Справа № 754/12702/14-а
Суддя: Коваленко Н.В.
Дата ухвалення: 2022-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

12 липня 2022 року

м. Київ

справа №754/12702/14-а

адміністративне провадження №К/9901/46263/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючої судді Коваленко Н.В.,

суддів Стрелець Т.Г., Берназюка Я.О.,

за участю секретаря судового засідання Буденка В.В.,

учасники справи:

представники Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві: Фролькіс О.А., Колодій К.Г.,

розглянувши у судовому засіданні звіт Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про виконання постанови Верховного Суду від 23.09.2021 у справі за позовом ОСОБА_1 до Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії та питання про накладення штрафу,

У С Т А Н О В И В:

У липні 2014 року ОСОБА_1 (далі також позивач) звернувся з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва, правонаступником якого є Лівобережне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві (замінене на правонаступника - Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві; далі також відповідач), у якому просив:

визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії;

визнати протиправними дії відповідача по нарахуванню та виплаті додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, в розмірі 15% від мінімальної пенсії замість 30%;

зобов`язати відповідача нарахувати та виплачувати основну пенсію відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з врахуванням заробітку за період роботи на ЧАЕС, без неправомірних обмежень, згідно приведеного розрахунку, та виплатити недоотриману різницю починаючи з 22.06.2014;

зобов`язати відповідача нарахувати та виплачувати додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, виходячи з розміру в 30% мінімальної пенсії за віком та виплатити недоотриману різницю з 29.02.2014;

зобов`язати відповідача нарахувати та виплачувати доплату до пенсії за понаднормовий стаж в розмірі 7% заробітку, та виплатити недоотриману різницю з 22.06.2014.

Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 17.11.2017, залишеною без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 30.01.2018, позов задоволено частково, а саме:

визнано неправомірними дії Лівобережного об`єднаного управління пенсійного фонду України в м. Києві щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 додаткової пенсії у розмірі меншому ніж передбачено статтею 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;

зобов`язано Лівобережне об`єднане управління пенсійного фонду України в м. Києві здійснити ОСОБА_1 перерахунок щомісячної додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров`ю у розмірі не нижче 30% мінімальної пенсії за віком з 29.02.2014 по 03.08.2014 з урахуванням проведених виплат;

зобов`язано Лівобережне об`єднане управління пенсійного фонду України в м. Києві здійснити ОСОБА_1 перерахунок пенсії згідно частини другої статті 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням середньомісячного фактичного заробітку для обчислення пенсії, визначеного за будь-які 12 місяців підряд роботи на територіях радіоактивного забруднення, зокрема, з вересня 1986 року по серпень 1987 року включно, з 11.06.2014 - з моменту звернення з відповідною заявою до відповідача.

у задоволені решти вимог позову відмовлено.

Вищевказані судові рішення були оскаржені позивачем до суду касаційної інстанції.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 23.09.2021 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Абзац третій резолютивної частини постанови Деснянського районного суду м. Києва від 17.11.2017 змінено шляхом виключення з нього кінцевої дати перерахунку додаткової пенсії, за шкоду, заподіяну здоров`ю, а саме - слова і цифри «по 03.08.2014 р.».

Доповнено резолютивну частину постанови Деснянського районного суду м. Києва від 17.11.2017 новим абзацом такого змісту: - «Визнати протиправними дії відповідача щодо відмови ОСОБА_1 у проведенні перерахунку пенсії з урахуванням середньомісячного фактичного заробітку для обчислення пенсії, визначеного за будь-які 12 місяців підряд роботи на територіях радіоактивного забруднення.».

Постанову Деснянського районного суду м. Києва від 17.11.2017, та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 30.01.2018 в частині відмови у задоволенні позовних вимог про зобов`язання відповідача нарахувати та виплачувати доплату до пенсії за понаднормовий стаж в розмірі 7% заробітку, та виплатити недоотриману різницю з 22.06.2014 - скасовано.

У цій частині ухвалено нове судове рішення про задоволення позову, а саме - зобов`язано Лівобережне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві нарахувати та виплачувати ОСОБА_1 доплату до пенсії за понаднормовий стаж в розмірі 7% заробітку, та виплатити недоотриману різницю з 22.06.2014.

В решті оскаржувані судові рішення залишити без змін.

Вищевказана постанова Верховного Суду набрала законної сили з дати її прийняття.

Ухвалою Верховного Суду від 18.04.2022 задоволено частково заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням постанови Верховного Суду від 23.09.2021 в частині задоволених позовних вимог у справі за позовом ОСОБА_1 до Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії.

Встановлено судовий контроль за виконанням постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 23.09.2021 у справі №754/12702/14-а в частині задоволених касаційною інстанцією вимог його позову від 29.07.2014.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві подати звіт про виконання постанови Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 23.09.2021 у справі №754/12702/14-а в частині задоволених касаційною інстанцією вимог його позову від 29.07.2014.

Встановлено строк для подання звіту упродовж десяти днів з дня отримання Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві цієї ухвали про встановлення судового контролю.

Відповідно до наявного у матеріалах провадження повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення вищевказана ухвала Верховного Суду отримана Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві 28.04.2022.

Ухвалою Верховного Суду від 18.05.2022 продовжено Головному управлінню Пенсійного фонду України в м. Києві строк, встановлений ухвалою Верховного Суду від 18.04.2022, для подання звіту про виконання постанови Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 23.09.2021 у справі №754/12702/14-а в частині задоволених касаційною інстанцією вимог позову від 29.07.2014, який встановити упродовж десяти днів з дня отримання Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві цієї ухвали.

Згідно з наявним у матеріалах провадження повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення вищевказана ухвала Верховного Суду про продовження строку отримана Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві 27.05.2022.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві подано звіт про виконання рішення суду (далі також Звіт), який зареєстровано у автоматизованій системі документообігу суду 01.06.2022, тобто такий звіт подано у межах встановленого судом процесуального строку.

До вказаного Звіту заявником додані, зокрема, копії розпоряджень Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (Деснянський район) від 11.01.2022 та 22.02.2022.

У поданому до Верховного Суду Звіті Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві наполягає, що ним виконано постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 23.09.2021 у повному обсязі згідно покладених цим судовим рішенням зобов`язань.

За наведеного, Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві просить прийняти до розгляду Звіт.

Позивачем подано заперечення на Звіт, у якому останній вказує, що у цьому документі і доданих до нього копіях розпоряджень про перерахунок пенсії не наведено його заробітку за роботу на територіях радіоактивного забруднення з вересня 1986 по серпень 1987 років включно, приведений у гривню станом на 2009 рік - дату призначення пенсії.

З цих підстав ОСОБА_1 вважає, що пенсійним органом не розрахований розмір доплати до пенсії за понаднормовий стаж у розмірі 7 відсотків заробітку та розмір заборгованості, яка підлягає виплаті згідно з постановою Верховного Суду від 23.09.2022 у зв`язку з необхідністю виплати недоотриманої різниці за понаднормовий стаж з 22.06.2014.

Наголошує позивач і на тому, що ця недоотримана різниця йому не виплачена, а жодних обмежень на розмір вищевказаної доплати у постанові Верховного Суду не встановлювалось.

Окрім цього, позивач зазначає, що наведений у Звіті розмір його заробітної плати є необґрунтованим і не наведено формулу, за якою він розраховувався, а також не вказано сам розмір доплати за понаднормовий стаж.

На підставі вищезазначеного, позивач просить відмовити у прийняття Звіту, накласти на керівника Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві штраф у сумі від 20 до 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також зобов`язати пенсійний орган повторно подати звіт про виконання постанови Верховного Суду від 23.09.2021, прийнятої у цій справі, упродовж 10 днів з дня отримання ухвали про повторне подання звіту.

11.07.2022 ОСОБА_1 подав заяву, у якій просить Верховний Суд розглянути Звіт та питання про накладення штрафу за його відсутності, врахувати викладене у його запереченнях на Звіт та відмовити у його прийнятті.

Перевіривши поданий Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві звіт та додані до нього документи, а також беручи до уваги виловлені у запереченні на цей звіт аргументи і вимоги, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України; судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку; контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення (абзац третій пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26.06.2013 №5-рп/2013). Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 №11-рп/2012).

Конституційний Суд України у Рішенні від 26.06.2013 взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який, зокрема, в пункті 43 рішення у справі «Шмалько проти України» (заява №60750/00, від 20.07.2004) вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Крім того, у Рішенні від 15.05.2019 №2-р(II)/2019 Конституційний Суд України з посиланням на практику ЄСПЛ підкреслив, що визначене статтею 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; і саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава та її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (пункт 84 рішення у справі «Валерій Фуклєв проти України» від 07.06.2005, заява №6318/03; пункт 43 рішення у справі «Шмалько проти України» від 20.07.2004, заява №60750/00; пункти 46, 51, 54 рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» від 15.10.2009, заява №40450/04; пункт 64 рішення у справі «Apostol v. Georgia» від 28.11.2006, заява №30779/04).

На підставі аналізу статей 3, 8, частин першої та другої статті 55, частин першої та другої статті 129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку Конституційний Суд України в пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15.05.2019 №2-р(II)/2019 констатував, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.

Відповідно до статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Аналогічні положення містяться у статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених статтею 129-1 Конституції України, а також статтями 14 та 370 Кодексу адміністративного судочинства України.

Зазначені висновки узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 23.04.2020 у справі №560/523/19, яка була також застосована Верховним Судом й у справі №200/3958/19-а (ухвала від 07.02.2022) під розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання судового рішення та вирішенні питання про накладення штрафу в порядку судового контролю за виконанням судових рішень.

Колегія суддів звертає увагу на приписи статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України, за змістом яких з метою забезпечення виконання судового рішення статтею 382 КАС України передбачено дві форми судового контролю за виконанням судового рішення: 1) зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання рішення суду; 2) накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штрафу в сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Так, згідно з положеннями частин першої-третьої вищенаведеної статті Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Половина суми штрафу стягується на користь позивача, інша половина - до Державного бюджету України.

Отже, судом можуть бути вжиті заходи реагування судового контролю за невиконанням судових рішень в адміністративних справах у формі встановлення нового строку для подачі звіту та накладення штрафу на особу відповідальну за виконання рішення суду. При цьому, для прийняття судом звіту суб`єкта владних повноважень необхідним є встановлення виконання відповідним суб`єктом судового рішення у повному обсязі та у спосіб, визначений таким рішенням.

Також колегія суддів зазначає, що в адміністративному судочинстві обов`язковість виконання судового рішення має особливо важливе значення, оскільки, виходячи із завдань адміністративного судочинства щодо ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, судовий захист може вважатися ефективним лише за умови своєчасного та належного виконання судового рішення, зазвичай, боржником в якому є держава в особі її компетентних органів, а тому адміністративні суди, які, здійснюючи судовий контроль та застосовуючи інші пов`язані процесуальні засоби, повинні максимально сприяти реалізації конституційної засади обов`язковості судового рішення.

Зазначені висновки Суду узгоджуються із позицією Верховного Суду, викладеною в ухвалі від 26.01.2021 у справі №611/26/17 (адміністративне провадження № К/9901/43531/18).

У поданому до Верховного Суду Звіті Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зазначає, що на виконання рішення Деснянського районного суду мста Києва у справі №754/12702/14-а від 17.11.2017, постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 30.01.2018 та постанови Верховного Суду від 23.09.2021, гр. ОСОБА_1 було здійснено перерахунок пенсії за віком внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема, з 22.06.2014 - доплати до пенсії за понаднормативний стаж в розмірі 7% заробітку. Розмір пенсії становив 1119,37 грн. (перша складова: 224,00 грн. із розрахунку 62% від заробітної плати в розмірі 0.05954, взятої за період з 01.09.1986 по 31.08.1987) + (друга складова: 486,52 грн. - доплата до пенсії при неповному стажу; 74,15 грн. - підвищення у зв`язку із зростанням середньої заробітної плати по Україні); 284,70 грн. - додаткова пенсія потерпілим внаслідок ЧК (2 кат.); 50 грн. - доплата з 01.05.2012.

Колегія суддів враховує, що за нормами частини першої статті 19 Закону України від 05.11.1991 №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» пенсії за віком призначаються в розмірі 55 процентів заробітку (стаття 64), але не нижче мінімального розміру пенсії. За кожний повний рік роботи понад 25 років чоловікам і 20 років жінкам пенсія збільшується на 1 процент заробітку, але не менш як на 1 процент мінімального розміру пенсії.

Задовольняючи позов у частині вимог позивача про зобов`язання пенсійного органу нарахувати та виплачувати доплату до пенсії за понаднормовий стаж в розмірі 7% заробітку, та виплатити недоотриману різницю з 22.06.2014, колегія суддів, виходячи з аналізу норм законодавства й з урахуванням усталеного судового правозастосування у цій категорії справ, наведеного Верховним Судом України у постановах від 10.06.2008 у справі №21-1748во07, від 07.07.2015 у справі №21-727а15, від 20.09.2016 у справі №1601/12900/12 та Верховним Судом, зокрема, у постановах від 17.04.2018 у справі №565/1270/17, від 02.04.2019 у справі №565/871/17, від 26.11.2019 у справі №572/1263/17 та від 16.07.2020 у справі №336/7176/16-а (2-а/336/41/2017), відступу від якої Верховним Судом не здійснювалося, дійшла висновку, що Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначає особливі норми та умови пенсійного забезпечення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Колегія суддів у постанові Верховного Суду від 23.09.2021, щодо виконання якої подано Звіт, констатувала, що для громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, розрахункова величина має пільговий характер і визначена в пункті 2 статті 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» як сума заробітку за кожний рік роботи понад установлений цим пунктом стаж роботи.

Відповідно до резолютивної частини постанови Верховного Суду від 23.09.2021, прийнятої у цій справі, пенсійний орган зобов`язано нарахувати та виплачувати ОСОБА_1 доплату до пенсії за понаднормовий стаж в розмірі 7% заробітку та виплатити недоотриману різницю з 22.06.2014.

Тобто, з метою належного і повного виконання вищевказаного судового рішення пенсійний орган повинен був:

визначити розмір доплати до пенсії ОСОБА_1 за понаднормовий стаж як суму заробітку за кожний рік роботи понад стаж, установлений пунктом 2 статті 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» роботи - у даному випадку за сім років;

нарахувати позивачу доплату до пенсії за понаднормовий стаж у вищевказаному розмірі й фактично проводити таку виплату у складі пенсії;

здійснити розрахунок недоотриманих позивачем сум доплати до пенсії за понаднормовий стаж починаючи з 22.06.2014 та виплатити ці кошти ОСОБА_1 .

Як вбачається з матеріалів поданого Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві звіту про виконання постанови Верховного Суду від 23.09.2021, зокрема, з копії розпорядження про перерахунок пенсії (дата та час розрахунку 22.02.2022 о 05.38 год) пенсійний орган збільшив на сім відсотків загальний процент розрахунку пенсії від заробітку, який після перерахунку становив 62 відсотки.

Водночас, на переконання колегії суддів, вищенаведені дії не свідчать про повне і належне виконання пенсійним органом резолютивної частини прийнятої у цій справі постанови Верховного Суду від 23.09.2021, оскільки у матеріалах звіту відсутні докази про те: що відповідачем визначена сума доплати до пенсії за сім років понаднормового стажу в розмірі відповідно до закону; що така сума була нарахована позивачу з 22.06.2014 і фактично йому виплачується; що пенсійним органом здійснено розрахунок і нарахування недоотриманих позивачем сум доплати до пенсії за понаднормовий стаж починаючи з 22.06.2014 та ці кошти були виплачені ОСОБА_1 .

З огляду на вищезазначене, колегія суддів вважає, що поданий пенсійним органом Звіт не свідчить про повне і належне виконання постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 23.09.2021 у справі №754/12702/14-а, у зв`язку з чим колегія суддів дійшла висновку про наявність у даному випадку підстав для встановлення Головному управлінню Пенсійного фонду України в м. Києві нового строку для подання звіту про виконання вищевказаного судового рішення.

Що ж до викладеної у запереченні на звіт вимоги позивача про накладення штрафу на начальника Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на підставі частини другої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України, то колегія суддів вважає таку вимогу передчасною у зв`язку з встановленням відповідачу нового строку для подання звіту про виконання рішення суду.

Аналогічним чином були застосовані норми статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України в ухвалі Верховного Суду від 19.10.2018 у справі №206/3911/17(2-а/206/113/17), яка також постановлена за наслідками розгляду звіту про виконання судового рішення, ухваленого судом касаційної інстанції.

Керуючись статтями 248, 355, 356, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

У Х В А Л И В :

Установити Головному управлінню Пенсійного фонду України в м. Києві новий строк для подання звіту про виконання постанови Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 23.09.2021 у справі №754/12702/14-а в частині задоволених касаційною інстанцією вимог позову.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві упродовж п`ятнадцяти днів з моменту отримання цієї ухвали подати до Верховного Суду звіт про виконання постанови Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 23.09.2021 у справі №754/12702/14-а в частині задоволених касаційною інстанцією вимог позову разом з письмовими доказами на підтвердження повного і належного виконання цього судового рішення.

Ухвала набирає законної сили з моменту з моменту її проголошення і не оскаржується.

Суддя-доповідач Н.В. Коваленко

Судді Т.Г. Стрелець

Я.О. Берназюк