Справа № 420/26877/21
Суддя: Бойко О.Я.
Дата ухвалення: 2022-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючої судді - Бойко О.Я.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Другого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визнання протиправними та скасування постанови, вирішив відмовити у задоволенні адміністративного позову.

І. Суть спору:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду знаходиться справа за адміністративним позовом позивача, ОСОБА_1 , до відповідача, Другого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області, в якому позивач просить:

- визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Другого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області Кудряшова Павла Юрійовича від 06.12.2021 у виконавчому провадженні № 59651526 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 128016,10 гривень (UAH);

- стягнути з Другого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області () на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) судові витрати в розмірі 20800,00 грн. витрати на правничу допомогу адвоката та 908,00 грн. судовий збір.

ІІ. Аргументи сторін

(а) Позиція позивача

Позивач вважає оскаржувану постанову протиправною, оскільки державний виконавець не проводив виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішення суду про стягнення з боржника на користь стягувача присуджених сум за виконавчим листом, а також державний виконавець не стягнув у примусовому порядку суму, зазначену у виконавчому листі, а тому він не мав підстав для стягнення виконавчого збору у тому розмірі, який вказаний у спірній постанові.

Крім того, позивач вважає обґрунтованим висновок, що при стягненні виконавчого збору відповідно до частини третьої статті 40 Закону № 1404-VІІІ без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документу стягувачу за його заявою створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду.

(б) Позиція відповідача

11.01.2022 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити в задоволенні адміністративного позову, виходячи з наступного.

Представник відповідача вказує, що позиція позивача базується на помилковому застосуванні норм ЗУ № 1404-VІІІ в редакції, що втратила чинність та ним проігноровано зміну норми ч.2 ст.27 вказаного закону, якою, станом на час виникнення спірних правовідносин, передбачено стягнення виконавчого збору у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості зі сплати аліментів.

Крім того, відповідач на підтвердження своєї позиції посилається на постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі № 520/7192/20 від 09.12.2021.

(в) Відповідь на відзив

20.01.2022 від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій він вважає, що правовий висновок, який викладений у постанові Касаційного адміністративного суду від 09.12.2021 у справі № 520/7192/20 та на який посилається відповідач не може застосовуватись до правовідносин, які розглядаються у вказаній справі, оскільки вони є відмінними. Крім того, представник позивача вказує, що виконавчий лист № 520/620/13-ц вже пред`являвся стягувачем до виконання у 2018 році та повернутий 10.09.2018 на підставі п.9 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження» та у вказаному виконавчому провадженні державний виконавець також виніс постанову про стягнення з боржника виконавчого збору. Наведене свідчить, на думку позивача, про створення умов для стягнення подвійної суми виконавчого збору за двома виконавчими провадженнями щодо виконавчого листа № 520/620/13-ц.

(г) Заперечення на відповідь на відзив

02.02.2022 від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких він звертає увагу, що не існує юридичних підстав та фактичної можливості стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору, оскільки постанова про стягнення виконавчого збору у ВП 56298923, відкритого 27.06.2018 не виносилась, не реєструвалась як виконавчий документ та не виводилась в окреме провадження відповідно до Наказу Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 «Про затвердження Інструкції з організації примусового виконання рішень».

ІІІ. Процесуальні дії у справі

29.12.2021 суд ухвалою відкрив провадження в адміністративній справі з урахуванням особливостей встановлених ст.ст.268-273, 287 КАС України щодо розгляду окремих категорій справ та призначив судове засідання на 22.02.2022 на 10 год. 30 хв., а також зупинив провадження у справі до отримання матеріалів ВП № 59651526.

22.02.2022 ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання, суд продовжив зупинення провадження у справі.

07.07.2022 ухвалами, занесеними до протоколу судового засідання, суд поновив провадження у справі та у зв`язку із неявкою належним чином повідомлених сторін продовжив розгляд справи в порядку письмового провадження відповідно до ч. 9 ст. 205 КАС України.

IV. Обставини, встановлені судом

28.03.2014 рішенням Київського районного суду м. Одеси у справі № 520/620/13-ц суд стягнув з позивача на користь публічного акціонерного товариства «МАРФІН БАНК» заборгованість за кредитним договором за № 00142/RO від 25 квітня 2006 року у загальній сумі 47607 доларів 21 цент США та 27139 грн. 22 коп., у тому числі: заборгованість за кредитом 42999 доларів 42 цента США; заборгованість за відсотками 4607 доларів 79 центів США; комісія 27139 грн. 22 коп.

17.04.2014 на виконання вказаного рішення суд видав виконавчий лист №520/620/13-ц.

27.06.2018 старший державний виконавець Другого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області Кудряшов П.Ю. відкрив виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 520/620/13-ц у ВП № 56298923 (а.с119).

10.09.2018 у вказаному ВП № 56298923 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.9 ч.1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» (а.с.120).

26.07.2019 старший державний виконавець Другого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області Кудряшов П.Ю. постановив відкрити виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 520/620/13-ц у ВП № 59651526 та, в тому числі, стягнути з боржника виконавчий збір у розмірі 124064,70 грн. (а.с.8).

11.03.2021 відповідач виніс постанову про арешт майна боржника (а.с.14).

ПАТ «МТБ Банк» надіслав на адресу відповідача заяву від 27.09.2021 №00-2821-0/62 про повернення виконавчого документу стягувачу (а.с.20)

06.12.2021 відповідач в рамках ВП № 59651526 виніс постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п.1 ч.1 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження», припинив чинність арешту майна боржника та скасував інші заходи примусового виконання рішення, а саме: арешт на все рухоме майно від 11.03.2021 (а.с.21).

06.12.2021 відповідач виніс постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 128016,10 грн. та постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження на суму 269,00 грн. (а.с.23, 25).

04.01.2022 відповідач виніс постанову ВП № 68039449 про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови ВП № 59651526 від 06.12.2021 про стягнення виконавчого збору з позивача у розмірі 128016,10 грн. (а.с.129).

04.01.2022 відповідач виніс постанову про виправлення помилки у процесуальному документі, яким постановив внести виправлення до документу «Постанова про стягнення виконавчого збору» від 04.01.2022: з суми 128016,10 грн. стягнення з боржника виконавчого збору на суму стягнення з боржника виконавчого збору 124064,70 грн. (а.с.130 з.б.).

12.01.2022 відповідач в рамках ВП № 68039449 виніс постанову про арешт майна боржника та постанову про арешт коштів боржника (а.с.131, 132).

V. Джерела права та висновки суду.

Дослідивши надані письмові докази, перевіривши матеріали справи, а також проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що адміністративний позов не належить до задоволення. Свій висновок вмотивовує наступним чином.

Спірні правовідносини регулюються Законом України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 р. №1404-VІІІ (далі - Закон).

Згідно зі ст.1 Закону, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Таким чином, правомірними вважаються дії державного виконавця, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

У відповідності з ч. 5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Згідно з ч. 2 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

За вимогами ч. 4 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Частиною п`ятою статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» передбачені випадки, коли виконавчий збір не стягується, а саме:

1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;

2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;

3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень";

4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;

5) у разі виконання рішення приватним виконавцем;

6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, яка підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення" та Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності зазначеними законами.

Згідно ч. 9 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 17 частини першої статті 39 цього Закону. Виконавчий збір не стягується із сум податкового боргу (у тому числі штрафних санкцій та пені) та недоїмки зі сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у разі їх списання згідно з пунктами 2-3, 2-4 та підпункту 26.2 пункту 26 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України та пунктом 9-15 розділу VIII Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

Стаття 40 Закону України «Про виконавче провадження» визначає наслідки повернення виконавчого документа.

Зокрема, у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом (ч. 3 ст. 40 Закону України Про виконавче провадження).

Отже, у цій справі вирішенню підлягає питання щодо стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа).

Закон № 1404-VIII є спеціальним законом, що регулює порядок вчинення виконавчих дій, натомість детально дії виконавців під час вчинення виконавчих дій регламентуються Інструкцією, розробленою відповідно до законів № 1403-VIII і № 1404-VIII, яка визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону № 1404-VIII підлягають примусовому виконанню.

Отже, положення цієї Інструкції слід розглядати як такі, що прийняті відповідно до вимог вказаних законів, та такі, що не можуть їм суперечити, у тому числі встановлювати нові вимоги, які прямо не передбачені законами, на виконання яких ця Інструкція затверджена.

Так, положення частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII зобов`язують державного виконавця у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстави, передбаченої, зокрема, пунктом 1 частини першої статті 37 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа винести постанову про стягнення виконавчого збору, яка виконується в порядку, встановленому цим Законом.

Вказані положення частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII кореспондуються з нормою абзацу четвертого пункту 8 розділу III Інструкції.

Згідно частиною четвертою статті 42 Закону №1404-VІІІ на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження (до яких частина перша статті 42 Закону відносить також виконавчий збір) виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Аналіз норм Закону №1404-VІІІ у редакції, що діяла до 28 серпня 2018 року, свідчить, що підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника коштів є здійснення державним виконавцем дій з фактичного виконання рішення органами державної виконавчої служби, а розмір виконавчого збору обраховується як 10 відсотків від фактично стягнутої суми.

Між тим, Закон України від 03.07.2018 №2475-VIII, який набрав чинності 28 серпня 2018 року, вніс зміни до статті 27 Закону №1404-VІІІ, за якими виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Повертаючись до обставин даної справи, перш за все треба звернути увагу на те, що виконавче провадження з примусового виконання виконавчого документа відкрито 26.07.2019, тобто на момент чинності ЗУ «Про виконавче провадження» у редакції від 28.08.2018. При цьому, суд зазначає, що при визначенні розміру виконавчого збору, який підлягає стягненню з боржника, треба керуватися положеннями ЗУ «Про виконавче провадження», зміст яких написано вище та які передбачають, з-поміж іншого, стягнення виконавчого збору у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню (якщо йдеться про примусове виконання рішення майнового характеру).

Буквальний аналіз положень вказаної статті у зіставленні з обставинами цієї справи дає підстави стверджувати, що відсутність фактичного стягнення коштів в рамках примусового виконання згаданого виконавчого документа (який державний виконавець повернув стягувачу за його заявою), не заперечує наявності підстав для стягнення виконавчого збору у розмірі 10 відсотків суми, що підлягала стягненню за цим (поверненим) виконавчим документом, що й зробив відповідач.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 11.08.2021 у справі № 300/3260/20.

При цьому, суд вважає хибним твердження позивача, що умовами стягнення виконавчого збору є фактичне виконання виконавцем судового рішення, оскільки як на момент відкриття виконавчого провадження (2019 рік), так і на момент винесення державним виконавцем постанови про стягнення виконавчого збору (2021 рік), законодавець передбачав обов`язок, а не право державного виконавця на стягнення виконавчого збору, відповідно до суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Крім того, суд враховує, що відповідач в межах виконавчого провадження ВП № 59651526 вживались заходи з примусового виконання виконавчого листа № 520/620/13-ц від 17.04.2014, зокрема державний виконавець направляв запити до Державної фіскальної служби України про наявні рахунки у боржників юридичних осіб та/або фізичних осіб-підприємців, а також рахунки, відкриті боржником юридичною особою через свої відокремлені підрозділи; запити до Міністерства внутрішніх справ України щодо зареєстрованих за боржником транспортних засобів; виніс постанову про арешт майна боржника від 11.03.2021, яким наклав арешт на все рухоме майно, що належить боржнику.

Також суд звертає увагу, що твердження позивача щодо можливого подвійного стягнення суми виконавчого збору у зв`язку із винесенням постанови про стягнення з боржника виконавчого збору у рамках ВП № 56298923 спростовуються відповідачем.

Так, відповідач надав до суду матеріали ВП № 56298923, з огляду на які суд встановив, що окрема постанова про стягнення виконавчого збору в рамках вказаного виконавчого провадження не виносилась.

Крім того, суд враховує положення ч.6 ст.27 ЗУ «Про виконавче провадження», відповідно до якої у разі наступних пред`явлень державному виконавцю до виконання виконавчого документа виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання. Вказане унеможливлює подвійне стягнення виконавчого збору у рамках різних виконавчих проваджень щодо виконання одного виконавчого документу.

Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини справи та приймаючи до уваги вказані вище зміни нормативного регулювання, суд дійшов висновку, що державний виконавець, в даному випадку, прийняв постанову від 06.12.2021 ВП № 59651526 про стягнення виконавчого збору саме на підставі чинного і діючого на той час законодавства, в межах наданих йому повноважень та у передбачений цим законодавством спосіб, у зв`язку з чим, адміністративний позов задоволенню не підлягає.

VI. Судові витрати

Враховуючи, що суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову, розподіл судових витрат не здійснюється.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст 2, 139, 244-246 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з частиною першою статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду подається протягом тридцяти днів. Оскільки справа розглянута в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Оксана БОЙКО

.