Справа № 640/14590/21
Суддя: Аліменко Володимир Олександрович
Дата ухвалення: 2022-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2022 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Аліменка В.О.,

суддів Лічевецького І.О., Кучми А.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 січня 2022 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація), Товариства з обмеженою відповідальністю "Евакуатор Сервіс" про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Департаменту транспортної інфраструктури КМДА, Товариства з обмеженою відповідальністю «Евакуатор Сервіс» з наступними позовними вимогами:

- визнати протиправними дії відповідачів, що мають наслідком незаконні обмеження прав позивача на пересування та нанесення матеріальних і моральних збитків (статті 2, 3, 12 Закону України «Про свободу пересування…», статті 3, 5, 8, 19, 21, 22, 24, 28, 33, 41 Конституції України;

- стягнути з відповідачів суми нанесеного збитку в розмірі 29 982,45 грн., а саме: 28 981,45 грн. - з відповідача 1, 1 000,00 грн. - з відповідача 2;

- стягнути з відповідачів судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Евакуатор Сервіс" протиправно 28 листопада 2020 року здійснив евакуацію транспортного засобу позивача без виклику інспектора поліції та складення протоколу про адміністративне правопорушення, постанови про накладення адміністративного стягнення та акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 червня 2021 року позовну заяву залишено без руху з наданням позивачу строку на усунення недоліків.

На виконання ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 червня 2021 року позивачем подано «уточнення позовних вимог», а яких просив суд:

- задовольнити позовні вимоги, викладені на сторінках 1, 2, 3, 38 позовної заяви від 25 травня 2021 року;

- визнати протиправними дії відповідачів, що мають наслідком незаконну примусову евакуацію автомобіля позивача 28 листопада 2020 року, незаконне утримання його на штрафмайданчику і незаконне позбавлення позивача права на користування ним впродовж 3 діб, обмеження прав позивача на пересування, нанесення матеріальних і моральних збитків, незаконне позбавлення очікуваної вигоди (заробітку та премій тощо) внаслідок незаконного позбавлення позивача власного автомобіля на 3 доби і тимчасової непрацездатності внаслідок нервового розладу (статті 2, 3, 12 Закону України «Про свободу пересування…», статті 3, 5, 8, 19, 21, 22, 24, 28, 33, 41 Конституції України);

- стягнути з відповідачів суми нанесеного збитку в розмірі 29 982,45 грн., а саме: 28 981,45 грн. - з відповідача 1, 1 000,00 грн. - з відповідача 2; стягнення з відповідачів судових витрат.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 січня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

При цьому суд першої інстанції виходив з того, що позивач не є учасником (суб`єктом) правовідносин, а отже оскаржувані дії відповідачів не породжують для позивача жодних прав та обов`язків, а тому право на захист, не виникає.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Згідно із ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У відповідності до ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Отже, судовому захисту в адміністративних судах підлягають порушені права, свободи та законні інтереси особи в публічно-правових відносинах. При цьому визначальним для вирішення питання про обґрунтованість вимог особи у розв`язанні публічно-правового спору є встановлення факту порушення відповідних прав, свобод чи інтересів такої особи.

У Рішенні від 01 грудня 2004 № 18-рп/2004 Конституційний Суд України розтлумачив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам .

Отже, охоронюваний законом інтерес полягає у прагненні особи набути певних матеріальних або нематеріальних благ з метою задоволення певних потреб, якщо такі прагнення є абстрактними, тобто не випливають із певного суб`єктивного права у конкретних правовідносинах. Тому порушенням охоронюваного законом інтересу, яке дає підстави для звернення особи за судовим захистом, є створення об`єктивних перешкод на шляху до здобуття відповідного матеріального та/або нематеріального блага.

Водночас, за відсутності об`єктивного порушення прав чи законних інтересів особи її вимоги не підлягають задоволенню.

Викладені конституційні норми кореспондуються з нормами Кодексу адміністративного судочинства України.

В свою чергу, як вже зазначалось, порушення прав, свобод та інтересів особи наявне тоді, коли сталися зміни стану суб`єктивних прав та обов`язків особи, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку в публічно-правових відносинах.

Відповідні зміни або перешкоди можуть бути створені протиправними рішеннями, діями або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень.

Якщо відповідні рішення, дії чи бездіяльність протиправно, на думку особи, спричинили виникнення, зміни чи припинення прав та обов`язків особи (тобто є юридично значимими), особа може порушити питання про визнання протиправними таких рішень, дій чи бездіяльності в судовому порядку.

Таким чином, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або має місце інше ущемлення прав чи свобод.

При цьому, позивач на власний розсуд визначає, чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. Водночас, задоволення відповідних вимог особи можливе лише в разі об`єктивної наявності порушення, тобто встановлення, що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин.

Реалізуючи передбачене ст. 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до адміністративного суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові».

Відповідно до ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси. Рішення суду не може бути прийнято на майбутнє, не може ґрунтуватися на припущеннях та домислах, котрі на момент ухвалення рішення ще не відбулись, оскільки таке рішення суперечитиме законодавча визначеним принципам і завданням адміністративного судочинства.

Як зазначено в постанові Верховного Суду України від 10 квітня 2012 року у справі № 21-1115во10 суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин. Визнання протиправним рішення суб`єкта владних повноважень можливе лише за позовом особи, право або законний інтерес якої порушені цим рішенням.

Отже, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особи, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), а також встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення).

Таким чином, обов`язковою умовою для визнання протиправним рішення (дії, бездіяльності) суб`єкта владних повноважень є наявність факту порушення останнім прав, свобод чи охоронюваних законом інтересів особи, яка звернулась за їх судовим захистом.

Відсутність порушеного права (свободи, охоронюваного законом інтересу) чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в задоволенні позову.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постановах від 15 квітня 2020 року № 712/11800/17 та від 19 жовтня 2020 року у справі № 815/1294/16.

Як вірно зазначив суд першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивач в межах даного адміністративного позову просить суд визнати протиправними дії відповідачів, що мають наслідком незаконну примусову евакуацію автомобіля позивача 28 листопада 2020 року, незаконне утримання його на штрафмайданчику і незаконне позбавлення позивача права на користування ним впродовж 3 діб, обмеження прав позивача на пересування, нанесення матеріальних і моральних збитків, незаконне позбавлення очікуваної вигоди (заробітку та премій тощо) внаслідок незаконного позбавлення позивача власного автомобіля на 3 доби і тимчасової непрацездатності внаслідок нервового розладу (статті 2, 3, 12 Закону України «Про свободу пересування…», статті 3, 5, 8, 19, 21, 22, 24, 28, 33, 41 Конституції України); стягнення з відповідачів суми нанесеного збитку в розмірі 29 982,45 грн.

Матеріали справи містять копію постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване у режимі фотозйомки (відеозапису) від 28 листопада 2020 року серія АС №, складене відносно ОСОБА_2 , транспортний засіб CHEVROLET EVANDA, номерний знак НОМЕР_1 , відповідно до якої 28 листопада 2020 року о 19 год. 06 хв. На бульв. Л. Українки, 9 у м. Києві транспортний засіб зупинено на смузі для маршрутних транспортних засобів, позначеній дорожнім знаком 5.11 «Смуга для руху маршрутних транспортних засобів» та дорожньою розміткою 1.24, чим порушено пункт 17.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 та вчинено адміністративне порушення, передбачене частиною третьою статті 122 КУпАП; постановлено застосувати до ОСОБА_2 штраф 510,00 грн.

Водночас, позивачем не надано жодних доказів, якими б підтверджувалися, що транспортний засіб CHEVROLET EVANDA, номерний знак НОМЕР_1 належить позивачу на праві власності, як і відсутні докази незаконної примусової евакуації транспортного засобу, належного позивачу на праві власності, незаконного утримання належного позивачу транспортного засобу на штрафмайданчику і незаконного позбавлення позивача права на користування ним впродовж 3 діб. Крім того, позивачем не надано жодних доказів, якими б підтверджувалося обмеження відповідачами прав позивача на пересування та нанесення позивачу матеріальних і моральних збитків, незаконного позбавлення очікуваної вигоди (заробітку та премій тощо) внаслідок незаконного позбавлення позивача власного автомобіля на 3 доби і тимчасової непрацездатності внаслідок нервового розладу. також, позивачем не вказано, чим підтверджується право власності чи користування позивача транспортний засіб CHEVROLET EVANDA, номерний знак НОМЕР_1 , матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження наявності у позивача права власності чи права користування вказаним транспортним засобом.

При цьому, суд зазначає, що сам факт перебування позивача за кермом транспортного засобу CHEVROLET EVANDA, номерний знак НОМЕР_1 в момент виникнення спірних відносин не є належним підтвердженням порушення прав та законних інтересів позивача.

З огляду на викладені обставини, з урахуванням наведених норм права, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не надано доказів, які б свідчили про порушення спірними правовідносинами його безпосередніх прав та охоронюваних законом інтересів.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 243, 315, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,-

П О С Т АН О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 січня 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст.328 КАС України.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді А.Ю. Кучма

І.О. Лічевецький