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2022 рокуЛьвівСправа № 140/13755/21 пров. № А/857/6712/22
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Іщук Л.П.,

Обрізка І.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Нововолинської міської ради на рішення Волинського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Смокович В.І.), ухвалене за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін в м.Луцьк 18 лютого 2022 року, повне судове рішення складено 18 лютого 2022 року, у справі №140/13755/21 за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Нововолинської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

18.11.2021 ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Нововолинської міської ради (далі Управління), просив визнати протиправним та скасувати рішення від 16 червня 2021 року щодо відмови в призначенні та виплаті державної соціальної допомоги, як особі з інвалідністю III групи з дитинства; зобов`язати призначити та виплачувати державну соціальну допомогу як особі з інвалідністю III групи з дитинства з 15 березня 2021 року.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2022 року позов задоволено.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 21 жовтня 2014 року №751000021 та відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року №1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» м. Кадіївка (Стаханов) Луганської області належить до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Суд першої інстанції вказав, що довідка видана Стахановским МСЕК не скасована, а відомості зазначені в ній не визнавались недостовірними. Суд першої інстанції зазначив, що наявність у позивача в певний період часу статусу внутрішньо переміщеної особи створює для нього, на відміну від інших громадян України, певні перешкоди в отриманні соціальних виплат, та потребує від людини здійснення додаткових дій, не передбачених Законами України. Суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідно до листа Міністерства охорони здоров`я України від 20 лютого 2015 року №16.01-/6392 інваліди, яким була призначена пенсія з інвалідності та соціальна допомога на тимчасово окупованій території до 07 листопада 2014 року, занесені до електронної бази даних Пенсійного Фонду України та центрального банку даних інвалідів органів соціального захисту населення, отже вони не потребують повторного проходження МСЕК за місцем фактичної реєстрації. На думку суду першої інстанції, особи, яким була призначена пенсія або соціальна допомога до 07 листопада 2014 року, не потребують повторного проходження МСЕК.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Управління подало апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Волинського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2022 року та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що головною підставою для призначення державної соціальної допомоги є оригінал виписки з акта огляду МСЕК, виданий компетентними органами на території України, що передбачені законодавством України. Скаржник вказує, що позивачу було рекомендовано здійснити посвідчення в органах охорони здоров`я України на території Волинської області для підтвердження ІІІ групи інвалідності з дитинства та відповідно отримати оригінал довідки, однак цього зроблено не було. Вважає, що відсутні законні підстави для призначення державної соціальної допомоги позивачу як особі з інвалідністю ІІІ групи.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, вказавши, що рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим, тоді як відповідачем не подано до суду ні разом з відзивом, ні разом з апеляційною скаргою жодних письмових доказів на правомірність прийнятого ним рішення. Вважає, що апеляційна скарга відповідача Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Нововолинської міської ради є безпідставною та такою що не підлягає задоволенню. Разом з тим, вказує, що незаконним та таким, що підлягає скасуванню рішення суду першої інстанції в частині стягнення судових витрат, просить повністю задовольнити заявлену суму сплачених коштів за виконану роботу адвоката.

Враховуючи положення статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо можливості розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України відповідає.

З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 21 жовтня 2014 року №751000021.

Згідно із довідкою до акту огляду МСЕК серії 2-20ЛИ №0091503, виданою Стахановським МСЕК 16 листопада 2004 року, ОСОБА_1 встановлено третю групу інвалідності з дитинства, безстроково.

З 01 вересня 2004 року по 04 липня 2014 року ОСОБА_1 перебував на обліку в ГУ Пенсійного фонду України в місті Стаханові Луганської області, однак серпні 2014 року виїхав з міста Стаханова Луганської області, у зв`язку з тимчасовою окупацією цієї території.

З 01 листопада 2014 року ОСОБА_1 взятий на облік як особа переміщена з тимчасово окупованої території на підставі електронної пенсійної справи та отримує пенсію по 3 групі інвалідності з дитинства, 25 лютого 2021 року проведений перерахунок у зв`язку з переходом на інший вид пенсії по втраті годувальника за померлого батька.

15 березня 2021 року ОСОБА_1 звернувся в Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Нововолинської міської ради для отримання державної соціальної допомоги, як особі III групи інвалідності з дитинства та надав пакет документів, в тому числі копію довідки серії 2-20 ЛИ №0091503, виданої Стахановським МСЕК, про встановлення інвалідності III групи з дитинства та з 16 листопада 2004 року довічно, проте в червні 2021 року отримав повідомлення про відмову в призначенні соціальної допомоги у зв`язку із відсутністю оригіналу виписки з акту огляду МСЕК, виданого компетентними органами на території України, що передбачені законодавством України.

14 червня 2021 року ОСОБА_1 звернувся на урядову гарячу лінію Департаменту соціального захисту населення щодо відмови Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Нововолинської міської ради в призначенні державної соціальної допомоги як особі з інвалідністю III групи з дитинства та у вересні 2021 року після повторного звернення на його адресу надійшла відповідь за вихідним №М-694гл від 29 червня 2021 року, якою повідомлено, що на даний час відсутні законні підстави для призначення державної соціальної допомоги як особі з інвалідністю III групи з дитинства на підставі копії довідки МСЕК про встановлення III групи інвалідності з дитинства, виданого Стахановським МСЕК, у зв`язку із чим рекомендовано здійснити переосвідчення в органах охорони здоров`я України на території Волинської області для підтвердження III групи інвалідності з дитинства та відповідно отримати оригінал.

Управлінням соціального захисту населення Виконавчого комітету Нововолинської міської ради направлено ОСОБА_1 рішення від 16 червня 2021 року №625016 про відмову в призначенні допомоги відповідно до Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 лютого 2021 року №79, оскільки підстава для призначення державної соціальної допомоги, а саме оригінал виписки з акту огляду МСЕК, виданий компетентними органами на території України, що передбачені законодавством України, відсутній.

Вважаючи таке рішення протиправним, таким, що суперечить нормами Конституції України та підлягає скасуванню, ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції враховує наступне.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до статті 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбаченим законом.

За приписами статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

Право на матеріальне забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України та соціальну захищеність особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю шляхом встановлення державної соціальної допомоги на рівні прожиткового мінімуму гарантує Закон України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю» від 16.11.2000 № 2109-III, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі Закон № 2109-III).

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону № 2109-III право на державну соціальну допомогу мають особи з інвалідністю з дитинства і діти з інвалідністю віком до 18 років.

Причина, група інвалідності, строк, на який встановлюється інвалідність, визначаються органом медико-соціальної експертизи згідно із законодавством України з одночасним роз`ясненням особам з інвалідністю з дитинства їх права на державну соціальну допомогу (частина 3 статті 1 Закону № 2109-III).

Порядок призначення і виплати державної соціальної допомоги, перелік документів, необхідних для призначення допомоги згідно з цим Законом, встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Згідно з частиною 1 статті 4 Закону № 2109-III державна соціальна допомога особам з інвалідністю з дитинства призначається на весь час інвалідності, встановленої органами медико-соціальної експертизи.

Порядок призначення і виплати державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 3 лютого 2021 року № 79, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі Порядок №79), відповідно до пункту 1 якого державна соціальна допомога призначається і виплачується громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, які постійно проживають на території України, а також особам, яких визнано в Україні біженцями або особами, які потребують додаткового захисту.

Відповідно до пункту 6 Порядку №79 для призначення державної соціальної допомоги заявником, особа якого посвідчується паспортом громадянина України або іншим документом, що посвідчує особу (посвідка на постійне проживання/посвідчення біженця/довідка про звернення за захистом в Україні (для іноземця та особи без громадянства)/посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту), подаються такі документи: заява; копія свідоцтва про народження дитини з інвалідністю віком до 18 років; довідка з місця навчання із зазначенням перебування (неперебування) на повному державному утриманні.

З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що позивач визнаний інвалідом з дитинства з 01 вересня 2004 року, та після повторного переогляду - з 16 листопада 2004 року вказана інвалідність встановлена довічно.

Підставою для прийняття оскаржуваного рішення від 16.06.2021 про відмову у призначені позивачу державної соціальної допомоги як особі з інвалідністю з дитинства стала відсутність оригіналу виписки з акта огляду МСЕК, виданого компетентним органом на території України.

При зверненні 15.03.2021 із заявою про призначення відповідного виду допомоги, ОСОБА_1 надав копію висновку, виданого Стахановським МСЕК про встановлення інвалідності ІІІ групи з дитинства, з 16.11.2004 по довічно.

Управлінням соціального захисту населення Нововолинської міської ради здійснено запит до Пенсійного фонду м.Нововолинська про надання оригіналу виписки з акта огляду МСЕК на ОСОБА_1 , проте Пенсійним фондом не було надано таку виписку, оскільки постановка на облік ОСОБА_1 як внутрішньо переміщеної особи, здійснювалась за електронною справою, надісланою через захищені канали комунікації.

Як зазначено відповідачем у листі від 09.09.2021, в Головному управлінні в Харківській області з`ясовано, що справи з м.Стаханова передані до управління ПФУ в м.Сєвєродонецьку, 05.04.2021 надіслано запит в Сєвєродонецький відділ обслуговування громадян, відповідь станом на 09.09.2021 не надійшла, в телефонній розмові повідомлено, що справи з м.Кадієвка (Стаханів) Луганської області централізована до Пенсійного фонду в Сєвєродонецьк не передавались.

Відповідно до листа Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 29.09.2021, ОСОБА_1 перебував на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в місті Стаханові Луганської області (дата останнього нарахування 04.07.2014).

Так, гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб, яким є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру, визначає Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 № 1706-VII (далі Закон №1706-VII).

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону №1706-VII Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні.

Положеннями статті 7 Закону №1706-VII встановлено, що для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року №1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» м. Кадіївка (Стаханов) Луганської області належить до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що місто Стаханів, в якому знаходилася МСЕК, де позивач отримав довідку, хоч і набуло статусу тимчасово окупованої території, однак довідка, видана Стахановским МСЕК про встановлення позивачу інвалідності ІІІ групи з дитинства, не скасована, а відомості зазначені в ній не визнавались недостовірними. Крім того, матеріали справи не містять доказів, що медичний заклад на час видання довідки був переміщений та не здійснював свою діяльність.

Відповідно до листа Міністерства охорони здоров`я України від 20 лютого 2015 року №16.01-/6392 інваліди, яким призначена пенсія з інвалідності та соціальна допомога на тимчасово окупованій території до 07 листопада 2014 року занесені до електронної бази даних Пенсійного Фонду України та центрального банку даних інвалідів органів соціального захисту населення, отже вони не потребують повторного проходження МСЕК за місцем фактичної реєстрації. Це стосується і громадян, які втратили медичні документи під час евакуації. Громадянам, які оглядались МСЕК на окупованій території після зазначеної дати, необхідно повторно пройти огляд на підконтрольній Україні території.

Тобто, особи яким була призначена соціальна допомога до 7 листопада 2014 року не потребують повторного проходження МСЕК.

Частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

Європейський суд з прав людини у п.97 справи «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) вказав, що «зі статті 1 випливає, що держави-члени Конвенції повинні відповідати за порушення прав і свобод, які захищаються Конвенцією, вчинених проти фізичних осіб, що перебувають під їхньою юрисдикцією. Здійснення юрисдикції є необхідною умовою для того, щоб Договірна Сторона могла бути притягнена до відповідальності за дії чи бездіяльність, які можуть бути поставлені їй у провину і які є причиною твердження про порушення прав і свобод, передбачених у Конвенції.» «Відповідно до статті 1 Конвенції, до зобов`язань, узятих Стороною, що підписала Конвенцію, належать, крім обов`язку утримуватися від втручання в користування гарантованими правами та свободами, позитивні зобов`язання щодо кроків для забезпечення поваги до таких прав і свобод на її території.» «Суд вважає, що у випадках, коли Державі, яка є Договірною Стороною, перешкоджають здійснювати свої повноваження на всій її території, створюючи ситуацію de facto, що існує, коли встановлюється сепаратистський режим, незалежно від того, чи супроводжується він воєнною окупацією іншою Державою, це не відміняє юрисдикцію в значенні статті 1 Конвенції над тією частиною території, що тимчасово контролюється місцевими органами влади, які підтримуються повстанськими силами або іншою Державою. Однак така фактична ситуація зменшує сферу юрисдикції, оскільки зобов`язання, узяте Державою згідно зі статтею 1, повинно розглядатися Судом лише в контексті позитивних обов`язків Договірної Держави щодо осіб, що перебувають на її території.»

Крім того, можливим у спірній ситуації можливим є застосування загальних принципів (Намібійські винятки), сформульованих в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів, виданих закладами, що знаходяться на території проведення антитерористичної операції, як доказів, оскільки не прийняття їх призведе до порушень та обмежень прав позивача на соціальний захист та гарантоване йому право на пенсійне забезпечення

Необхідність застосування наведених загальних принципів (Намібійські винятки) у подібних правовідносинах викладена у постановах Верховного суду від 04 березня 2020 року у справі №235/2008/17, від 08 квітня 2020 року у справі №242/1568/17.

Отже, відповідач повинен прийняти до уваги та надати оцінку інформації, яка міститься в довідці, виданій Стахановским МСЕК від 16.11.2004 МСЕК серії 2-20Ли за №0091503.

При цьому суд апеляційної інстанції зазначає, що за наявності діючої (не скасованої) довідки МСЕК серії 2-20Ли від 16.11.2004 №0091503, жодні приписи законодавства не вимагають від особи повторно проходити огляд.

Неврахування відповідачем наданої позивачем довідки МСЕК є порушенням конституційних прав позивача на отримання належних виплат.

Згідно з статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Підсумовуючи вказане, надаючи правову оцінку аргументам сторін, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що відповідач, припинивши позивачеві виплати, діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку, щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення статті 316 КАС України прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить переконання, що судом першої інстанції при ухвалення оскаржуваного рішення дотримано норми матеріального та процесуального права, наведено мотиви протиправності прийняття оскаржуваного рішення щодо відмови позивачу у призначенні та виплаті державної соціальної допомоги як особі з інвалідністю ІІІ групи з дитинства, на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Керуючись статтями 230, 241, 243, 308, 311, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Нововолинської міської ради залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2022 року у справі №140/13755/21 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач Т. І. Шинкар
судді Л. П. Іщук
І. М. Обрізко