Справа № 310/8627/21
Суддя: Бойченко Юлія Петрівна
Дата ухвалення: 2022-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

13 липня 2022 року Справа № 310/8627/21 ЗП/280/93/21 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Бойченко Ю.П., розглянувши в порядку письмового, за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, просп. Соборний, 158-Б)

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

23.10.2021 до Запорізького окружного адміністративного суду з Бердянського міськрайонного суду Запорізької області надійшла адміністративна справа № 310/8627/21 за позовною заявою ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач), в якій позивач просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 13.09.2019 № 99 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити з 18.04.2018 ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до заяви ОСОБА_1 від 18.04.2018.

Позовна заява обґрунтована тим, що ОСОБА_1 має стаж роботи, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 розділу XIV-1 «Пенсійне забезпечення окремих категорій громадян» Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування», що підтверджується записами в трудовій книжці та довідками підприємств-роботодавців. За таких обставин, відмову відповідача у призначенні пенсії вважає протиправною, а позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Ухвалою суду від 27.10.2021 відкрито провадження в адміністративній справі №310/8627/21; ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Відповідач позов не визнав, надав відзив (вх. від 19.11.2021 №67800), в якому посилається на те, що рішенням від 13.09.2019 № 99, викладеним у формі повідомлення, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком у зв`язку із не досягненням пенсійного віку, встановленого ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування». На звернення ОСОБА_1 від 14.05.2021 щодо пенсійного забезпечення, з додаванням документів про стаж та заробітну плату, виданих на непідконтрольній українській території, листом від 21.05.2021 №6424-5955/С-02/8-0800/21 їй роз`яснено, що вказані документи неможливо врахувати для обчислення пенсії. Таким чином, позивач не звертався до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах і відповідач таку заяву не розглядав та не досліджував питання достовірності цих довідок для призначення пенсії за віком на пільгових умовах. З урахуванням викладеного просить у задоволенні позову відмовити.

Позивачем пред`явлено вимогу, яка згідно пункту 3 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) належить до справ незначної складності та підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Частиною п`ятою статті 262 КАС України встановлено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Розглянувши наявні матеріали та фактичні обставини справи, дослідивши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд з`ясував наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується довідкою від 24.04.2018 №/24226 про взяття на облік внутрішньої переміщеної особи, звернулася до органу Пенсійного фонду із заявою від 04.09.2019 про призначення пенсії за віком. До заяви додано: довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру, паспорт, трудову книжку, диплом про навчання, довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, заяву про спосіб виплати пенсії, свідоцтво про народження дитини, свідоцтво про шлюб, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією розписки-повідомлення.

Повідомленням органу Пенсійного фонду від 13.09.2019 №2584/02 позивача поінформовано про те, що їй відмовлено у призначенні пенсії за віком з підстав не досягнення пенсійного віку, встановленого ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування». Також зазначено, що на момент звернення позивач має 20 років 05 місяців 28 днів страхового стажу.

Позивач звернулася до відповідача із заявою від 14.04.2021, в якій просила надати їй роз`яснення щодо відмови у призначенні пенсії. У заяві також міститься посилання на надання додатків у кількості 13 аркушів.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (Відділу обслуговування громадян №8) від 21.05.2021 №6424-5955/С-02/8-0800/21 позивачу роз`яснено, що рішенням від 13.09.2019 №99 їй відмовлено у призначення пенсії за віком у зв`язку із недосягненням пенсійного віку. Стосовно наданих до звернення документів про стаж та заробітну плату, виданих на непідконтрольній українській владі території, повідомлено, що їх неможливо врахувати для обчислення пенсії.

Вважаючи, що має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, ОСОБА_1 звернулася до суду з даною позовною заявою.

Розглядаючи справу по суті, суд керується наступним.

Як встановлено частиною 1 статті 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV; у чинній на момент виникнення спірних правовідносин редакції) відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Частиною першою статті 26 Закону № 1058-IV встановлено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 114 Закону №1058-IV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Пунктом другим частини другої статті 114 Закону №1058-IV передбачено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 51 рік - з 1 жовтня 1965 року по 31 березня 1966 року.

Згідно зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі Порядок № 637) визначено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки, надані підприємствами на підставі первинних документів про характер виконуваної роботи та умов праці, а також зайнятість протягом повного робочого дня на роботах, які дають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Судом досліджено трудову книжку позивача та встановлено, що в ній, серед іншого, містяться такі записи:

20.01.1992 прийнята на Шахтоуправління ім. газети Правда учнем перекидача;

10.05.1994 прийнята перекидачем 2 розряду;

06.10.1994 звільнена;

08.08.2001 прийнята на Шахтоуправління «Донбас» гірником з виборки породи 2 розряду;

11.02.2003 прийнята учнем стволового поверхні;

17.06.2003 прийнята стволовою поверхні 3 розряду;

30.09.2006 звільнена за переведенням;

01.10.2006 прийнята за переведенням до ДП «Шахта «Глибока» стволовою поверхні 3 розряду;

04.08.2008 звільнена;

08.08.2008 прийнята до ВАТ «Шахтоуправління «Донбас» оператором пульта управління;

17.03.2011 прийнята машиністом установок збагачення 3 розряду;

15.05.2013 звільнена.

При цьому, у матеріалах справи містяться довідки, зокрема, від 29.04.2021 №177 та №281, видані Філією «ВОК ЛШ ім. М. Горького» «Донбасвугілляреструктуризація» ГУП ДНР, від 08.04.2021 №335, видана ПАТ «Шахтоуправління «Донбас» (м. Донецьк), від 08.04.2021 №1, видана ДП «Шахта «Глибока» (м. Макіївка), які підтверджують роботу позивача повний робочий день на посадах, передбачених Списком №2.

Стосовно позиції відповідача про те, що вказані довідки не може бути прийнято у зв`язку із їх виданням на території, яка непідконтрольна українській владі слід зазначити, що в такому випадку застосуванню підлягають так звані «намібійські винятки» Міжнародного суду Організації Об`єднаних Націй (далі - ООН): документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

Так, у 1971 році Міжнародний суд ООН у документі «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата, є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справах «Лоізіду проти Туречини» (рішення від 18 грудня 1996 року, §45), «Кіпр проти Туреччини» (рішення від 10 травня 2001 року) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (рішення від 23 лютого 2016 року) зазначив: «Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать».

Таким чином суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та ЄСПЛ, в контексті оцінки документів, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки не прийняття їх призведе до порушень та обмежень прав позивача на соціальний захист та гарантоване йому право на пенсійне забезпечення.

При цьому суд зазначає, що визнання в даному конкретному випадку, для захисту прав позивача на пенсійне забезпечення, спірних довідок, виданих на тимчасово окупованій території, жодним чином не легітимізує окупаційну владу.

Правова позиція щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладена у постановах Верховного Суду від 22.10.2018 у справі №235/2357/17, від 21.02.2020 у справі №701/1196/16-а, від 18.03.2020 у справі №243/6299/17.

Разом із тим, слід звернути увагу на наступну обставину.

Пунктом 4.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (у редакції, чинній на час подання позивачем заяви про призначення пенсії), передбачено, що орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою, форма якої визначена у додатку 3 до вказаного Порядку.

Слід наголосити, що позивач зверталася до відповідача із заявою від 04.09.2019 про призначення пенсії за віком, до якої вищезазначені довідки не додавалися.

При цьому, з розрахунку страхового стажу позивача вбачається, що вона має страховий стаж у розмірі 20 р. 05 міс. 28 дн., проте взагалі не має зарахованого пільгового страхового стажу (за Списком №2).

Отже, враховуючи, що станом на 04.09.2019 позивач не досягла пенсійного віку, визначеного ч. 1 ст. 26 Закону №1058-IV (тобто 60 років), уточнюючі довідки відповідачу нею разом із заявою про призначення пенсії не надавались, як і не надавалась заява про зарахування до пільгового стажу вищезазначених періодів роботи. Отже, рішення про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 , про яке її поінформовано повідомленням органу Пенсійного фонду від 13.09.2019 №2584/02 та листом від 21.05.2021 №6424-5955/С-02/8-0800/21 є правомірним та скасуванню не підлягає.

Враховуючи, що заяву про призначення пенсії від 04.09.2019 вже розглянуто та прийнято відповідне рішення, яке судом визнано правомірним, а заява від 14.04.2021, до якої додано довідки підприємств роботодавців, не є заявою про призначення пенсії, а є зверненням з питань пенсійного забезпечення, підстави для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити з 18.04.2018 ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до заяви ОСОБА_1 від 18.04.2018 відсутні.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням викладеного у сукупності, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

У зв`язку із відмовою у задоволенні позову розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, просп. Соборний, 158-Б; ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення складено та підписано 13.07.2022.

Суддя Ю.П. Бойченко