Справа № 280/8925/21
Суддя: Баранник Н.П.
Дата ухвалення: 2022-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

29 червня 2022 року м.Дніпросправа № 280/8925/21

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Баранник Н.П.,

суддів: Малиш Н.І., Щербака А.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 22 грудня 2021 року у справі № 280/8925/21 (суддя Татаринов Д.В.) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати дії Головного Управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - відповідач) щодо відмови в перерахунку пенсії ОСОБА_1 відповідно до довідки про заробітну плату в період роботи у військовій частині з 02 вересня 1983 року по 10 вересня 1988 року, наданої центральним архівом МО РФ за № 8/65711 від 15 травня 2018 року з включенням до складу заробітної плати частини заробітної плати, виплаченої в рублях та іноземній валюті, протиправними;

- зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити ОСОБА_1 перерахунок пенсії відповідно до вимог статті 41 закону України "Про загальнообов`язкове пенсійне страхування", пунктів 124, 129 "Положення про порядок призначення та виплати державних пенсій", затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 03 серпня 1972 року № 590, відповідно до архівної довідки центрального архіву Міністерства Оборони Російської Федерації за № 8/65711 від 15 травня 2018 року, зі включенням до складу заробітної плати, з якої нараховується пенсія, частини заробітної плати, виплаченої у рублях та іноземній валюті, відповідно до курсу німецької марки , вказаного в довідці, виданій Національним Банком України від 08 серпня 2021 року № 31-0005/61794, за період, починаючи з 26 листопада 2020 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що перебуває на обліку в УПФ України в Запорізькій області та з 26 листопада 2020 року отримує пенсію за віком в мінімальному розмірі, відповідно Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування». З 02 вересня 1983 року по 10 вересня 1988 року позивач проходив службу у військовій частині Польова пошта № 47448 на посаді командира тренажеру інструктора протитанкової батареї, старшина гаубічної сам.- арт. Батареї АДН, в військовому званні «Прапорщик», що підтверджується копією військового квитка виданого на ім`я ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 , копією трудової книжки, виданої на ім`я ОСОБА_1 13 липня 1978 року серії НОМЕР_2 та архівної довідки Центрального архіву Міністерства оборони Російської Федерації № 8/65711 від 15 травня 2018 року. Зазначає, що Пенсійним фондом України період з 02 вересня 1983 року по 10 вересня 1988 року зараховано до страхового стажу позивача. Вказує що, при первісному зверненні (26 листопада 2020 року) до пенсійного фонду для призначення пенсії за віком, ОСОБА_1 до заяви про призначення пенсії за віком надав оригінал архівної довідки Центрального архіву Міністерства оборони Російської Федерації № 8/65711 від 15 травня 2018 року з відображенням розміру його заробітної плати, яку нараховано та сплачено в рублях та німецьких марках. Оскільки, військова частина № 47488 знаходилася на території Німеччини, радянські рублі конвертували в марки та виплачували позивачу для прожиття. Отже, під час проходження військової служби позивач отримував заробітну плату в радянських рублях та іноземній валюті (німецьких марках). ОСОБА_1 виявив бажання на обрахування пенсії згідно його заробітної плати за вересень 1983 року по вересень 1988 року, відображеної в архівній довідці «Центрального архіву Міністерства оборони Російської Федерації» № № 8/65711 від 15 травня 2018 року, що відповідає частині першій статті 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Листом за №11560-8978/М-02/8-0800/21 (відповідь на заяву позивача від 25 серпня 2021 року) відповідачем відмовлено ОСОБА_1 в проведенні перерахунку призначеної пенсії згідно до заробітної плати позивача за період 1983-1988 роки, оскільки відповідь на запит направлений пенсійним фондом (лютий та липень 2021 рік) до Російської Федерації до пенсійного фонду не надійшов. На думку позивача твердження відповідача про неможливість врахувати при перерахунку пенсії ОСОБА_1 відомості про заробітну плату, згідно до архівної довідки «Центрального архіву Міністерства оборони Російської Федерації» № 8/65711 від 15 травня 2018 року через неможливість перевірити довідку є необґрунтованими, оскільки неможливість здійснення пенсійними органами, до яких направлено відповідачем запит, перевірки відомостей довідки не може свідчити про відсутність в позивача права на отримання пенсії із врахуванням відомостей цієї довідки про його доходи. ОСОБА_1 вважає, що йому протиправно при нарахуванні розміру пенсії за віком не враховано відомостей про доходи за період військової служби, які наведені в архівній довідці «Центрального архіву Міністерства оборони Російської Федерації» № 8/65711 від 15 травня 2018 року.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 22 грудня 2021 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Із рішенням суду не погодився позивач та подав апеляційну скаргу. Посилаючись на ігнорування судом першої інстанції Конституції України та законодавства України, помилковість висновків про відсутність підстав для перерахунку пенсії, позивач просить скасувати рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 22 грудня 2021 року та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідач своїм правом на подання до суду апеляційної інстанції відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області та з 26 листопада 2020 року отримує пенсію за віком в мінімальному розмірі, відповідно Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування».

Позивач звернувся до відповідача із заявою від 25 серпня 2021 року про перерахунок пенсії з 25 листопада 2020 року на підставі архівної довідки центрального архіву Міністерства Оборони Російської Федерації за № 8/65711 від 15 травня 2018 року.

Згідно вказаної архівної довідки заробітна плата ОСОБА_1 у період з вересня 1983 року по вересень 1988 року (включно) нараховувалась та сплачувалась в рублях та німецьких марках.

Відповідач листом від 25 серпня 2021 року №11560-8978/М-02/8-0800/21 повідомив, що на день розгляду звернення відповідь від Федеральної державної казенної установи «Центральний архів Міністерства оборони Російської Федерації» щодо підтвердження даних про заробітну плату і факту видачі довідки не надійшла. Повернутися до питання розгляду запитуваного перерахунку пенсії можливо після надходження відповіді та відповідного підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами.

Не погодившись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для відмови у задоволені позовних вимог та вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами п.6 ч.1 ст.92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Отже, конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Пунктом 2 частини першої статті 41 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV передбачено, що до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, а за періоди до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися зазначені внески (збір) - у межах сум, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону № 1788-ХІІ і не перевищують 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум.

Частиною першою статті 66 Закону № 1788-ХІІ (у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що до заробітку для обчислення пенсій включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України від 26 червня 1997 року № 400/97-ВР «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» нараховується збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

За правилами статті 72 Закону № 1788-ХІІ при обчисленні середньомісячного заробітку працівникам за роботу за межами України враховується заробітна плата, яку вони одержували перед виїздом (статті 64-67), або за їх вибором заробіток, що визначається відповідно до статті 73 цього Закону, а саме: обчислюється з розрахунку середньомісячного заробітку працівників відповідної професії та кваліфікації в Україні на час призначення пенсії (за даними відповідної профспілки), а за умови сплати повністю необхідної суми страхових внесків до ПФУ - на загальних підставах.

Судом першої інстанції вірно вказано, що посилання відповідача на відсутність відповіді від Федеральної державної казенної установи «Центральний архів Міністерства оборони Російської Федерації» щодо підтвердження даних про заробітну плату і факту видачі довідки в якості обґрунтування відмови здійснити перерахунок на підставі вказаної архівної довідки не можуть бути прийняті судом, оскільки неможливість здійснення органами РФ, до яких направлено відповідачем запит, перевірки відомостей довідки не може свідчити про відсутність у позивача права на отримання пенсії із врахуванням відомостей цієї довідки про його доходи. Не надання відповіді на запит не може нівелювати відомості, вказані у довідці про заробітну плату від 15 травня 2018 року № 8/65711, оформленій належним чином та не позбавляє особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням вказаного періоду трудової діяльності.

Разом з тим, слід зазначити наступне.

За приписами пункту 129 Положення про порядок призначення та виплати державних пенсій, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 03 серпня 1972 року № 590, яке діяло під час роботи позивача за кордоном, для обчислення пенсій передбачалися такі правила:

при визначені середньомісячного заробітку (пункти 121 - 126) робітників і службовців, які працювали в установах СРСР за кордоном або в міжнародних організаціях і схемою оплати праці яких передбачаються мінімальні та максимальні оклади в радянській валюті, враховується 200 відсотків максимального окладу за займаною посадою (з встановленими надбавками) в радянській валюті. При цьому та частина заробітної плати, яка виплачується в іноземній валюті, не враховується.

При визначені середньомісячного заробітку (пункти 121 - 126) інших робітників і службовців, направлених з СРСР на роботу за кордон, пенсії обчислювалися із розрахунку 100 відсотків заробітної плати, яку вони отримували до направлення за кордон, а непрацюючим до направлення за кордон -100 відсотків окладу, встановленого в СРСР за посадою, займаною за кордоном, або за іншою аналогічною посадою.

Пунктом 124 Положення про порядок призначення та виплати державних пенсій, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 03 серпня 1972 року № 590, було встановлено, що в заробіток для нарахування пенсії включаються усі види заробітної плати, на які відповідно до діючих правил нараховуються страхові внески. У разі, коли страхові внески нараховуються на умовні суми заробітку, в середній заробіток для нарахування пенсії включаються ці умовні суми.

Тобто, законодавством України, зокрема Законом № 1788-ХІІ, не передбачено обчислення розміру пенсії особам, які працювали за кордоном в установах колишнього СРСР чи УРСР або за відрядженням цих установ, із заробітку із врахуванням частини заробітної плати, отриманої в іноземній валюті.

Крім того, Положенням, чинним на час роботи позивача за кордоном і його зверненням до управління ПФУ за призначенням пенсії, було врегульовано порядок призначення та виплати пенсії і не передбачено право особи, яка працювала за кордоном в установах колишнього СРСР чи УРСР або за відрядженням цих установ, обчислення розміру пенсій із заробітку з урахуванням частини заробітної плати, отриманої в іноземній валюті.

Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, посилається на пункт 42 Правил про умови праці радянських робітників за кордоном, затвердженими Державним Комітетом Ради Міністрів СРСР з питань праці та заробітної плати від 25 грудня 1974 року за №365, у якому зазначено, що на соціальне страхування працівників установ СРСР за кордоном, які направлені з СРСР, а також прийнятих на роботу на місці на штатні посади з числа членів їх сімей, відповідні міністерства та відомства сплачують в СРСР у централізованому порядку страхові внески у відсотках, встановлених урядом СРСР від сум заробітної плати, виплачуваної названим працівникам в радянській та іноземній валютах.

При цьому, до спірних правовідносин не слід застосовувати положення Правил про умови праці радянських робітників за кордоном, оскільки зазначений нормативно-правовий акт врегульовував умови праці радянських працівників за кордоном і не врегульовував питання пенсійного забезпечення та порядку обліку, призначення та обчислення пенсії.

Вказаний висновок суду узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 17 жовтня 2017 року у справі №2а/1215/34/12, у якій зокрема усунуто розбіжності у застосуванні судами одних і тих самих норм матеріального права.

Тобто, архівна довідка центрального архіву Міністерства Оборони Російської Федерації за № 8/65711 від 15 травня 2018 року містить відомості щодо отримання позивачем заробітної плати не тільки у рублях, а і у іноземній валюті, а оскільки частина заробітної плати, яка виплачується в іноземній валюті, не враховується для обчислення пенсій, перерахунок пенсії позивача на підставі вказаної архівної довідки є неможливим.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що позивач не позбавлений права повторно звернутись до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області з питання перерахунку пенсії в період його роботи у військовій частині з 02 вересня 1983 року по 10 вересня 1988 року із наданням довідки про заробітну плату у вказаний період виключно у рублях.

В даному випадку дії відповідача щодо відмови в перерахунку пенсії ОСОБА_1 відповідно до довідки про заробітну плату в період роботи у військовій частині з 02 вересня 1983 року по 10 вересня 1988 року, наданої центральним архівом МО РФ за № 8/65711 від 15 травня 2018 року, є правомірними.

Відповідно до вимог частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У даному випадку, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.

З урахуванням вищевикладеного, колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції рішення ухвалено з додержанням норм матеріального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ч.1 ст.316, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 22 грудня 2021 року у справі № 280/8925/21 - залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного суду у випадках та в строки, визначені статтями 328,329 КАС України.

Головуючий - суддя Н.П. Баранник

суддя Н.І. Малиш

суддя А.А. Щербак