Справа № 164/826/22
Суддя: Токарська І. С.
Дата ухвалення: 2022-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа: 164/826/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2022 року Смт. Маневичі

Маневицький районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Токарської І.С.

з участю: секретаря Панасюк Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Маневичі позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції у Волинській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, який обґрунтував тим, що 04 липня 2022 року відносно нього інспектором сектору реагування патрульної поліції ВП № 1 (сел. Маневичі) Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області Берутою І.К. винесено постанову про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП та накладено стягнення у виді 3400 гривень штрафу. Відповідно до оскаржуваної постанови позивач керував транспортним засобом з посвідченням водія серії НОМЕР_1 , виданим вперше, строк дії якого закінчився 17 січня 2022 року, за що передбачена відповідальність за ч. 2 ст. 126 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді 3400 гривень штрафу. Зазначає, що 07 лютого 2020 року отримав посвідчення водія серії НОМЕР_2 , строком дії до 17 січня 2022 року. У січні 2022 року звернувся до сервісного центру Міністерства внутрішніх справ для здійснення обміну, однак йому повідомили, що на даний час відсутні бланки і потрібного почекати орієнтовано до кінця лютого. З 24 лютого 2022 року у країні діє воєнний стан, а тому сервісні центри МВС тимчасово припинили свою роботу. 04 липня 2022 року позивача було зупинено працівниками поліції, на вимогу яких він пред`явив всі необхідні документи, в тому числі і посвідчення водія. Після чого на ОСОБА_1 було складено постанову про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП. Однак, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 184 від 03 березня 2022 року допускається в період воєнного стану керувати транспортним засобом за наявності посвідчення водія, виданого вперше на право керування транспортними засобами відповідної категорії, строк дії якого закінчився. Посилаючись на зазначене, позивач просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення серії БАБ № 794815 від 04 липня 2022 року, складену відносно нього за ч. 2 ст. 126 КУпАП і накладне стягнення у виді 3400 гривень штрафу; стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнував Головного управління національної поліції у Волинській області сплачений судовий збір в сумі 496 гривень 20 копійок.

Відповідачем було подано відзив на позовну заяву, в якому зазначили, що позов заперечують та просять відмовити у його задоволенні, оскільки оскаржувана постанова відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, справа щодо вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, розглянута посадовою особою, яка уповноважена КУпАП розглядати справи про вчинення адміністративних правопорушень, є суб`єктом владних повноважень та при прийнятті рішення було оцінено докази за внутрішнім переконанням в їх сукупності, а стягнення накладено в межах санкції статті, передбаченої ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

За правилами ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд приходить наступного висновку.

Частиною другою ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Згідно зі ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності складу адміністративного правопорушення, що має підтверджуватися належними і допустимими доказами.

Оцінюючи склад адміністративного правопорушення, виходячи із загальної теорії права, склад адміністративного правопорушення це передбачена нормами права сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких те чи інше діяння можна кваліфікувати як адміністративне правопорушення.

Статтею 7 КУпАП унормовано, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановленому законом.

Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (стаття 245 КУпАП ).

Згідно зі статтею 252 КУпАП орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Разом з цим, стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Аналіз наведених положень КУпАП дає підстави для висновку, що під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення уповноважена посадова особа зобов`язана здобути докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. В іншому випадку застосування адміністративного стягнення до особи за відсутності будь-яких доказів її протиправної дії чи бездіяльності не відповідатиме принципу верховенства права і міститиме ознаки свавільного застосування адміністративних повноважень.

Статтею 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з частиною другою ст. 74 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 76 КАС).

Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Із постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАБ № 794815 від 04 липня 2022 року вбачається, що 04 липня 2022 року о 16 годині 38 хвилин ОСОБА_1 в смт. Маневичі по вул. Луцькій керував транспортним засобом «Опель Віваро», р.н.з. НОМЕР_3 , з посвідченням водія серії НОМЕР_4 , виданим вперше, строк дії якого закінчився 17 січня 2022 року, за що передбачена відповідальність за ч. 2 ст. 126 КУпАП (а.с. 11).

Відповідно до п.п. «а» п. 2.1 Правил дорожнього руху України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Частина 2 ст. 126 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом та накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Разом з тим, відповідно до пункту 1 частини 1 постанови Кабінету Міністрів України № 184 від 03 березня 2022 року «Деякі питання допуску водіїв до керування транспортними засобами» установлено, що у період дії воєнного стану та протягом року з дня припинення або скасування дії воєнного стану особа допускається до керування транспортними засобами за наявності у неї національного посвідчення водія України, виданого їй вперше на право керування транспортними засобами відповідної категорії, строк дії якого закінчився.

З письмових матеріалів справи, зокрема посвідчення водія серії НОМЕР_1 від 07 лютого 2020 року, встановлено, що посвідчення видане позивачу вперше, строком дії до 17 січня 2022 року.

Відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022 в Україні введено воєнний стан, який триває і на даний час.

Таким чином, враховуючи положення постанови Кабінету Міністрів України № 184 від 03 березня 2022 року «Деякі питання допуску водіїв до керування транспортними засобами», позивач ОСОБА_1 мав право керувати транспортним засобом за наявності у нього посвідчення водія, строк якого закінчився, у період воєнного стану, а тому постанова є безпідставною та підлягає скасуванню.

Крім того, на думку суду, відповідач, який є суб`єктом владних повноважень, всупереч вимогам частини другої ст. 71 КАС України, не надав жодних належних і допустимих у розумінні статті 70 КАС України доказів, які б підтверджували правомірність винесення ним оскаржуваної постанови про адміністративне правопорушення та не спростував тверджень позивача щодо відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, за яке його притягнуто до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Згідно ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, якщо буде встановлено відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

З огляду на відсутність доказів вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, суд дійшов висновку, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії БАБ №794815 від 04 липня 2022 року, якою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено стягнення у вигляді штрафу 3400 гривень за частиною другою статті 126 КУпАП, підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення - закриттю.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Також за положеннями частини першої ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова або службова особа.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. У випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю.

Беручи до уваги висновки Великої Палати Верховного суду, викладених у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 543/775/17, розмір судового збору за подання позовної заяви у справах щодо накладення адміністративного стягнення складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За таких підстав суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача 496 гривень 20 копійок судового збору.

Керуючись ст. ст. 2, 70, 71, 77, 244-246, 286 КАС України, ст.ст. 7, 9, 251, 245, 258 КУпАП, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити.

Скасувати постанову серії БАБ № 794815 від 04 липня 2022 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП, а провадження у справі закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління національної поліції у Волинській області на користь ОСОБА_1 496 гривень 20 копійок судового збору.

Апеляційна скарга на рішенням може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Позивач - ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач - Головного управління національної поліції у Волинській області, адреса: 43025, м. Луцьк Волинської області, вул. Винниченка, 11 ().

Повний текст судового рішення складено 14 липня 2022 року.

Суддя

Маневицького районного суду І.С. Токарська