Справа № 560/2304/22
Суддя: Фелонюк Д.Л.
Дата ухвалення: 2022-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/2304/22
РІШЕННЯ

іменем України

12 липня 2022 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Фелонюк Д.Л. розглянув адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Енселко Агро" до Відділу державного нагляду (контролю) у Хмельницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови.

І. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ СТОРІН

Товариство з обмеженою відповідальністю "Енселко Агро" звернулося в суд з позовом до Придністровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, в якому просить скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 300796 від 07.12.2021 року винесену начальником Придністровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки Дзюбою Віталієм Петровичем.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що товариство з обмеженою відповідальністю "Енселко Агро" 02.11.2021 не надавало послуг по здійсненню автомобільних перевезень на комерційній основі та, відповідно, не було автомобільним перевізником. Товариство здійснювало вантажні перевезення для власних потреб, а саме перевозило пшеницю нестандартну до матеріального складу с. Хоптинці Хмельницької області для її видачі орендодавцям в рахунок виплати орендної плати. Тому відповідач безпідставно застосував адміністративно-господарський штраф.

Звертає увагу на те, що спірна постанова винесена з позбавленням права позивача на участь в розгляді справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт.

До суду надійшов відзив, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Зазначає, що спірна постанова винесена правомірно, з врахуванням порядку винесення та наявних доказів.

До суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначає, що відповідач не надав доказів здійснення товариством з обмеженою відповідальністю "Енселко Агро" перевезення вантажу як автомобільним перевізником.

До суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких відповідач зазначає, що здійснення перевезення для власних потреб не спростовує те, що транспортний засіб повинен бути обладнаний тахографом та у водія має бути в наявності індивідуально-контрольна книжка водія.

До суду надійшли письмові пояснення щодо заперечень на відповідь на відзив, в яких позивач зазначає, що товариство з обмеженою відповідальністю "Енселко Агро" у спірних правовідносинах не є автомобільним перевізником у розумінні положень Закону України "Про автомобільний транспорт" і не може нести відповідальність, визначену абзацом 3 частини 1 статті 60 вказаного закону. Відповідач не виконав обов`язку про завчасне повідомлення про розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, оскільки відповідне повідомлення позивач отримав в день розгляду справи.

ІІ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 11.02.2022 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 01.04.2022 продовжено товариству з обмеженою відповідальністю "Енселко Агро" строк для виконання вимог ухвали суду від 11.02.2022 у справі №560/2304/22 в частині надання позовної заяви (в трьох примірниках) із зазначенням змісту позовних вимог щодо Державної служби України з безпеки на транспорті на п`ять днів з моменту отримання копії цієї ухвали.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 27.04.2021 відкрито провадження в цій справі та вирішено її розглянути за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 01.06.2022 відмовлено товариству з обмеженою відповідальністю "Енселко Агро" у прийнятті до розгляду заяви про збільшення розміру позовних вимог.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 12.07.2022 замінено відповідача у справі №560/2304/22 з Придністровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки на Відділ державного нагляду (контролю) у Хмельницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Працівниками Придністровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки 02.11.2021 здійснено рейдову перевірку транспортного засобу КАМАЗ, НЕФАЗ номерний знак НОМЕР_1 (спеціалізований причіп), НОМЕР_2 , власником якого є товариство з обмеженою відповідальністю "Енселко Агро".

За результатами перевірки складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №321322 від 02.11.2021. У цьому акті зазначено, що водій ( ОСОБА_1 ) здійснював перевезення вантажу (накладна №009427 від 02.11.2021) з с. Маків в с. Хоптинці транспортним засобом не обладнаним тахографом, не надано індивідуально-контрольну книжку водія, чим порушено вимоги статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт". Акт підписаний водієм без пояснень та заперечень.

Позивач повідомлявся про час (07.12.2021 об 10:00) і місце розгляду справи про порушення відповідно до листа Придністровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки від 22.11.2021 №98326/24.1/24-21. Цей лист отриманий позивачем 07.12.2021.

На підставі вказаного акта 07.12.2021 Подільським міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки прийнято постанову №300796, якою застосовано до позивача адміністративно-господарський штраф за порушення вимог статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", в розмірі 17000,00 грн, який передбачено абзацом 3 статті 60 цього Закону.

Позивач звернувся до Державної служби України з безпеки на транспорті зі скаргою (вих. №719 від 24.12.2021) на постанову №300796 від 07.12.2021 про застосування адміністративно-господарського штрафу в сумі 17000,00 грн.

Листом від 31.12.2021 Державна служба України з безпеки на транспорті повідомила позивача про те, що постанова №300796 від 07.12.2021 залишена без змін, а скарга без задоволення.

Позивач, вважаючи наявними підстави для скасування постанови №300796 від 07.12.2021, звернувся з позовом до суду.

IV. ЗАКОНОДАВСТВО ТА ОЦІНКА СУДУ

За своєю правовою природою адміністративно-господарські штрафи за порушення законодавства про автомобільний транспорт, встановлені статтею 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", є видом адміністративно-господарських санкцій, що застосовуються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування до суб`єктів господарювання за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності (статті 216, 217, 238, 239 Господарського кодексу України).

Відповідно до частин 1, 2 статті 241 Господарського кодексу України адміністративно-господарський штраф - це грошова сума, що сплачується суб`єктом господарювання до відповідного бюджету у разі порушення ним встановлених правил здійснення господарської діяльності. Перелік порушень, за які з суб`єкта господарювання стягується штраф, розмір і порядок його стягнення визначаються законами, що регулюють податкові та інші відносини, в яких допущено правопорушення.

Згідно з частиною 1 статті 55 Господарського кодексу України суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством.

Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання (частина 1 статті 218 Господарського кодексу України).

Суд зазначає, що об`єктивною стороною складу господарського правопорушення, передбаченого абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", є надання суб`єктом господарювання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону.

Суб`єктами відповідальності за статтею 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" є автомобільні перевізники - суб`єкти господарювання.

За визначеннями, наведеними у статті 1 Закону України "Про автомобільний транспорт", автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Приписами частини 1 статті 33 Закону України "Про автомобільний транспорт" визначено, що автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовується на законних підставах.

Відповідно до статті 50 Закону України "Про автомобільний транспорт" договір про перевезення вантажу автомобільним транспортом укладається відповідно до цивільного законодавства між замовником та виконавцем у письмовій формі (договір, накладна, квитанція тощо). Істотними умовами договору є: найменування та місцезнаходження сторін; найменування та кількість вантажу, його пакування; умови та термін перевезення; місце та час навантаження і розвантаження; вартість перевезення; інші умови, узгоджені сторонами.

Згідно з статтею 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

За висновками відповідача, у ході рейдової перевірки 02.11.2021 встановлено, що позивач надавав послуги з перевезення вантажу без оформлення документів, перелік яких визначено статтею 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме водій не надав індивідуально-контрольну книжку, здійснюючи перевезення вантажу транспортним засобом, не обладнаним тахографом. При цьому перевіряючі особи не встановили наявності в позивача статусу автомобільного перевізника, зазначивши лише накладну №009427 від 02.11.2021, на підставі якої здійснювався рух транспортного засобу.

Перевіряючи цю обставину, суд виходить з того, що постановою Кабінету Міністрів України від 25.02.2009 №207 затверджений Перелік документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом у внутрішньому сполученні (далі - Порядок №207), чинний на час виникнення спірних правовідносин.

Пунктом 2 Порядку №207 визначено, що для водія юридичної особи або фізичної особи-підприємця, що здійснює вантажні перевезення для власних потреб:

- накладна або інший документ, який підтверджує право власності на вантаж;

- посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії;

- реєстраційний документ на транспортний засіб або інший засвідчений в установленому порядку документ, що підтверджує право керування, користування чи розпорядження транспортним засобом;

- талон про проходження державного технічного огляду;

- поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Для водія юридичної особи необхідним є також дорожній лист з відмітками про проведення передрейсових медичного огляду водія та огляду технічного стану транспортного засобу.

Як встановив суд, здійснення руху транспортного засобу позивача 02.11.2021 не було пов`язане з перевезенням вантажу на комерційній основі. Так, згідно з накладною на внутрішнє переміщення №009427 від 02.11.2021, зазначеною в акті №321322 від 02.11.2021, та подорожнім листом вантажного автомобіля №014884 від 02.11.2021 товариство з обмеженою відповідальністю "Енселко Агро" перевозило пшеницю нестандартну до матеріального складу с. Хоптинці Хмельницької області для видачі його орендодавцям в рахунок виплати орендної плати.

Отже, відсутність супроводжувальних документів, які б підтверджували факт здійснення позивачем саме перевезення вантажу на комерційній основі виключає в цих правовідносинах статус позивача, як автомобільного перевізника.

Згідно з абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Оскільки позивач на час проведення рейдової перевірки 02.11.2021 не здійснював господарську діяльність як автомобільний перевізник, відсутні підстави для висновків про необхідність наявності документів, визначених статтею 48 Закону України "Про автомобільний транспорт". Як наслідок, застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу на підставі абзацу 3 частини 1 статті 60 цього закону є протиправним.

Заперечуючи правомірність оскарженої постанови, позивач також посилається на неналежне повідомлення його про дату, час та місце розгляду справи, що позбавило його можливості взяти участь у розгляді справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт.

Відповідно до пунктів 26 - 27 Порядку №1567 справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб`єкта господарювання. Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб`єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням. У разі неявки уповноваженої особи суб`єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі.

Суд зазначає, що особі, до якої застосовується адміністративна санкція, повинно бути забезпечено право завчасно знати про час та місце розгляду справи. Це право є гарантією реалізації інших прав - на участь у розгляді справи про адміністративне правопорушення, висловлення заперечень, надання доказів, захист тощо.

Обов`язок повідомляти особу про місце і час розгляду справи може вважатися виконаним лише у разі, якщо особа, яка притягується до відповідальності, знає (поінформована) про час та місце розгляду справи. Обов`язок доказування цієї обставини несе уповноважена посадова особа.

Справа про порушення законодавства про автомобільний транспорт без участі уповноваженої особи суб`єкта господарювання розглядається лише у разі належного повідомлення суб`єкта господарювання про розгляд справи в порядку, визначеному пунктом 26 Порядку №1567, під розписку чи рекомендованим листом з повідомленням.

Суд звертає увагу на те, що на підтвердження належного повідомлення позивача, відповідач надав лист від 22.11.2021 №98326/24.1/24-21 та докази його надіслання рекомендованим листом з повідомленням про вручення. При цьому, згідно з інформацією про відстеження пересилання поштових відправлень на Офіційному сайті "Укрпошта" вказаний лист отриманий позивачем 07.12.2021.

Доводи позивача про отримання повідомлення 07.12.2021 після розгляду справи (в другій половині дня, в той час, як розгляд справи був призначений на 10.00 год.), суд оцінює критично. Надана позивачем копія листа від 22.11.2021 №98326/24.1/24-21 містить відомості про дату та реєстраційний номер вхідної кореспонденції (№610 від 07.12.2021), але не відображає час отримання листа.

Пунктом 27 Порядку №1567 визначено, що за наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.

Верховним Судом в постанові від 01.03.20218 у справі №820/4810/17 висловлена наступна правова позиція з аналогічного питання: "…відсутність особи під час розгляду справи про накладення адміністративно-господарського штрафу не позбавляє особу спростовувати вину у суді, та, у зв`язку з цим, не може бути самостійною підставою для скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу.".

Отже, позивач був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт.

Відповідно до підпункту 2 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта.

З`ясувавши характер спірних правовідносин сторін, характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб, суд дійшов висновку, що належним способом захисту прав товариства з обмеженою відповідальністю "Енселко Агро" буде визнання протиправною та скасування спірної постанови.

Інші доводи та заперечення сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.

За нормами частин 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Наведене свідчить про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Відповідачем у справі є відділ державного нагляду (контролю) у Хмельницькій області (територіальний орган Укртрансбезпеки), який згідно з нормами Кодексу адміністративного судочинства України володіє статусом суб`єкта владних повноважень, однак не є юридичною особою, що виключає можливість стягнення із відповідача сплаченого позивачем судового збору.

Отже, сплачений позивачем при зверненні до суду судовий збір в розмірі 2481,00 грн належить стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

позов товариства з обмеженою відповідальністю "Енселко Агро" задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Придністровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про застосування адміністративно-господарського штрафу №300796 від 07 грудня 2021 року.

Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Енселко Агро" судовий збір в розмірі 2481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одна) грн 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:Товариство з обмеженою відповідальністю "Енселко Агро" (вул. Центральна 59, с. Сахнівці, Старокостянтинівський район, Хмельницька область, 30364 , код ЄДРПОУ - 37083810)
Відповідач:Відділ державного нагляду (контролю) у Хмельницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті (вул. Соборна 75, м. Хмельницький, Хмельницька область, 29000 , код ЄДРПОУ - 39816845)

Головуючий суддя Д.Л. Фелонюк