Справа № 260/3450/21
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2022-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2022 рокуЛьвівСправа № 260/3450/21 пров. № А/857/8602/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача -Шевчук С. М.
суддів -Кухтея Р. В.
за участю секретаря судового засіданняІщук Л.П. Кушик Ю.Т.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу 94 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_1) на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 14 січня 2022 року (ухвалене у м. Ужгород, за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, судом під головуванням судді Гебеш С.А., повний текст рішення складено -19 січня 2022 року) у справі № 260/3450/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до 94 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_1) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, суд-

ВСТАНОВИВ:

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до 94 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_1), яким просив:

визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати в день звільнення з військової служби йому індексації грошового забезпечення в сумі 37230,26 грн., компенсації за невидане речове майно в сумі 51165,14 грн., одноразової грошової допомоги у разі звільнення в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 15 повних календарних років служби відповідно до ст. 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2021 рік в розмірі місячного грошового забезпечення;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 виплатити йому індексацію грошового забезпечення в сумі 37230,26 грн., компенсацію за невидане речове майно в сумі 51165,14 грн., нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу у разі звільнення відповідно до ст. 15 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 15 повних календарних років служби із врахуванням раніше виплачених сум, нарахувати та виплатити матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2021 рік в розмірі місячного грошового забезпечення;

стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на його користь середній заробіток за час затримки повного розрахунку при звільненні з військової служби в період з 12 липня 2021 року по 09 серпня 2021 року в сумі 14416,92 грн.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 14 січня 2022 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати в день звільнення з військової служби ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у разі звільнення в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 15 повних календарних років служби відповідно до ст. 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у разі звільнення в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 15 повних календарних років служби відповідно до ст. 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки повного розрахунку при звільненні з військової служби в період з 12 липня 2021 року по 09 серпня 2021 року.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю. В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

На підтвердження доводів апеляційної скарги вказує, що до проходження позивачем служби у військовій частині НОМЕР_1 діяла норма частини 2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у редакції, яка передбачала, що одноразова грошова допомога виплачується в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. Тобто виплата одноразової грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби здійснювалась незалежності від кількості років вислуги. При цьому вказана виплата була проведена позивачу при звільненні з військової служби у 2003 році, про що вбачається з даних особистої картки позивача. Щодо виплати одноразової грошової допомоги за період з 2004 по 2007роки, то на думку апелянта підстави для виплати такої відсутні, оскільки служба в органах внутрішніх справ не являється військовою службою. Враховуючи відсутність бездіяльності відповідача щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги, а відтак немає підстав і для задоволення позовних вимог щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Про розгляд апеляційної скарги сторони повідомлені шляхом надіслання ухвал про відкриття апеляційного провадження та про призначення апеляційної скарги до розгляду на електронну адресу відповідача та на поштову адресу позивача, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази.

В судове засідання сторони не прибули, причин неявки не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи не направляли.

В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалюючи судове рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачу виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 10 повних календарних років служби в сумі 62776,50 грн., а також виплачено індексацію грошового забезпечення та компенсацію за невидане речове майно, що підтверджується платіжними дорученнями № 2447 від 03.12.2021 року та № 1967 від 28 вересня 2021 року, а відтак позовні вимоги у цій частині не є спірними.

Щодо позовної вимоги про невиплату одноразової грошової допомоги у разі звільнення в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 15 повних календарних років служби, то суд зазначив, що умова про наявність 10 і більше років вислуги у даному випадку позивачем дотримана. При цьому інші підстави відмови, крім недостатності років вислуги, у призначенні грошової допомоги відсутні. Таким чином, суд вважав, що позивач має право на виплату одноразової грошової в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби згідно з ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», тобто за 15 повних календарних років служби.

Що стосується вимоги про виплату допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2021 рік, то суд зазначив, що повноваження щодо визначення розміру матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань є саме дискреційними повноваженнями відповідача, які обмежуються, згідно вимог Порядку №260 фондом грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі МОУ, а відтак у задоволенні вказаної вимоги відмовив.

Щодо стягнення середнього заробітку за час затримки повного розрахунку при звільненні з військової служби в період з 12.07.2021 року по 09.08.2021 року, то оскільки, станом на дату виключення із списків особового складу частини 12 липня 2021 року, відповідач не провів з позивачем повного розрахунку, а така виплата належних при звільненні сум здійснена поза межами строку, встановленого статтею 116 КЗпП України, а відтак, позивач має право на отримання грошової компенсації (середнього заробітку) за весь час затримки розрахунку, а саме з 12.07.2021 року по 09.08.2021 року.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що наказом начальника Військової частини НОМЕР_1 від 12.07.2021 року № 286-ос старшого прапорщика ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу загону в запас, у зв`язку із закінченням строку контракту, календарна вислуга становить 15 років 11 місяців 2 дні.

Із вказаного наказу вбачається, що вислуга років позивача станом на 12.07.2021 року становить: календарна 15 років 11 місяців 02 дні; пільгова - 05 років 02 місяці 21 день; загальна - 21 рік 01 місяць 23 дні.

Крім того, судом встановлено, що позивачу виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 10 повних календарних років служби в сумі 62776,50 грн., а також виплачено індексацію грошового забезпечення та компенсацію за невидане речове майно, що підтверджується платіжними дорученнями № 2447 від 03.12.2021 року та № 1967 від 28 вересня 2021 року.

Вважаючи, що відповідачем при звільненні не проведено повного розрахунку із виплатою всіх сум грошового забезпечення, позивач звернулася до суду з цим позовом за захистом своїх прав.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Як вбачається із матеріалів апеляційної скарги, відповідач оскаржує рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, а відтак колегія суддів переглядає рішення лише в цій частині.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Відповідно частини 1 та 2 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно з абз. 1 ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

У пункті 4 постанови Кабінету Міністрів України № 393 від 17.07.1992 року «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» визначено, що строкова військова служба зараховується до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, у календарному обчисленні, а в разі її проходження в умовах, визначених у пункті 3 цієї постанови, у віддалених і високогірних місцевостях або в інших умовах, які згідно із законодавством колишнього СРСР були підставою для зарахування до вислуги років для призначення пенсії на пільгових умовах, - у відповідному пільговому обчисленні.

Згідно з положеннями пункту 4.10.1 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України № 425 від 20.05.2008 року, військовослужбовцям, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Із системного аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що поняття «календарна вислуга років» застосовується не при визначенні необхідної для призначення допомоги вислуги років, а для визначення розміру грошової допомоги: «в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби». При цьому, умовою набуття права на призначення та виплату одноразової грошової допомоги, відповідно до частини другої статті 15 «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» є наявність «вислуги 10 років і більше».

Таким чином, в частині другій статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» відсутня пряма вказівка на те, що право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги виникає за наявності 10 і більше календарних років вислуги.

Наведена правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 24.11.2020 року у справі № 822/3008/17, і колегія суддів апеляційного суду не знаходить підстав для відступлення від такої позиції.

Враховуючи те, що загальна вислуга років, на час звільнення позивача, становила 21 рік 01 місяць 23 дні, то умова про наявність 10 і більше років вислуги у цьому випадку дотримана.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачу виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 10 повних календарних років служби (з 12.07.2011 по 12.07.2021) в сумі 62776,50 грн. Отже залишається спірним період виплати одноразової грошової допомоги з 15.05.2000 по 08.10.2003 у органах ДПСУ, а також період з 26.07.2004 по 05.02.2007 у органах внутрішніх справ.

З цього приводу колегія суддів вказує на наступне.

Так, до періоду проходження позивачем служби у військовій частині НОМЕР_1 діяла норма частини 2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у наступній редакції (від 10.03.2010): «Військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової служби, які звільняються з військової служби за віком, станом здоров`я чи у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, після закінчення строку контракту, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту командуванням, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.».

Тобто виплата одноразової грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби здійснювалась незалежності від кількості років вислуги в день звільнення особи.

Як вбачається із копії особистої картки грошового забезпечення та заробітної плати за 2003 рік ОСОБА_1 , у ній зазначено наступне: «Вих. Доп. - 571,86х50%х3р. = 857,79».

Таким чином з наданих суду доказів вбачається, що позивачу за період служби з 15.05.2000 по 08.10.2003 виплачено вихідну допомогу (одноразову грошову допомогу), а відтак відсутні підстави для повторної виплати такої допомоги за вказаний вище період.

Щодо виплати одноразової грошової допомоги позивачу у період з 26.07.2004 по 05.02.2007, то з матеріалів справи убачається, що позивач проходив у вказаний строк службу в органах внутрішніх справ, при звільненні з яких на вказаний орган було покладено здійснення відповідних розрахунків з позивачем.

Відтак, військова частина не є тим органом, який зобов`язаний проводити відповідні розрахунки з позивачем за період його роботи у органах внутрішніх справ.

Будь-яких доказів та доводів з приводу неотримання позивачем належних йому виплат при звільненні з органів внутрішніх справ позивач суду не надав та не привів. Не привів позивач і нормативних обґрунтувань з приводу покладення на відповідача обов`язку щодо здійснення йому певних виплат за період його служби в органах внутрішній справ.

Отож, колегія суддів приходить до висновку, що при виплаті позивачу одноразової грошової допомоги, передбаченої частиною другою статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» із розрахунку нарахування такої допомоги за 10 років військової служби відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

За наведених обставин, апеляційна скарга підлягає до задоволення у частині скасування рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог з приводу:

визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати в день звільнення з військової служби ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у разі звільнення в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 15 повних календарних років служби відповідно до ст. 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей";

зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у разі звільнення в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 15 повних календарних років служби відповідно до ст. 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей",

з ухвалення у вказаній частині судового рішення про відмову позивачу у задоволенні названих вимог.

Відносно доводів апеляційної скарги та позовних вимог в частині зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 здійснити виплату середнього заробітку за час затримки виплати одноразової грошової допомоги, то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Згідно зі ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30.01.2019 у справі № 910/4518/16 дійшла правового висновку, що за змістом приписів ст. ст. 94, 116, 117 КЗпП заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати.

У вказаній справі Верховний Суд зазначає, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. В разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена ст. 117 КЗпП України відповідальність.

Закріплені у статтях 116, 117 КЗпП України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.

Судом встановлено, що станом на дату виключення позивача із списків особового складу частини 12 липня 2021 року, відповідач в установлений термін провів нарахування та виплату позивачу одноразової грошової допомоги за період проходження військової служби у повному обсязі, то підстави для застосування до відповідача наслідків відповідальності, передбаченої у статтях 116, 117 КЗпП України - відсутні.

Як наслідок апеляційна скарга відповідача підлягає до задоволення в повному обсязі, а оскаржуване судове рішення про зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки повного розрахунку при звільненні з військової служби в період з 12 липня 2021 року по 09 серпня 2021 року підлягає скасуванню з ухваленням у вказаній частині постанови про відмову у задоволенні вказаної вимоги.

Відповідно до частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на те, що суд першої інстанції неповно з`ясував усі обставин, які мали значення для даної справи, то апеляційна скарга відповідача підлягає до задоволення в повному обсязі.

Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 317, ст. 321, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу 94 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_1) задовольнити.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 14 січня 2022 року у справі № 260/3450/21 скасувати у частині:

визнання протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати в день звільнення з військової служби ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у разі звільнення в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 15 повних календарних років служби відповідно до ст. 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей";

зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у разі звільнення в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 15 повних календарних років служби відповідно до ст. 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" скасувати та прийняти у вказаній частині постанову;

зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки повного розрахунку при звільненні з військової служби в період з 12 липня 2021 року по 09 серпня 2021 року.

Ухвалити у вказаній частині постанову, якою відмовити ОСОБА_1 у задоволенні перелічених позовних вимог.

В решті рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 14 січня 2022 року у справі № 260/3450/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді Р. В. Кухтей
Л. П. Іщук
Повне судове рішення складено 14 липня 2022 року