Справа № 160/21977/21
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2022-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Турової О.М.,
розглянувши за правилами загального позовного провадження в порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_6 (відповідач-1), Військової частини НОМЕР_8 (відповідач-2) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -
11.11.2021 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_6, в якій позивач просить:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_6 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій за період з 27.07.2016 року по 29.12.2018 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 29.12.2018 року;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_7 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію відпустки як учаснику бойових дій за період з 27.07.2016 року по 29.12.2018 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 29.12.2018 року.
В обґрунтування позовної заяви зазначається, що позивач проходила військову службу у Військовій частині НОМЕР_6 з 27.07.2016 року по 29.12.2018 року, що підтверджується військовим квитком, в подальшому, вона отримала статус особи з інвалідністю внаслідок війни, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 15.03.2019 року. За час проходження служби додаткову пільгову відпустку учасника бойових дій позивач не використовувала, натомість Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року №260, встановлено можливість виплати грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, зокрема, за минулі роки. Отже, вважаючи, що відповідач протиправно не виплатив їй грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», як учаснику бойових дій, за період 2016-2018р.р. позивач звернулась до суду за захистом своїх порушених прав.
20.12.2021 року до суду надійшли пояснення Військової частини НОМЕР_6, в яких, зазначено, що ОСОБА_1 , перебуваючи на службі в Військовій частині НОМЕР_6, щорічні додаткові відпустки не використовувала, а також не отримувала грошову компенсацію за невикористані відпустки. Також у поясненнях зауважено, що Військова частина НОМЕР_6 перебуває на всіх видах забезпечення у Військовій частині НОМЕР_8, тому розрахунок грошової компенсації за невикористані у 2016, 2017, 2018 роках щорічні додаткові відпустки, встановлені учасникам бойових дій Законом України «Про правовий статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», ОСОБА_1 доцільно витребувати саме у військової частини НОМЕР_8.
Також вказаною ухвалою суду від 17.01.2022р. витребувано у Військової частини НОМЕР_8: інформацію та докази на її підтвердження щодо того, чи дійсно військова частина НОМЕР_6 перебуває на усіх видах грошового забезпечення у військової частини НОМЕР_8; інформацію та докази на її підтвердження щодо того, якою саме військовою частиною НОМЕР_6 чи НОМЕР_8 здійснюється нарахування та забезпечення виплати грошового забезпечення посадовим особам військової частини НОМЕР_6; інформацію і докази на її підтвердження щодо наявності (відсутності) невикористаних у 2016, 2017, 2018 роках щорічних додаткових відпусток, встановлених учасникам бойових дій Законом України «Про правовий статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», у ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ; розрахунок грошової компенсації за невикористані у 2016, 2017, 2018 роках щорічні додаткові відпустки, встановлені учасникам бойових дій Законом України «Про правовий статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Сторони в підготовче судове засідання 16.02.2022 року не з`явились, про дату, час та місце проведення підготовчого судового засідання повідомлені належним чином.
Усною ухвалою суду із занесенням до протоколу судового засідання підготовче судове засідання було відкладено до 16.03.2022 року об 11:00.
08.04.2022 року на електронну пошту суду надійшло клопотання від позивача про розгляд справи без її участі.
Крім цього, вищевказаною ухвалою суду від 13.04.2022р. зобов`язано позивача надати до суду докази направлення копії позовної заяви та всіх доданих до неї документів відповідачу-2, а також витребувано у Військової частини НОМЕР_8: інформацію і докази на її підтвердження щодо наявності (відсутності) невикористаних у 2016, 2017, 2018 роках щорічних додаткових відпусток, встановлених учасникам бойових дій Законом України «Про правовий статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», у ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ; розрахунок грошової компенсації за невикористані у 2016, 2017, 2018 роках щорічні додаткові відпустки, встановлені учасникам бойових дій Законом України «Про правовий статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .
11.05.2022 року до суду від позивача надійшли клопотання про розгляд справи без її участі за наявними в справі матеріалами, а також про долучення до матеріалів справи доказів направлення відповідачу-2 позовної заяви з додатками.
Сторони у підготовче судове засідання 11.05.2022р. не з`явились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи, у зв`язку із чим підготовче судове засідання у справі відкладено до 07.06.2022 року об 11:30 год.
30.05.2022 року до суду надійшов відзив Військової частини НОМЕР_6 на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому відповідач-1 пред`явлений позов не визнав та заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати, що надається учасникам бойових дій та інвалідам війни, не належить до категорії щорічних, а отже на неї не поширюється норми, передбачені для щорічних відпусток (статті 10-12 Закону України "Про відпустки"). Ця відпустка надається за календарний рік незалежно від відпрацьованого часу та має бути використана працівником протягом календарного року. Крім того, відповідач зазначив, що ч.19 ст.10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється. Отже, грошова компенсація як соціальна гарантія може бути виплачена у разі наявності відповідного права на відпустки. При цьому, згідно з абзацом 3 пункту 242 Указу Президента України «Про Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України» від 10 грудня 2008 року №1153/2008, особа, звільнена з військової служби, на день виключення і списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини. Так, наказом командира Військової частини НОМЕР_6 від 29.12.2018 року №284 ОСОБА_1 було виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. Позивач із даними наказами погодився та станом на теперішній час відомостей щодо їх оскарження немає. Отже, якщо позивач вважає протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_6 щодо не нарахування та не виплати грошової компенсації додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, то вона повинна була оскаржити наказ командира Військової частини НОМЕР_6 від 29.12.2018 року №284 в місячний строк шляхом подачі позову до суду або не погоджуватись з ним доки не було б проведено з нею усіх необхідних розрахунків. Крім цього, відповідач-1 зауважував, що ОСОБА_1 отримала статус учасника бойових дій лише 15 травня 2019 року, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1 , відтак, остання взагалі не мала права на додаткову відпустку як учасник бойових дій у період з 2016 року по 2018 рік, а, отже, і на компенсацію невикористаних днів такої відпустки також не має жодного права. Також відповідачем-1 зазначено, що ОСОБА_1 була зарахована до списків особового складу Військової частини НОМЕР_6 лише 28.07.2017р., про що свідчить витяг з наказу командира Військової частини НОМЕР_6 від 28.07.2017р. №3. На підставі викладеного відповідач-1 просить суд у задоволенні пред`явлених позовних вимог відмовити у повному обсязі.
01.06.2022 року до суду надійшов відзив Військової частини НОМЕР_8 на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому відповідач-2 пред`явлений позов не визнав та заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати, що надається учасникам бойових дій та інвалідам війни, не належить до категорії щорічних, а отже на неї не поширюється норми, передбачені для щорічних відпусток (статті 10-12 Закону України "Про відпустки"). Ця відпустка надається за календарний рік незалежно від відпрацьованого часу та має бути використана працівником протягом календарного року. Крім того, відповідач-2 зазначив, що ч.19 ст.10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється. Також відповідач-2 зазначав, що, якщо позивач вважає протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_8 щодо ненарахування та невиплати грошової компенсації додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, то вона повинна була оскаржити наказ командира військової частини НОМЕР_6 від 29.12.2018 року №284 в місячний строк шляхом подачі позову до суду або не погоджуватись з ним, доки не було б проведено з нею усіх необхідних розрахунків, про що подати відповідний рапорт, чого останньою зроблено не було. Також, відповідач-2 повідомив, що позивач була зарахована на грошове забезпечення у Військовій частині НОМЕР_8 лише в 2017 році, що дає підстави вважати, що позивач в 2016-ому році взагалі не проходила військову службу у Військовій частині НОМЕР_6. Докази зарахування позивача в списки Військової частини НОМЕР_6 у Військової частини НОМЕР_8 відсутні. З огляду на вказане, відповідач-2, вважає, що Військова частина НОМЕР_6 та Військова частина НОМЕР_8 діяли відповідно до вимог законодавства у зв`язку з чим, просить суд у задоволенні пред`явлених позовних вимог відмовити у повному обсязі.
Сторони в судове засідання 05.07.2022 року не з`явились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи.
Відповідно до ч.9 ст.205 КАС України якщо не має перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом (пункт 10 частини першої статті 4 КАС України).
Фіксування судового засідання відповідно до статті 229 КАС України не здійснювалося, тому керуючись приписами пункту 10 частини 1 статті 4 та частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд заяви судом вирішено здійснювати у порядку письмового провадження.
Таким чином, суд дійшов висновку про продовження розгляду справи в порядку письмового провадження відповідно до пункту 10 частини 1 статті 4 та частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України.
При цьому, 08.06.2022 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзиви відповідачів, в якій позивач зазначає, що у період з 11.12.2015 року по 27.07.2017 року вона проходила службу у Військовій частині НОМЕР_10, а з 28.07.2017 року була переведена з Військової частини НОМЕР_10 до Військової частини НОМЕР_6 згідно з наказом ОК «Південь», для формування цієї частини, при цьому, Військова частина НОМЕР_6 знаходилась на фінансовому забезпечені Військової частини НОМЕР_8 і позивач отримувала заробітну плату саме від Військової частини НОМЕР_8, що підтверджується випискою з карткового рахунку АТ КБ «ПРИВАТБАНК». Отже, у Військовій частині НОМЕР_6 вона проходила службу у період з 28.07.2017 року по 29.12.2018 року, що підтверджується військовим квитком. Разом з тим, 27.07.2016 року позивач отримала статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_3 , а в подальшому після встановлення їй 16.01.2019 року інвалідності 3 групи «захворювання, пов`язані із захистом Батьківщини» безстроково, відповідно до довідки МСЕК серії АВ №0032200, 15.05.2019 року позивачеві було видане посвідчення серії НОМЕР_1 ветерана війни-особи з інвалідністю внаслідок війни, а посвідчення серії НОМЕР_3 від 27.07.2016р. прийняте Кам`янським об`єднаним міським територіальним центром комплектування та соціальної підтримки. Тобто, саме з 27.07.2016 року ОСОБА_1 отримала статус учасника бойових дій і не була позбавлена його по даний час. Крім цього, у відповіді на відзив позивач підтримала доводи, викладені на обґрунтування своєї позовної заяви, та просила суд задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі.
Відповідно до ст.193 КАС України суд має розпочати розгляд справи по суті не пізніше ніж через шістдесят днів з дня відкриття провадження у справі, а у випадку продовження строку підготовчого провадження - не пізніше наступного дня з дня закінчення такого строку. Суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.
Частиною 4 статті 243 КАС України встановлено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на таке.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 проходила військову службу у Військовій частині НОМЕР_10 з 11.12.2015 року по 27.07.2017 року, а з 28.07.2017р. була переведена з Військової частини НОМЕР_10 до Військової частини НОМЕР_6, що підтверджується записами військового квитка ОСОБА_1 серії НОМЕР_4 .
Так, відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_6 (по стройовій частині) від 28.07.2017 року №3 молодшого сержанта військової служби за контрактом ОСОБА_1 , призначеного наказом командувача військ оперативного командування "Південь" (по особовому складу) від 22 липня 2017 року № 47-РС на посаду бухгалтера фінансово-економічної служби кадру військової частини НОМЕР_11 кадру військової частини НОМЕР_6, ВОС-НОМЕР_12, який прибув з військової частини НОМЕР_10 м. Маріуполь, з 28 липня 2017 року зараховано до списків особового складу, на всі види забезпечення і вважати таким, що з 28 липня 2017 року справи та посаду прийняла і приступила до виконання службових обов`язків за посадою з посадовим окладом 605 гривень на місяць, шпк «солдат» (підстави: витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_10 від 27 липня 2017 року №23 (вх. № 20 від 27.07.2017), рапорт молодшого сержанта ОСОБА_1 про прийняття посади та справ (вх. № 27 від 27.07.2017), припис командира військової частини НОМЕР_10 від 27.07.2017 №175).
У Військовій частині НОМЕР_6 ОСОБА_1 проходила військову службу з 28.07.2017 року по 29.12.2018 року, що також підтверджується військовим квитком позивача серії НОМЕР_4 .
Згідно з посвідченням серії НОМЕР_3 , виданим Управлінням персоналу штабу управління оперативного командування «ПІВДЕНЬ» 27 липня 2016 року, ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій.
Відповідно до довідки МСЕК серії АВ №0032200 від 25.03.2019 року з 16.01.2019 року ОСОБА_1 було встановлено третю групу інвалідності у зв`язку із «захворюванням, пов`язаним із захистом Батьківщини», безстроково.
У зв`язку із наведеним, 15.05.2019р. ОСОБА_1 Управлінням соціального захисту населення адміністрації Південного району Кам`янської міської ради видано посвідчення серії НОМЕР_5 , згідно з яким ОСОБА_1 є особою з інвалідністю 3 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - осіб з інвалідністю внаслідок війни.
Водночас, згідно з розпискою від 15.05.2019 року посвідчення серії НОМЕР_3 від 27.07.2016р., видане на ім`я ОСОБА_1 , було прийнято Кам`янським об`єднаним міським територіальним центром комплектування та соціальної підтримки 15.05.2019р.
Відтак, судом встановлено, що протягом спірного періоду з 27.07.2016р. по 29.12.2018р. ОСОБА_1 мала статус учасника бойових дій відповідно до посвідчення серії НОМЕР_3 , виданого Управлінням персоналу штабу управління оперативного командування «ПІВДЕНЬ» 27 липня 2016 року.
Судом також встановлено, що наказом командира Військової частини НОМЕР_6 (по стройовій частині) від 29.12.2018р. №284 молодшого сержанта ОСОБА_1 , начальника радіорелейної станції взводу зв`язку польового вузла зв`язку військової частини НОМЕР_6, звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_6 (по особовому складу) від 29 грудня 2018 року №56-РС за підпунктом «й» (які уклали контракт на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію та вислужили не менше 24 місяців військової служби за контрактом, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду), пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" з 29 грудня 2018 року слід вважати таким, що справи та посаду здав, з 29.12.2018р. виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення, а також направлено на військовий облік до Кам`янського міського військового комісаріату м. Кам`янське.
В зазначеному вище наказі також зазначено, що щорічна відпустка за 2018 рік використана в повному обсязі. Грошову допомогу на оздоровлення за 2018 рік ОСОБА_1 отримала, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань відповідно до Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року №260, за 2018 рік - не отримала.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, а також відповідачами визнається, що ОСОБА_1 за період проходження військової служби у Військовій частині НОМЕР_10 та Військовій частині НОМЕР_6 з моменту набуття статусу "учасника бойових дій" з 27.07.2016 року в 2016 році по 29.12.2018 року (день її виключення зі списків особового складу частини) щорічна додаткова відпустка, передбачена ст.16-2 Закону України "Про відпустки", п.12 ч.1 ст.12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", як учаснику бойових дій, не надавалась, а компенсація за невикористану додаткову відпустку не виплачувалась, ані при переведенні з Військової частини НОМЕР_10 до Військової частини НОМЕР_6, ані при звільненні з Військової частини НОМЕР_6.
Також зі змісту наказу командира Військової частини НОМЕР_6 (по стройовій частині) від 29.12.2018р. №284 слідує, що грошова компенсація за невикористані позивачем у 2016-2018р.р. дні щорічної додаткової відпустки (як учаснику бойових дій) при звільненні не нараховувалась та не виплачувалась.
Вважаючи, що відповідач-1 протиправно не нарахував та не виплатив грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки за період з 27.07.2016 року по 29.12.2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 29.12.2018 року, передбаченої п.12 ч.1 ст.12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", позивач звернувся до суду з цією позовною заявою.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам та спірним правовідносинам сторін, суд враховує таке.
Статтею 4 Закону України від 05 листопада 1996 року №504/96-ВР "Про відпустки" (далі - Закон № 504/96-ВР) передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.
Згідно із п.12 ч.1 ст.12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" №3551-ХІІ (далі - Закон №3551-ХІІ) учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.
Відповідно до статті 16-2 Закону №504/96-ВР учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.
Згідно з пунктом 8 статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991р. №2011-ХІІ (далі - Закон №2011-ХІІ) військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України "Про відпустки". Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України. У разі якщо Законом України "Про відпустки" або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.
Абзацом третім пункту 14 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.
Відповідно до пункту 17 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.
Згідно з пунктом 18 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ в особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин зі збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець.
Відповідно до п.п.19, 20 статті 10-1 Закону 2011-ХІІ надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється. У разі ненадання військовослужбовцям щорічних основних відпусток у зв`язку з настанням періодів, передбачених пунктами 17 і 18 цієї статті, такі відпустки надаються у наступному році. У такому разі дозволяється за бажанням військовослужбовців об`єднувати щорічні основні відпустки за два роки, але при цьому загальна тривалість об`єднаної відпустки не може перевищувати 90 календарних днів".
При цьому, абзацом 3 підпункту 3 пункту 252 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року № 1153/2008, встановлено, що в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію надання військовослужбовцям відпусток здійснюється у порядку, визначеному Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Системний аналіз наведених норм доводить, що відпустка є своєрідним гарантованим державою соціальним захистом військовослужбовців та членів їх сімей. Так, поряд із щорічними відпустками, військовослужбовці мають права на отримання додаткової. Додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік є пільгою, гарантованою державою. Надання військовослужбовцю-учаснику бойових дій пільги у вигляді додаткової відпустки зі збереженням заробітної плати протягом 14 календарних днів припинено та поставлено в залежність від наявності або відсутності дії "особливого періоду".
При цьому визначення поняття особливого періоду наведене у законах України від 21 жовтня 1993 року №3543-XII "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" та від 06 грудня 1991 року №1932-XII "Про оборону України" (далі - Закони №3543-XII та №1932-XII відповідно).
За визначенням статті 1 Закону №3543-XII особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Стаття 1 Закону №1932-XII визначає особливий період, як період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи моменту введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний стан і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Крім того, в статті 1 Закону №3543-XII надано визначення мобілізації та демобілізації. Мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано; демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.
Аналіз зазначених норм свідчить про те, що в особливий період з моменту оголошення мобілізації припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток, в тому числі додаткової соціальної відпуски. Однак Законом №2011-XII не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової соціальної відпустки, право на яку позивач набув за період проходження ним військової служби.
Водночас у разі невикористання додаткової соціальної відпуски протягом календарного року, в якому у особи виникає право на таку відпустку, додаткова соціальна відпустка переноситься на інший період, тобто особа не втрачає самого права на надану їй чинним законодавством України соціальну гарантію, яке може бути реалізовано в один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.
Отже, припинення надання військовослужбовцям додаткових відпусток (відповідно до пункту 19 статті 10-1 Закону 2011-ХІІ у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті) є тимчасовим обмеженням способу реалізації права на використання додаткової відпустки безпосередньо. Між тим, обмеження щодо одного з двох способів реалізації такого права не впливає на суть цього права, яке гарантується пунктом 12 статті 12 Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", пунктом 8 статті 10-1 Закону України від 20 грудня 1991 року 1991 року № 2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", статтею 16-2 Закону України від 05 листопада 1996 року № 504/96-ВР "Про відпустки".
Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.
Отже, у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону № 504/96-ВР та пунктом 12 частини першої статті 12 Закону № 3551-ХІІ.
При цьому спеціальним законодавством прямо не врегульовано питання строків звернення до суду у зв`язку з порушенням відповідачем законодавства про оплату праці (виплату грошового забезпечення), однак за змістом пункту 3 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року №260 грошова компенсація виплачується за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки. Отже, право на отримання таких виплат не обмежується жодним строком.
За наведених обставин, твердження відповідачів про порушення позивачем строків звернення до суду є безпідставними, а тому підстави для залишення такої позовної заяви без розгляду - відсутні.
Спірні правовідносини щодо стягнення компенсації за невикористані позивачем щорічні додаткові відпустки як учаснику бойових у зв`язку із звільненням позивача виникли в особливий період.
Отже, підстави та порядок надання додаткової відпустки особам, які мають статус учасника бойових дій, передбачені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". Так, відповідно до абзацу 3 частини 14 статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.
Суд зазначає, що норми Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження військової служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації.
Таким чином, на час прийняття наказу про виключення позивача зі списків особового складу, відповідачем-1 протиправно не було проведено з позивачем усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані ОСОБА_1 календарні дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".
Зважаючи на викладений аналіз, судом критично оцінюються і не можуть бути сприйняті доводи відповідачів, викладені у їх відзивах на позовну заяву про те, що з урахуванням дії в Україні особливого періоду та призупинення відповідних прав військовослужбовців щодо додаткових відпусток, позивач не набув відповідного права на отримання грошової компенсації за неотримані додаткові відпустки.
Суд вважає, що припинення відпустки на час особливого періоду не означає припинення права на відпустку, яке (тобто, право на відпустку) може бути реалізовано у один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати не визначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.
При цьому, як встановлено судом та підтверджено доказами, наявними в матеріалах справи, та не заперечувалось відповідачами, позивач дійсно проходила військову службу у Військовій частині НОМЕР_10 з 11.12.2015 року по 27.07.2017 року, а з 28.07.2017 року була переведена до Військової частини НОМЕР_6, де проходила службу з 28.07.2017 року по 29.12.2018 року (по день звільнення з військової служби) на посаді начальника радіорелейної станції взводу зв`язку польового вузла зв`язку військової частини НОМЕР_6, а також є учасником бойових дій (посвідчення серії НОМЕР_3 від 27 липня 2016 року, а також посвідчення серії НОМЕР_5 ) саме з 27.07.2016 року, а отже, саме з 27.07.2016 р. є особою, на яку поширюється дія наведених вище норм чинного законодавства України про відпустки.
З огляду на те, що відповідач не довів правомірність своєї бездіяльності, а позивач навів законні й обґрунтовані підстави для нарахування та виплати йому грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 27.07.2016р. по 29.12.2018р., то позовні вимоги ОСОБА_1 в частині щодо визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_6 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 27.07.2016р. по 29.12.2018р., виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби - 29.12.2018 року, слід задовольнити.
Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 21.08.2019р. у зразковій справі №620/4218/18 (адміністративне провадження №Пз/9901/4/19).
Також адміністративна справа, що розглядається, відповідає ознакам типової справи, що визначені у рішенні Верховного Суду у зразковій справі №620/4218/18 (адміністративне провадження №Пз/9901/4/19), а саме: позивач, фізична особа: учасник бойових дій, звільнений з військової служби; відповідач, суб`єкт владних повноважень у якого позивач перебував на забезпечені; підстави спору: а) фактичні - відносини, які виникли між учасником бойових дій і військовою частиною щодо проходження ним публічної (військової) служби, ненарахування та невиплати грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій; б) нормативні - норми права, які регулюють відносини між позивачем і відповідачем щодо проходження публічної (військової) служби, набуття статусу учасника бойових дій, нарахування та виплати грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій. Такими нормами права є: стаття 4 Закону України "Про відпустки", статті 5, 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", стаття 101 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", стаття 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію"; предмет спору: а) протиправна бездіяльність військової частини щодо ненарахування та невиплати грошової компенсації при звільнені за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" в період визначений підпунктами 17-18 статті 101 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей"; б) стягнення невиплаченої грошової компенсацію при звільнені за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" в період визначений підпунктами 17-18 статті 101 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей"; відносини, що регулюються одними нормами права - відносини, які виникли між учасником бойових дій і військовою частиною щодо проходження ним публічної (військової) служби та які регулюються нормами Закону України "Про відпустки", Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію"; позивачами заявлено аналогічні вимоги: а) визнати протиправною бездіяльність військової частини щодо ненарахування та невиплати грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій; б) зобов`язати військову частину нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій.
Зважаючи на те, що у даному випадку відповідачем у справі є саме суб`єкт владних повноважень у якого позивач перебував на забезпечені, що відповідачем не заперечується, справа, що розглядається, відповідає ознакам типової справи, вказаним у рішенні Верховного Суду у зразковій справі №620/4218/18 (адміністративне провадження №Пз/9901/4/19).
Відповідно до ч.3 ст.291 Кодексу адміністративного судочинства України, при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.
За таких обставин, правові висновки, викладені у рішенні Верховного Суду у зразковій справі, підлягають застосуванню адміністративним судом за нормами ч.3 ст.291 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відтак, у суду відсутні підстави для незастосування вищенаведеної правової позиції Верховного суду.
При цьому, суд також вважає за необхідне зазначити, що доводи відповідачів відносно того, що позивач почала проходити військову службу у Військовій частині НОМЕР_6 лише з 28.07.2017р., тому за період з 27.07.2016р. по 27.07.2017р. відповідач-1 не повинен був нараховувати та виплачувати ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, є безпідставними, бо приписами ст.81 КЗпП України та ст.24 Закону України «Про відпустки» передбачено збереження за працівником при переведенні на інше підприємство (установу, організацію) права на щорічну та додаткову відпустку, які не були використані на попередній роботі та на які працівник має право відповідно до чинного законодавства, і грошова компенсація за які не була виплачена при переведенні з попереднього місця роботи, а як зазначалося вище, відповідачами у цій справі не доведено, що під час проходження військової служби у Військовій частині НОМЕР_10 до переведення до Військової частини НОМЕР_6 ОСОБА_1 використала додаткову відпустку як учаснику бойових дій за період з 27.07.2016р. по 27.07.2017р., або отримала за невикористані дні такої відпустки грошову компенсацію при переведенні з Військової частині НОМЕР_10 до Військової частини НОМЕР_6.
Відносно частини позовних вимог про зобов`язання відповідача-1 нарахувати та виплатити позивачеві грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 27.07.2016р. по 29.12.2018р., виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби - 29.12.2018 року, суд зазначає наступне.
Відповідно до п.242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2018р. №1153/2008, після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) військових комісаріатів для взяття на військовий облік. Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.
Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.
Отже, розмір грошової компенсації за всі невикористані календарні дні додаткової відпустки повинен бути розрахований від розміру місячного грошового забезпечення, яке військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою станом на день фактичного звільнення з військової служби.
При цьому судом встановлено, що відповідачем-1 не було здійснено ні нарахування, ні виплату позивачеві належної йому грошової компенсації за всі невикористані календарні дні додаткової відпустки за період з 27.07.2016р. по 29.12.2018р.
Таким чином, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Питання щодо розподілу судових витрат врегульовані ст.139 КАС України.
Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до ст.139 КАС України, суд зазначає, що позивач у справі, що розглядається, звільнений від сплати судового збору на підставі п.13 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір", тому судовий збір останнім сплачено не було, а отже відсутні підстави для здійснення розподілу судових витрат.
Керуючись ст. ст. 72-74, 77, 241-246, 250, 260-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
Позовну заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_6 (код ЄДРПОУ НОМЕР_13, місцезнаходження: АДРЕСА_3), Військової частини НОМЕР_8 (код ЄДРПОУ НОМЕР_9, місцезнаходження: АДРЕСА_3) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_14 (код ЄДРПОУ НОМЕР_13, місцезнаходження: АДРЕСА_3) щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) грошової компенсації за невикористані у період з 27.07.2016 року по 29.12.2018 року календарні дні додаткової відпустки, встановленої учасникам бойових дій Законом України "Про правовий статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 29.12.2018 року.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_8 (код ЄДРПОУ НОМЕР_9, місцезнаходження: АДРЕСА_3) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 27.07.2016 року по 29.12.2018 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби - 29.12.2018 року.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, передбачені ст. ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складено 07.07.2022 року.

Суддя: О.М. Турова