Справа № 620/5/22
Суддя: Губська Людмила Вікторівна
Дата ухвалення: 2022-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/5/22 Головуючий у І інстанції - Баргаміна Н.М.
Суддя-доповідач - Губська Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Губської Л.В.,

суддів: Епель О.В., Карпушової О.В.,

за участі секретаря: Ольховської М.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу105 прикордонного загону імені князя Володимира Великого (Військова частина НОМЕР_1) на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2022 року по справі за адміністративним позовом 105 прикордонного загону імені князя Володимира Великого (Військова частина НОМЕР_1) до Новозаводського відділу Державної виконавчої служби у м. Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про визнання протиправними дій, скасування виконавчого провадження та постанови,-

В С Т А Н О В И В:

105 прикордонний загін імені князя Володимира Великого (попередньо - Військова частина НОМЕР_1) звернувся до суду з даним позовом, в якому просив визнати протиправними дії відповідача щодо відкриття виконавчого провадження ВП № 67312456 від 28.10.2021 та відкриття постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження ВП № 67312456 від 28.10.2021, що перебувають на розгляді у старшого державного виконавця Шурубенко В.В., скасувати виконавче провадження ВП № 67312456 від 28.10.2021, відкритого на підставі постанови № 66927013 від 24.09.2021, виданого Новозаводським відділом виконавчої служби у м. Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) та скасувати постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження ВП № 67312456 від 28.10.2021, відкриту Новозаводським відділом виконавчої служби у м. Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), що перебуває на розгляді у старшого державного виконавця Шурубенко В.В.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем протиправно винесено оскаржувані постанови, оскільки рішення Волинського окружного адміністративного суду від 04.03.2021 у справі № 140/17635/20 ним виконано добровільно. Наголошує, що повний текст рішення від 04.03.2021 у справі №140/17635/20 було отримано лише 18.10.2021.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2022 рокуу задоволенні адміністративного позову відмовлено, при цьому суд першої інстанції виходив з того, що стягнення виконавчого збору пов`язується з початком примусового виконання, що розпочинається з прийняттям постанови про відкриття виконавчого провадження, у якій, з-поміж іншого, державний виконавець зобов`язаний зазначити суму виконавчого збору, яка підлягає стягненню, тобто суд дійшов висновку про правомірність дій державного виконавця, а відповідно і про правомірність постанов, винесеним ним.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення про задоволення адміністративного позову у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги аналогічні тим, що викладені у позовній заяві.

Належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду сторони до суду не прибули, тому, відповідно до п.2 ч.1 ст.311 КАС України, справу розглянуто у письмовому провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи,дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, судом установлено і підтверджується матеріалами справи, що24.09.2021 старшим державним виконавцем Новозаводського відділу Державної виконавчої служби у м. Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Шурубенком В.В. на підставі заяви про примусове виконання рішення від 20.09.2021 (вх. № 18505 від 22.09.2021) та виконавчого листа № 140/17635/20, виданого 02.08.2021 Волинським окружним адміністративним судом, винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 66927013.

Також 24.09.2021 головним державним виконавцем винесено постанову № 66927013 про стягнення з Військової частини НОМЕР_1 виконавчого збору у розмірі 24000,00 грн.

13.10.2021 позивач листом № 14/3341 (вх. № 19790/1922-30 від 21.10.2021) повідомив відповідача про виконання рішення суду. На підтвердження цього надав копію платіжного доручення № 3169 від 01.10.2021 та розрахунок компенсації за невикористані дні додаткової відпустки.

27.10.2021 головним державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 66927013.

В подальшому, 28.10.2021 старшим державним виконавцем Новозаводського відділу Державної виконавчої служби у м. Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Шурубенком В.В. відкрито виконавче провадження № 67312456 з виконання постанови від 24.09.2021 про стягнення виконавчого збору з Військової частини НОМЕР_1 за виконавчим провадженням № 66927013.

28.10.2021 головним державним виконавцем також винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження № 67312456.

Позивач, вважаючи зазначені вище дії державного виконавця та постанови протиправними, звернувся із цим позовом до суду.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.ч.1,2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач як суб`єкт владних повноважень довів суду, що діяв правомірно, з чим погоджується і колегія суддів з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст. Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1статті 13 Закону № 1404-VIII передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно ч. 1 ст. 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Статтею 26 Закону № 1404-VIII визначено початок примусового виконання рішення, зокрема у п. 1 ч.1, ч. 5, ч. 6 вказано, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у ст. 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому ст. 27 цього Закону, за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

За правилами ч. ч. 1, 2, 3 ст. 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів. За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Згідно ч. 4 ст. 27 Закону № 1404-VIII державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

В свою чергу, частиною 5 статті 27 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, яка підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення» та Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності зазначеними законами.

Згідно ч. 9 ст. 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч.1 ст. 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та у разі закінчення виконавчого провадження на підставі п. 17 ч.1 ст. 39 цього Закону. Виконавчий збір не стягується із сум податкового боргу (у тому числі штрафних санкцій та пені) та недоїмки зі сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у разі їх списання згідно з п.п. 23, 24 та пп. 26.2 п. 26 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України та п. 915 розділу VIII Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Відповідно до п. п. 9, 17 ч. 1 ст. 39 Закону № 1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі: фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; списання згідно з пунктами 2-3, 2-4 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України в повному обсязі сум податкового боргу (у тому числі штрафних санкцій та пені), що підлягали виконанню на підставі виконавчого документа.

Отже, аналіз наведені вище положень Закону № 1404-VIII свідчить, що стягнення виконавчого збору, крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується, пов`язується з початком примусового виконання. Останнє державний виконавець розпочинає на підставі виконавчого документа, відтак одночасно з відкриттям виконавчого провадження повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору та винести постанову про стягнення виконавчого збору в розмірі, встановленому ст. 27 цього Закону.

Виконавчий збір за своєю правовою природою не є санкцією, що застосовується за невиконання рішення суду, а є платою за вчинення дій, пов`язаних з примусовим виконанням виконавчого документу, що здійснюються органами державної виконавчої служби, тобто є державним збором (платою) за таку процедуру.

Отже, стягнення виконавчого збору одночасно з відкриттям виконавчого провадження є обов`язком державного виконавця. Саме тому на час відкриття виконавчого провадження у державного виконавця відсутні законні підстави для того, щоб не вирішувати питання про стягнення виконавчого збору за виконавчим документом.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 28.01.2021 у справі №640/24233/19, від 14.01.2021 у справі № 750/2414/17.

До того ж колегія суддів звертає увагу, що у постанові від 22.10.2021 у справі №520/17933/2020 Верховний Суд підкреслив, що стягнення виконавчого збору є безумовною дією державного виконавця у межах виконавчого провадження та ефективним засобом стимулювання боржника до намагання виконати рішення суду самостійно до відкриття виконавчого провадження. Стягнення виконавчого збору є не правом, а обов`язком державного виконавця при відкритті виконавчого провадження. Крім того, на момент відкриття виконавчого провадження виконавець не володіє будь-якою інформацією від боржника щодо виконання судового рішення, оскільки вчинення будь-яких дій до відкриття виконавчого провадження Законом не передбачено.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач фактично оскаржує дії державного виконавця щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 28.10.2021 № 67312456, оскільки, на його думку, рішення суду виконано в добровільному порядку.

Однак, як правильно зауважив суд першої інстанції, оскаржуючи постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі постанови щодо стягнення виконавчого збору, яка є самостійним рішенням суб`єкта владних повноважень, позивач не оскаржує саму постанову про відкриття виконавчого провадження, а фактично наводить доводи щодо незгоди із постановою державного виконавця про стягнення виконавчого збору.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем не порушено порядок прийняття оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження, а постанова про стягнення виконавчого збору, на підставі якої відкрито виконавче провадження № 67312456, є чинною та не оскаржується.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що рішення Волинського окружного адміністративного суду у справі № 140/17635/20 було виконано лише після винесення державним виконавцем постанови від 24.09.2021 про відкриття виконавчого провадження, а посилання позивача на несвоєчасне отримання рішення суду, зважаючи на вищевказані норми чинного законодавства та обізнаність позивача про судовий розгляд справи № 140/17635/20 Волинським окружним адміністративним судом, не приймаються судом до уваги.

Щодо оскарження постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 28.10.2021 № 67312456, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч.1,2 ст. 42 Закону № 1404-VIIIкошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Пунктами 1, 2 розділу VI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5передбачено, що фінансування виконавчого провадження здійснюється за рахунок коштів виконавчого провадження, визначених ст. 42 Закону № 1404-VIII. Витрати виконавчого провадження складаються з мінімальних та додаткових витрат виконавчого провадження. Виконавець виносить постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження та надсилає її сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення. Мінімальні витрати виконавчого провадження складаються з плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження та витрат, пов`язаних з винесенням постанов про: відкриття виконавчого провадження; стягнення виконавчого збору (крім випадків, коли виконавчий збір не стягується); стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім випадків, коли основна винагорода не стягується); стягнення витрат виконавчого провадження; закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу). Витрати, пов`язані з винесенням постанов, включають такі види витрат виконавчого провадження: виготовлення постанов та супровідних листів до них (папір, копіювання (друк) документів, канцтовари); пересилання постанов (конверти, знаки поштової оплати (марки) або послуги маркувальної машини (послуги поштового зв`язку)). До додаткових витрат виконавчого провадження належать витрати виконавчого провадження, які не визначені цим пунктом як мінімальні витрати виконавчого провадження.

При цьому, як правильно зауважено судом першої інстанції, позивач не зазначає підстав позову, які б доводили порушення відповідачем вимог чинного законодавства, прав та інтересів позивача при винесенні постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 28.10.2021 № 67312456, лише вказує про добровільне виконання рішення суду, на підставі якого Волинським окружним адміністративним судом 02.08.2021 видано виконавчий лист № 140/17635/20.

Разом з тим, оскільки колегія суддів дійшла висновку про правомірність винесення постанови від 28.10.2021 № 67312456 про відкриття виконавчого провадження, а отже і постанова про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження № 67312456 від 28.10.2021, винесена державним виконавцем на підставі та в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Таким чином,доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і не підлягає скасуванню.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу 105 прикордонного загону імені князя Володимира Великого (Військова частина НОМЕР_1) - залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 07 лютого2022 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: Л.В. Губська

Судді: О.В. Епель

О.В. Карпушова