Справа № 120/3704/22
Суддя: Альчук Максим Петрович
Дата ухвалення: 2022-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

11 липня 2022 р. Справа № 120/3704/22

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Альчук М.П., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась в суд з адміністративним позовом до головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги обгрунтованні протиправністю відмови управління щодо призначення пенсії. У зв`язку з чим позивач звернулась в суд.

Відповідно до ухвали про відкриття провадження від 06.05.2022 року розгляд справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання. Цією ж ухвалою відповідачу встановлено строк для надання відзиву.

Відповідачем надано відзив на адміністративний позов, яким заперечує щодо заявлених позовних вимог. Зазначає, що позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком оскільки, особа для набуття даного виду пенсії має досягнути 60 років, крім того відповідно ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" необхідний стає має складати 33 років.

Стосовно не зарахування періодів навчання, управління зазначає, що документів про навчання у ПТУ № 7 під час звернення позивачем надано не було, а навчання у Вінницькому будівельному технікумі не зараховано, оскільки період такого навчання перетинається з періодом роботи.

Відносно періоду роботи з 18.07.1984 року по 09.02.1993 року зазначено, що такий період не зараховано з підстав того, що у трудовій книжці відсутній наказ про звільнення. Стосовно періоду 23.05.2000 року по 17.11.2000 року зауважує, що такий теж не було зараховано, оскільки відсутній підпис відповідальної особи при звільненні та в реєстрі застрахованих осіб відсутня інформація про оскаржуваний період.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 звернулась до управління Пенсійного фонду України із заявою про призначення пільгової пенсії.

Управління листом від 31.03.2022 року № 0200-0206-8/18008 повідомило позивача, що пенсійний вік відповідно ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" складає 60 років та при досягненні відповідного віку необхідний стаж має складати 33 років.

Окремо зазначено, що не зараховано до страхового стажу такі періоди:

- 01.09.1985 року - 13.04.1988 року - період навчання у Вінницькому ПТУ № 7, оскільки не можливо визначити рік видачі атестату;

- 01.09.1985 року - 13.04.1988 року - навчання у Вінницькому будівельному технікумі, так як, період навчання перетинається із періодом роботи, а також не визначено форму навчання;

- 18.07.1984 року - 09.02.1993 року - відсутній наказ про звільнення;

- 23.05.200 року по 17.11.2000 року - відсутній підпис відповідальної особи при звільненні та в реєстрі застрахованих осіб відсутня інформація про зазначений період роботи.

Не погоджуючись з такою відмовою Пенсійного органу, позивач звернулась в суд з цим адміністративним позовом.

Надаючи оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

У прохальній частині позову позивач просить призначити їй пільгову пенсію, однак управління Пенсійного фонду за результатом розгляду заяви позивача повідомило листом від 31.03.2022 року про відмову щодо призначення пенсії за віком з підстав того, що позивач не досягла пенсійного віку визначеного ст. 26 ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

У зв`язку з чим, суд вважає за належне надати оцінку щодо можливості призначення пенсії за віком та дослідити питання щодо наявності необхідного віку для призначення даного виду пенсії.

Відповідно до ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" 9 липня 2003 року № 1058-IV

Відповідно до норм чинного законодавства, умови призначення пенсії визначені ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", якою передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років.

При цьому, починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: - з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років.

Строки призначення (перерахунку) та виплати пенсії визначені ст. 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" якою передбачено, що пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Отже, законодавцем чітко передбачено, що пенсія за віком призначається з моменту досягнення особою необхідного пенсійного віку, тобто 60 років та на момент досягнення пенсійного віку в особи має бути достатній страховий стаж.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивач ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулась у віці 56 років до органів Пенсійного віку 20.01.2022 року за призначенням пенсії повіку, яка призначається при досягненні 60 років.

У зв`язку з чим суд погоджується, що в управління були відсутні підстави для призначення позивачу пенсії саме за віком.

Разом з тим, слід наголосити, що відповідачем не належно розглянуто заяву ОСОБА_1 , щодо призначення пенсії не за віком, а саме пільгової пенсії. У зв`язку з чим суд зазначає наступне.

Законодавцем передбачена можливість щодо виходу особою на пенсію на пільгових умовах відповідно до Списків № 1 та № 2 зі зниженням пенсійного віку за умови наявності необхідного спеціального стажу роботи, що дає таке право.

Згідно пункту "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які не мають стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого загального стажу роботи пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування": чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи; жінкам - на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи. Зазначене зменшення пенсійного віку жінкам застосовується також у період збільшення віку виходу на пенсію по 31 грудня 2021 року.

Процедура подання документів для оформлення пенсій визначається Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 року № 22-1 (далі - Порядок № 22-1).

Відповідно до пункту 1.1 Порядку 22-1, заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об`єднаного управління (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).

Згідно пункту 2.1 Порядку 22-1, до заяви про призначення пенсії за віком додаються, серед іншого, такі документи: документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган і мають відмітку у паспорті) або свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування та документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу). За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, структурний підрозділ, відповідальний за ведення персоніфікованого обліку (далі - відділ персоніфікованого обліку), надає структурному підрозділу, відповідальному за призначення пенсії, довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 1 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення.

Положеннями пунктів 4.1, 4.2, 4.3 Порядку 22-1 визначено, що орган, який призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 2).

Заяви осіб про призначення, перерахунок, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі реєстрації рішень органу, що призначає пенсію. Особі або посадовій особі органом, що призначає пенсію, видається розписка із зазначенням дати прийняття заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати у тримісячний строк з дня прийняття заяви. Копія розписки зберігається в пенсійній справі.

При прийманні документів орган, що призначає пенсію:

1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж;

2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;

3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 3), копія якої зберігається у пенсійній справі.

Не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження (п.4.7 Порядку 22-1).

Окремо суд зазначає, що право на пільгову пенсію виникає у разі, якщо працівник зайнятий робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, тобто має виконуватись певна робота.

Так, оцінюючи записи у трудовій книжці стосовно професії "каменщика" та "муляра" тобто посади на яких працювала позивач, суд наголошує, на наступному.

Так, постановою Ради Міністрів СССР від 22.08.1956 р. №1173 затверджено Список №2 "Виробництв, цехів, професій та посад з важкими умовами праці, робота на яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах та у пільгових розмірах", зокрема:

- в розділі III "Агломерация и обогащение" зазначено посаду "Каменщики-огнеупорщики (футеровщики) на горячих работах";

- в розділі IV "Метеллургическое производство" (черные металлы): "Доменное производство" зазначено посаду "Каменщики и бригадиры каменщиков по ремонту ковшей";" Цехи (отделения) прямого восстановления железа и производства порошков черных металлов" зазначено посаду " Каменщики на горячих работах";

- в розділі VI "Производство шамота, магнезитового порошка, шамотных, динасовых, хромомагнезитовых, магнезито-хромитовых, магнезитовых и карборундовых изделий" зазначено посаду "Каменщики-огнеупорщики на горячих работах"; " Производство кинофотопленки" зазначено посаду "Каменщики-фасовщики на изготовлении эмульсии";

- в розділі XV "Металлообработка" зазначено посаду "Печники-каменщики на горячем ремонте нагревательных печей";

- в розділі XVIII "Производство строительных материалов" зазначено посаду "Футеровщики-каменщики";

- в розділі XIX "Стекольное и фарфоро-фаянсовое производства" зазначено посаду " Каменщики (печники) дежурные у печей".

Постановою Кабінету Міністрів України № 10 від 26.01.1991 року затверджено Список №2 "Виробництв, робіт, професій, посад і показників зі шкідливими умовами праці, зайнятість на яких дає право на пенсію за віком (по старості) на пільгових умовах", серед яких є: -позиція 21800000;

Розділ XVII "Производство строительных материалов" - 2180100а-19494 "Футеровщики-каменщики";

- позиція 21900000;

Розділ XVIII " Стекольное производство, производство керамических, фарфоровых и фаянсовых изделий " - 2190100а-12682 "Каменщики (печники) дежурные у печей" ;

- позиція 2290000;

Розділ XXVII "Строительство, реконструкция, техническое перевооружение, реставрация и ремонт зданий, сооружений и других объектов - 2290000а-12680 "Каменщики, постоянно работающие в бригадах каменщиков и в специализированных звеньях каменщиков комплексных бригад";

-позиція 22901000;

глава 1. Подземные работы по строительству и ремонту метрополитенов, подземных сооружений (кроме профессий рабочих, предусмотренных Списком №1) - 2290100а-12680 "Каменщики";

Постановою КМУ "Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах" №162 від 11.03.1994 р. (втрат. чин. 16.01.2003р.) затверджено Список №2 "Виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах", до якого включено:

- позиція 21800000;

Розділ XVII "Виробництво будівельних матеріалів" - 2180100а-19494 "Футерувальники-мулярі";

- позиція 21900000;

Розділ XVIII "Скляне виробництво, виробництво керамічних, фарфорових та фаянсових виробів" - 2190100в-12682 "Муляри (пічники) чергові у печей";

- позиція 22900000;

Розділ XXVII "Будівництво, реконструкція, технічне переоснащення, реставрація та ремонт будівель, споруд та інших об`єктів" - 2290000а-12680 "Муляри, які постійно працюють в бригадах мулярів і в спеціалізованих ланках мулярів комплексних бригад";

- позиція 21500000;

Розділ XIV "Металообробка" - 2150800а-15416 "Вогнетривники, пічники-мулярі по ремонту печей і ковшів, пічники-обмурівники, пічники по ремонту печей і вагранок, пічники-футерувальники, зайняті на гарячому ремонті печей".

Постановою КМУ "Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах" від 16 січня 2003 р. № 36 затверджено Список №2 "Виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах", у якому значаться:

- в розділі XVII " Виробництво неметалевих мінеральних виробів (будівельних матеріалів) - 17.1а "футерувальники-муляри";

- в розділі XVIII "Скляне виробництво, виробництво керамічних, фарфорових та фаянсових виробів" - 18.1а " муляри (пічники) чергові біля печей" ;

- в розділі XXVII "БУДІВНИЦТВО" - 27а "муляри, зайняті в бригадах мулярів і в спеціалізованих ланках мулярів комплексних бригад";

- в главі 1 розділу XXVII "Підземні роботи з будівництва і ремонту метрополітенів, підземних споруд (крім професій робітників, зазначених у Списку N 1) " -27.1а "муляри".

Із аналізу процитованого встановлено, що посада "каменщика" та "муляра" включена до Списку № 2, що дає право на пільгову пенсію, за умови виконання певних робіт та зайнятості на відповідних виробництвах, а саме, скляному, неметалевих мінеральних, будівельних, керамічних, фарфорових та фаянсових виробів, металообробці. У разі ж зайнятості на будівництві муляр повинен бути зайнятий в бригадах мулярів і в спеціалізованих ланках мулярів комплексних бригад.

При цьому, посада "каменщика", яку обіймала позивач не передбачена Списком №2, затвердженим постановою Ради Міністрів СССР від 22.08.1956 р. № 1173, адже остання містить лише посади "каменщиков" задіяних в наступних виробництвах: "Агломерация и обогащение", "Метеллургическое производство", "Доменное производство", "Производство шамота, магнезитового порошка, шамотных, динасовых, хромомагнезитовых, магнезито-хромитовых, магнезитовых и карборундовых изделий", "Металлообработка", "Производство строительных материалов", "Стекольное и фарфоро-фаянсовое производства".

В той же час, посада "каменщика" (муляра), зайнятого саме на будівництві передбачена Списком № 2, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України №10 від 26.01.1991 року.

Таким чином ваховуючи, що у позивача наявний стаж більше десяти років на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, а саме на посадах "каменщик" та "муляр", тому така має право на вихід на пенсію у віці 55 років.

При цьому суд акцентує увагу, що листом від 31.03.2022 року, яким управління повідомило позичу про відсутність підстав для призначення пенсії за віком оцінка питанню щодо призначення пенсії на пільгових умовах не надавалась.

У зв`язку з чим, суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, і давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, що належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Суд не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) відповідача поза межами перевірки за критеріями відповідності прийняття ним рішень (вчинення дій), передбаченими частиною третьою статті 2 КАС України, підміняти його і перебирати на себе повноваження, надані Законом. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог прав осіб, що звертаються до суб`єктів владних повноважень, без порушень принципу розподілу влади.

Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1)визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3)визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина друга статті 9 КАС України).

Тому, беручи до уваги, що управлінням не було досліджено питання щодо можливості призначення позивачу пенсії на пільгових умовах згідно Списку № 2 відтак, суд не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) відповідача поза межами перевірки за критеріями відповідності прийняття ним рішень (вчинення дій).

Однак, для належного захисту прав позивача, суд вважає за належне зобов`язати повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пільгової пенсії з урахуванням викладеної позиції суду щодо даного питання.

Відносно зарахування періодів роботи відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 , а саме: - з 18.07.1984 року по 09.02.1993 року та з 23.05.2000 року по 17.11.2000 року, суд виходить з наступного.

Згідно статті 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 року (далі Закон №1058-IV), пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Частиною 4 статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно статті 56 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII Про пенсійне забезпечення (далі - Закон № 1788-ХІІ) передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до статті 62 Закону № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі - Інструкція № 58) до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Відповідно до пункту 2.4. Інструкція № 58, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 року, у графі 2 трудової книжки записується "05.01.1993".

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

На виконання статті 62 Закону № 1788-ХІІ Кабінет Міністрів України постановою від 12.08.1993 року № 637 Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній затвердив Порядок № 637.

Згідно п. 1 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків (пункт 2 Порядку № 637).

В пункті 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Виходячи з наведених норм Порядку № 637, у разі відсутності в трудовій книжці записів про роботу, такий стаж встановлюється на підставі інших документів, уточнюючих довідок, відомостей та інших документів, які містять відомості про періоди роботи.

У пункті 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування , затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 передбачено, що при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

У даному адміністративному спорі відповідач піддав сумніву достовірність записів у трудовій книжці щодо періоду роботи позивача з 10.08.1981 року по 03.06.1996 року.

Суд наголошує, що однією з підстав для призначення пенсії за віком є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Управління ПФУ не врахувало, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Тож, право на пенсійне забезпечення особи не повинно безумовно залежати від дій чи бездіяльності осіб, які зобов`язані вести облік трудового стажу працівників і відповідно забезпечувати зберігання цих даних.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі № 307/541/17 року, який виклав у постанові від 19.12.2019 року.

Таким чином з досліджуваних матеріалів справи, судом встановлено, що в оскаржувальні періоди позивач дійсно працювала на посаді каменщика та у 2000 році позивачу розпочато виплату допомоги по безробіттю.

Окремо суд зазначає, що недоліки записів трудової книжки, якими посвідчено спірні період роботи не є такими, з яких неможливо встановити факт роботи позивача на відповідних посадах у відповідний спірний період часу.

За приписами ч. 3 ст. 44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Суд звертає увагу, що саме відповідачу Законом надано право щодо отримання відповідних документів від підприємств, організацій і окремих осіб (у тому числі позивача, але не виключно), видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевірка обґрунтованості їх видачі, достовірності поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню тощо.

За правилами пункту 4.7 розділу ІV Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846, право особи на одержання пенсії встановлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Надавши оцінку наявних в матеріалах справи доказів, суд дійшов висновку, що записами трудової в повній мірі підтверджується трудовий стаж позивача в спірні періоди, натомість відповідачем не надано доказів та не заявлено доводів щодо вжиття ним будь-яких заходів для витребування у відповідних підприємств документів на підтвердження оскаржуваних періодів роботи позивача.

Крім того, суд встановив, що підчас прийняття оскаржуваного листа реалізуючи свої дискреційні повноваження відповідач обрав несприятливий для позивача варіант поведінки, не скориставшись своїм правом на перевірку наданих позивачем документів.

Суд звертає увагу відповідача, що надання йому права вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб не надає йому можливості обирати на власний розсуд варіант поведінки в такому випадку, скористатися таким правом або ні. У даному випадку це право встановлює для підприємств, організацій і окремих осіб обов`язок надати необхідні документи органу ПФУ.

Враховуючи фактичні обставини даної справи, суд вважає, що зарахування спірних періодів до страхового стажу є варіантом правомірної поведінки, від якого відповідач безпідставно ухилився, тому це питання не може бути віднесено до дискреційних повноважень органу пенсійного фонду з огляду на приписи чинного пенсійного законодавства.

Щодо доводів відповідача про неможливість зарахувати позивачу період навчання позивача з 01.09.1983 року по 16.07.1984 року у Вінницькому ПТУ № 7, оскільки в наданому атестаті про навчання відсутня дата видачі, суд зазначає таке.

Згідно з пунктом "д" частини третьої статті 56 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховується також: навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Відповідно до ч. 1 ст. 38 Закону України "Про професійно-технічну освіту" час навчання у закладі професійної (професійно-технічної) освіти зараховується до трудового стажу здобувача освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

Відповідно до пункту 2.17 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 № 162, в трудові книжки за місцем роботи вносяться окремим рядком з посиланнями на дату, номер та найменування відповідних документів наступних документів наступні записи, зокрема, щодо часу навчання в професійно технічних та інших училищах, на курсах та в школах по підвищенню кваліфікації, по перекваліфікації та підготовці кадрів.

Відповідно до пункту 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Отже, трудова книжка позивача містить запис про її навчання у період з 01.09.1983 року по 16.07.1984 року, з посиланнями на номер та найменування відповідного документу, при цьому дійсно відсутня дата видачі вказаного атестата.

Проте, зі встановлених обставин слідує, що не зарахування позивачу до страхового стажу окремих періодів пов`язане із певними неточностями, проте, за загальним правилом, формальні неточності у документах не можуть бути підставою для обмеження особи у реалізації її права на соціальний захист шляхом призначення пенсії.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2019 року у справі №638/18467/15-а.

Із зазначеного слідує, що період навчання у Вінницькому ПТУ № 7 у період з 01.09.1983 року по 16.07.1984 року теж підлягає зарахуванню до загального стажу роботи позивача.

Стосовно зарахування періоду навчання у Вінницькому будівельному технікумі з 01.09.1985 року по 13.04.1988 року, суд акцентує увагу на наступному.

Згідно з пунктом 2.19 Інструкції "Про порядок ведення трудових книжок працівників" до трудових книжок за місцем роботи вносяться окремим рядком з посиланням на дату, номер та найменування відповідних документів, зокрема, записи про час навчання у професійних навчально-виховних закладах та інших закладах у навчально-курсових комбінатах (центрі, пункті тощо), у вищих навчальних закладах та про час перебування в аспірантурі і клінічній ординатурі.

Для студентів, слухачів курсів, учнів, аспірантів та клінічних ординаторів, які мають трудові книжки, навчальний заклад (наукова установа) вносить записи про час навчання на денних відділеннях (у тому числі підготовчих) вищих навчальних закладів. Підставою для таких записів є накази навчального закладу (наукової установи) про зарахування на навчання та про відрахування з числа студентів, учнів, аспірантів, клінічних ординаторів (пункт 2.16 Інструкції).

Тобто зазначена Інструкція передбачала (і передбачає на сьогодні) внесення до трудових книжок студентів записів про час навчання лише на денних відділеннях.

При цьому, як зазначає представник позивача у позовній заяві, що ОСОБА_1 , у зазначений період проходила навчання у Вінницькому будівельному технікумі на заочній формі навчання. А відтак, підстав для зарахування періоду навчання з 01.09.1985 року по 13.04.1988 року в управління не має.

Що стосується обраного позивачем способу захисту порушеного права, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про:

- визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2);

- визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3);

- визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4);

- інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В рамках адміністративного судочинства:

дії - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у здійсненні суб`єктом владних повноважень своїх обов`язків у межах наданих законодавством повноважень чи всупереч їм;

бездіяльність - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у невиконанні ним дій, які він повинен був і міг вчинити відповідно до покладених на нього посадових обов`язків згідно із законодавством України;

рішення - нормативно-правовий акт або індивідуальний акт (нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування; індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк).

Верховний Суд України у постанові від 24 листопада 2015 року по справі № П/800/259/15 (21-3538а15) зазначив, що сама по собі бездіяльність - це триваюча пасивна поведінка суб`єкта, яка виражається у формі невчинення дії (дій), яку він зобов`язаний був і міг вчинити. Тобто бездіяльність не має чітко окреслених часових меж, а саме явище бездіяльності є триваючим (реєстраційний № рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень 54398764).

Таким чином, зважаючи на те, що лист від 30.03.2022 року, яким управління повідомило про відмову у призначенні пенсії за віком не є за своєю суттю рішенням суб`єкта владних повноважень та не створює правові наслідки. Разом з тим, при наявності саме протиправних дії відповідача щодо не належного розгляду заяви позивача про призначення пільгової пенсії, не зарахування періодів навчання та роботи позивача, суд вважає за необхідне визнати протиправними дії Пенсійного фонду щодо відмови у зарахуванні періодів роботи позивача з 01.09.1983 року по 16.07.1984 року, 18.07.1984 року по 09.02.1993 року, 23.05.2000 року 17.11.2000 року, зобов`язати вчинити дії щодо зарахування вказаних періодів до загального стажу роботи позивача.

Щодо вимоги позивача про призначення пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", суд зазначає про таке.

Положеннями ч. 4 ст. 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

В даному ж випадку, враховуючи неможливість перевірки судом інформації про те, чи виконано позивачем усі визначені законом умови для призначення пенсії, суд приходить до висновку, що належним способом захисту порушених прав позивача буде зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача з урахуванням висновків суду.

За приписами вимог пункту 4 частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до вимог ч. 1 ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідент. номер НОМЕР_2 ) до головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, ) про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо не належного розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення пільгової пенсії.

Визнати протиправними дії головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо не зарахування періодів навчання та роботи позивача з 01.09.1983 року по 16.07.1984 року, 18.07.1984 року по 09.02.1993 року, 23.05.2000 року 17.11.2000 року.

Зобов`язати головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до загального стажу роботи ОСОБА_1 період навчання у Вінницькому ПТУ № 7 з 01.09.1983 року по 16.07.1984 року; зарахувати періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 з 18.07.1984 року по 09.02.1993 рік до загального та спеціального стажу; та з 23.05.2000 року по 17.11.2000 року зарахувати до загального стажу.

Зобов`язати головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 20.01.2022 року з урахуванням висновків суду, викладених у даному судовому рішенні.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 понесенні витрати на оплату судового збору в розмірі 992,40 грн., за рахунок бюджетних асигнувань головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Альчук Максим Петрович