Справа № 640/11628/21
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2022-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.

суддів: Беспалова О.О.

Собківа Я.М.

При секретарі: Шепель О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової служби України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 жовтня 2021 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-промислова компанія Співдружність Україна» до Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Агро-промислова компанія Співдружність Україна» (далі по тесту - позивач, ТОВ «Агро-промислова компанія Співдружність Україна») звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної податкової служби України (далі - відповідач, ДПС України), у якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 07 квітня 2021 року № 4.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що проведена позапланова виїзна документальна перевірка позивача, за результатами якої складено акт перевірки, висновки якого про порушення вимог Податкового кодексу України, - завищення суми податкового кредиту за грудень 2020 року, що призвело до завищення суми бюдетного відшкодування ПДВ - є хибними, не ґрунтуються на дійсних фактичних обставинах та зроблені податковим органом у зв`язку з невірним застосуванням норм податкового законодавства, без належного дослідження наданих позивачем до перевірки первинних документів, та через намагання пов`язати зазначені висновки з наявними питаннями до діяльності контрагента позивача, у зв`язку із чим, податкове повідомлення-рішення, що прийняте на підставі даного акту, є протиправним та підлягає скасуванню. Також, позивач звертає увагу на те, що надані до перевірки первинні документи у повній мірі розкривають зміст господарських операцій, підтверджують рух активів позивача, та використання придбаних ТМЦ у власній господарській діяльності позивача та подальшу реалізацію.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 жовтня 2021 року даний позов задоволено в повному обсязі.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування своєї позиції скаржник зазначив, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийняте у відповідності до норм чинного законодавства, на підставі акта перевірки, яким було встановлено неможливість здійснення господарських операцій між позивачем та ФГ «Фаворит», у зв`язку з відсутністю факту (джерела) походження товару та законного введення в обіг та відсутністю факту реального одержання (купівлі) ФГ «Фаворит» у досліджуваних періодах. Крім того, з матеріалів справи не вбачається наявність складських документів, договорів на зберігання сої, що підтверджує відсутність фактичного здійснення господарських операцій. Контрагент позивача не здійснював постачання спірних товарів, про що свідчить відсутність виробничих потужностей та персоналу, необхідного для забезпечення господарської діяльності.

Товариством з обмеженою відповідальністю «Агро-промислова компанія Співдружність Україна» подано відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечено проти її доводів та зауважено про законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, позивач отримав від Головного управління ДПС у м. Києві податкове повідомлення-рішення від 07 квітня 2021 року № 4, яким зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість, що зараховується до складу додаткового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на суму 1 734 022 грн., що здекларована в декларації з ПДВ за грудень 2020 року, у зв`язку з порушенням вимог п. п. 185.1 ст.185, п. 198.1, п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України.

Вказане податкове повідомлення-рішення було прийнято на підставі акта перевірки від 09 березня 2021 року № 18786/26-15-07-04-01/37817784 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки щодо дотримання ТОВ «Агро-промислова компанія Співдружність Україна» податкового законодавства при декларуванні за грудень 2020 року заявленого до відшкодування з бюджету податку на додану вартість.

Так, з 16 лютого 2021 року по 01 березня 2021 року відповідачем на підставі наказу від 08 лютого 2021 року № 1181-п «Про проведення документальної позапланової перевірки ТОВ «АГРО-ПРОМИСЛОВА КОМПАНІЯ СПІВДРУЖНІСТЬ УКРАЇНА» було проведено перевірку позивача, за результатами якої складено акт перевірки, в якому відповідач дійшов висновку, що позивачем було завищено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (р.21) за грудень 2020 року на 1 734 022 грн.

При цьому, з акта перевірки вбачається, що підставою для встановленого відповідачем завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного періоду, став висновок про те, що операції позивача з придбання у контрагента ФГ «Фаворит» продукції не мали місця (нереальні), тому позивач безпідставно сформував податковий кредит за такими операціями.

Позивач не погодився з висновками акта перевірки та у порядку п. 86.7 ст. 86 ПК України подав свої заперечення та зауваження до акта перевірки, однак, 19 квітня 2021 року на поштову адресу позивача надійшли лист відповідача № 5839/1/26-15-07-04-02-14 «Про результати розгляду заперечень» та оскаржуване ППР.

Не погоджуючись з винесеним відповідачем податковим повідомленням-рішенням, вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Як встановлено судом першої інстанції, позивач протягом грудня 2020 року придбавав сільськогосподарську продукцію (сою урожаю 2020 року) у контрагента ФГ «ФАВОРИТ» з метою подальшої переробки та продажу продуктів такої переробки покупцям, тобто, в рамках своєї господарської діяльності. При цьому, за поясненням позивача, статус контрагента, його правосуб`єктність та репутацію на ринку України позивач перевірив перед початком співпраці та не мав підстав сумніватися в добросовісності обраного контрагента. Виходячи із наданих позивачу до вступу у господарські відносини з контрагентом звітів за формою 29-сг та 37-сг, які зареєстровані в органах статистики, контрагентом було вирощено у 2020 році сої об`ємом 24680,50 ц (або 2468,05 т), що набагато більше, аніж реалізовано позивачу (665,12 т); навіть керуючись середньою урожайністю, яку наводить відповідач в акті перевірки з інтернет-джерел (10,90 ц/га), то контрагент з урахуванням площ земельних угідь, яка підтверджується в акті перевірки, міг забезпечити вирощування сої в об`ємах щонайменше 829,50 т та подальший продаж позивачу сої в розмірі 665,12 т.; наявність основних засобів та знарядь у контрагента, як то сіялки, декількох зерносушарок, культиватора та комбайна, свідчить про реальне здійснення ним діяльності з вирощування продукції, у зв`язку з чим незрозумілим є твердження відповідача про те, що ФГ «ФАВОРИТ» не могло виростити сою для продажу позивачу.

Позиція відповідача зводиться до неможливості здійснення господарських операцій між ТОВ «Агро-промислова компанія Співдружність Україна» та ФГ «Фаворит» у зв`язку з відсутністю факту (джерела) походження товару та законного введення в обіг та відсутністю факту реального одержання (купівлі) ФГ «Фаворит» у досліджуваних періодах. З матеріалів справи не вбачається наявність складських документів, договорів на зберігання сої, видача товару зі складу ТОВ «Фалькон Агро Груп» представнику позивача, що підтверджує відсутність фактичного здійснення господарських операцій.

Вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності, встановлені статтею 44 ПК. Так, згідно з положенням пункту 44.1 цієї статті для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України від 16 липня 1999 року № 996-ХIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996-ХIV).

Відповідно до статті 1 цього Закону первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обов`язкові ознаки: відомості про господарську операцію і підтвердження її реального (фактичного) здійснення.

Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК визначено, що господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема, за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно зі статтею 1 Закону № 996-ХIV господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

За змістом ч.1,2 статті 9 Закону № 996-ХIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Тобто для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Слід зазначити, що договір не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського обліку. Відповідно до ч.1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Отже, договір свідчить лише про намір виконати дії (операції) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання.

Відповідно до вищенаведеного визначення господарська операція пов`язана не з фактом підписання договору, а з фактом руху активів платника податків та руху його капіталу.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами ПК.

Так, згідно з пунктом 138.2 статті 138 ПК витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до п. 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (в тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (пункт 198.6 статті 198 ПК).

Відповідно до п.201.1 статті 201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) податкову накладну, складену в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, та зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Згідно п. 201.7 статті 201 ПК України податкова накладна виписується на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Відповідно до п. 201. 8 статті 201 Кодексу право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому ст. 183 цього Кодексу. Податкова накладна видається платником податку, якій здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відтак, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Будь-які документи мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень.

Судом встановлено, що для забезпечення здійснення господарської діяльності позивач придбавав у ФГ «ФАВОРИТ» сою урожаю 2020 року для подальшої її переробки і продажу продуктів переробки покупцям.

Сторонами не заперечується, що до перевірки позивачем було надано перелік документів, які не мають дефектів та підтверджують здійснення господарських взаємовідносин з ФГ «Фаворит», однак, на думку відповідача, такі операції не мали реального характеру. До перевірки було надано договір, видаткові накладні, рахунки-фактури, податкові накладні, докази оплати за товар.

У зв`язку з цим позивач формував податковий кредит стосовно придбаних товарів/послуг з 20% ПДВ в ціні таких товарів/послуг, які було використано в оподатковуваних операціях в межах його господарської діяльності та на підставі належно оформлених податкових накладних. На момент їх виписки постачальник був платником ПДВ.

Між тим, податковий орган дійшов висновку про безтоварність операцій позивача з його контрагентом, що призвело до завищення позивачем податкового кредиту. При цьому, відповідач в акті перевірки не заперечував того, що на час здійснення операцій ФГ «ФАВОРИТ» було належним чином зареєстрованою юридичною особою та платниками ПДВ; у позивача наявні первинні/бухгалтерські документи по операціям з ФГ «ФАВОРИТ», і такі документи були надані до перевірки; позивач у повному обсязі сплатив зобов`язання перед ФГ «ФАВОРИТ» та вчасно відобразив проведені операції у бухгалтерському обліку; позивач сплатив ПДВ в розмірі 20%; у ФГ «ФАВОРИТ» наявні трудові ресурси та земельні угіддя, зокрема, в акті перевірки сам відповідач підтверджує про наявність штату працівників в 16 осіб та наявність земельних угідь у власності в розмірі 761,0 га.

В той же час, в акті перевірки зазначається про недостатність ресурсів для провадження діяльності щодо ФГ «ФАВОРИТ» - недостатність земельних угідь, трудових ресурсів для вирощування с/г продукції у поставлених позивачу об`ємах.

Судом встановлено, що в акті перевірки відповідачем зазначено про наявність у ФГ «ФАВОРИТ» у власності 761,0 га земельних ділянок, а також штатної чисельності працівників в кількості 16 осіб. Розмір посівних площ у вказаній кількості земельної ділянки та кількості трудових ресурсів підтверджується: звітом ФГ «ФАВОРИТ» за формою 4-сг про посівні площі сільськогосподарських культур під урожай 2020 року; звітом ФГ «ФАВОРИТ» за формою 29-сг про площі та валові збори сільськогосподарських культур, плодів, ягід та винограду у 2020 році; звітом ФГ «ФАВОРИТ» за формою 37-сг про збирання врожаю сільськогосподарських культур на 01 листопада 2020 року; довідкою Новокаховської міської ради від 19 березня 2020 року № 111/03-04 щодо закріплених за ФГ «ФАВОРИТ» земельних угідь для ведення фермерського господарства; податковим розрахунком за формою 1-ДФ за 3 квартал 2020 року, проте, вказані документи безпідставно, на переконання суду, не були враховані податковим органом.

Відповідно до змісту вказаних вище звітів за формою 29-сг та 37-сг, які зареєстровані в органах статистики, контрагентом позивача було вирощено у 2020 році сої 24680,50 ц або 2468,05 тон, що є більшим, ніж було реалізовано позивачу - 665,12 тон. Крім того, у ФГ «ФАВОРИТ» на балансі знаходяться основні засоби виробництва, які використовуються в процесі вирощування с/г продукції, в тому числі і сої, зокрема: сіялка, декілька зерносушарок, культиватор та комбайн.

Відомості, прийняті органами статистики, та наявність перелічених вище основних засобів та знарядь у ФГ «ФАВОРИТ» свідчать про реальне здійснення ним господарської діяльності з вирощування продукції в задекларованих об`ємах.

Щодо доводів відповідача про невідповідність заявлених ФГ «ФАВОРИТ» об`ємів земельних ділянок (посівних площ), то суд вважає, що вони жодним чином не можуть вказувати на порушення податкового законодавства позивачем.

За змістом акта перевірки, відповідач прорахував, що у ФГ «ФАВОРИТ» не вистачило землі для вирощування сої, яка поставлена ним позивачу. При цьому, для обрахунку необхідної кількості земельних угідь відповідач прийняв до уваги знайдену у мережі Інтернет середню врожайність по Херсонській області та розрахував її для вирощення подібного товару для Чернігівської області (а не в районі, де ФГ «ФАВОРИТ» має сільськогосподарські угіддя).

Позивачем долучено до матеріалів справи запит та лист Головного управління статистики в Херсонській області від 17 травня 2021 року з додатком про збір урожаю сої, згідно яких середня врожайність сої у 2020 році становила 31,5 га, тобто, значно більше, ніж наведено у розрахунках перевіряючих, що, у свою чергу, ставить під сумнів достовірність та правильність таких розрахунків.

Тобто, доводи відповідача в цій частині є необґрунтованими, такими, що не встановлені в порядку, визначеному законом, і є припущеннями, якими не можуть обґрунтовуватися порушення, які ставляться у вину саме позивачу.

Натомість, суд приймає до уваги надані позивачем документи на підтвердження приймання товару, переробки сої, перевезення олії соєвої, експорту олії соєвої та продажу олії соєвої на території України, експорту шроту, які за змістом на дають змогу прослідкувати всі етапи руху придбаного товару та його подальшої реалізації у заявлених об`ємах.

Крім того, судом враховується, що поставка товару від контрагента ФГ «Фаворит» здійснювалася на умовах поставки СРТ («доставлено до»), пункт поставки - м. Кропивницький, смт. Нове, вул. Літейна 10 або залізничним транспортом: залізнична станція Лелеківка (код станції 411507), Одеська залізнична дорога, з подачею на п/п ТОВ «Фалькон Агро Груп». На виконання укладеного договору поставки ФГ «Фаворит» поставило позивачу 665,12 т сої урожаю 2020 року у грудні 2020 року, що підтверджують наступні документами: договір поставки №РР/О115О від 04 грудня 2020 року специфікація до договору поставки №РР/01150 від 04 грудня 2020 року; видаткові накладні; податкові накладні; витяг з Єдиного реєстру податкових накладних №33151; товарно-транспортні накладні, платіжні доручення. Перелік та реквізити вказаних первинних документів наведено судом першої інстанції, сторонами не заперечується, а тому апеляційним судом не дублюється.

Поставка сої від ФГ «Фаворит» здійснювалася відповідно до умов договору на територію третьої особи, що в подальшому переробляла поставлений товар, - ТОВ «Фалькон Агро Груп». На підтвердження прийняття сої ТОВ «Фалькон Агро Груп» надано реєстр прийнятого товару за грудень 2020 року, підписаний уповноваженими особами ТОВ «Фалькон Агро Груп», в якому зазначені номери товарно-транспортних накладних, номери авто та причепів, вага поставленого товару, його якірні характеристики, відправник вантажу, серед яких наявні транспортні засоби від спірного постачальника товару.

Надалі соя, поставлена позивачу ФГ «Фаворит», була перероблена на олію ТОВ «Фалькон Агро Груп» на підставі договору переробки давальницької сировини № 01-0820/01С від 01 серпня 2020 року. На підтвердження переробки сої ТОВ «Фалькон Агро Груп» надано: акти надання послуг з давальницької переробки №9 від 31 грудня 2020 року, №1 від 31 січня 2021 року; акти здачі-прийняття сировини та готового продукту давальницької переробки №3/12 від 31 грудня 2020 року, №3/01 від 31 січня 2021 року; виробничі звіти за період 01 грудня 2020 року - 31 грудня 2020 року, за період 01 січня 2021 року - 31 січня 2021 року.

Відповідно до договору переробки давальницької сировини №01-0820/01С від 01 серпня 2020 року та актів здачі-прийняття сировини та готового продукту давальницької переробки, при переробці сої утворюються наступні види готової продукції: олія соєва нерафінована/олія соєва гідратована; шрот соєвий кормовий тестований гранульований/негранульований; та інша продукція - оболонка насіння сої, відходи сої третьої категорії, гідрофуз олії соєвої.

У подальшому така продукція (олія соєва гідратована сира та шрот соєвий кормовий тостований) була реалізована позивачем за кордон та на території України.

Перевезення переробленої олії соєвої з метою її подальшого експорту до Одеського морського торговельного порту здійснювало ТОВ «Град-Логістик» на підставі договору на транспортно-експедиторське обслуговування №06/04-2020 від 06 квітня 2020 року, укладеного з ТОВ «АПК Співдружність Україна». На підтвердження перевезення олії соєвої позивачем надано товарно-транспортні накладні, перелік та реквізити яких наведено судом першої інстанції та сторонами не заперечується, а тому апеляційним судом не дублюється.

Відповідно до даних товарно-транспортних накладних, перевезення олії здійснювалося з переробного підприємства ТОВ «Фалькон Агро Груп» (м. Кропивницький, смт. Нове, вул. Ливарна, 10 до Одеського морського торговельного порту (термінал ТОВ «Пріста Ойл- Україна», м. Одеса, Митна площа, 1). Крім того, товарно-транспортні накладні містять відмітку про прийняття товару на портовому терміналі ТОВ «Пріста Ойл-Україна», а саме: час та дату прийняття товару, його вагу, а також посаду, ПІБ, підпис оператора, що приймав товар на портовому терміналі.

Виготовлена на ТОВ «Фалькон Агро Груп» олія соєва в подальшому була експортована компаніям Intergrain S.A. (Люксембугр), Agrozan Commodities DMCC, Soy Commodities LTD. Зазначене підтверджується контрактами №0712-20/1 від 07 грудня 2020 року, №2912-20-02 від 29 грудня 2020 року №140121-01 від 14 січня 2021 року; вантажно-митними деклараціями.

Частина олії, виробленої на ТОВ «Фалькон Агро Груп», була реалізована позивачем на території України відповідно до договору поставки соєвої олії №РР/01117 від 21 липня 2020 року, укладеного ТОВ «АПК Співдружність Україна» та ТОВ «Бориспільський комбікормовий завод» та договору поставки соєвої олії №30/07/2020 від 30 липня 2020 року, укладеного між ТОВ «АПК Співдружність Україна» та ТОВ "Ясенсвіт".

Щодо посилання апелянта на недостатність у ФГ «Фаворит» трудових ресурсів та виробничих потужностей, то слід зазначити, що норми податкового законодавства не визначають певний обсяг матеріальних та/чи трудових ресурсів у платника податків при здійсненні господарської діяльності як критерій правового статусу платника податків щодо отримання податкової преференції у формі податкового кредиту чи наміру платника податків отримати певний результат від здійснення господарської операції (підприємницької діяльності) (постанова Верховного Суду від 08 травня 2018 року по справі №815/3526/17).

Відсутність у спірних контрагентів матеріальних та трудових ресурсів також не виключає можливості реального виконання ним господарської операції та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу). Основні та транспортні засоби можуть перебувати в постачальника на праві оренди або лізингу.

Посилання відповідача на нереальність здійснення господарських операцій контрагента позивача з його контрагентом, а також контрагента контрагента позивача взагалі не приймається судом до уваги, оскільки реальність господарських операцій щодо таких товарів не є предметом даного спору. Крім того контролюючим органом не зазначено, яка чисельність штатних одиниць необхідна для провадження даного виду господарської діяльності.

При цьому, встановлення факту фіктивного підприємництва контрагента платника Податковий кодекс України не визначає як самостійну підставу для позбавлення права добросовісного платника на формування податкового кредиту та витрат.

Також необхідно зазначити, що податкова інформація та акти перевірки не є належними та допустимим доказами у справі, а висновки відповідача щодо здійснення фінансово-господарської діяльності, зроблені на підставі службової інформації, що є недостатньою для визнання угод, укладених із позивачем, такими, що не спричинили реальних юридичних наслідків.

Таким чином, твердження відповідача про те, що діяльність контрагента позивача була спрямована на здійснення операцій, пов`язаних з наданням останньому податкової вигоди у вигляді безпідставного формування податкового кредиту та валових витрат, ґрунтуються на припущеннях, що суперечить статті 159 КАС України.

Важливим також є те, що як позивач, так і його контрагент на час здійснення спірних господарських операцій були зареєстровані як юридичні особи у відповідності до чинного законодавства та були платниками податку на додану вартість.

Отже, як вбачається з матеріалів справи, факт продажу товарів, обумовлених спірним договором, підтверджується документально, господарські операції належним чином відображені у бухгалтерському і податковому обліку позивача та його податковій звітності, а право на включення до податкового кредиту суми податку на додану вартість, сплаченої у складі вартості придбаних товарів, посвідчується належним чином оформленими податковими накладними.

Таким чином, обставини щодо фактичності здійснення господарських операцій з придбання у контрагента товарів, на які платник податку посилається як на підставу виникнення у нього права на включення нарахованого (сплаченого) податку на додану вартість до податкового кредиту, відповідачем не спростовано.

Жодного спростування інформації, викладеної судом в оскаржуваному рішенні, податковим органом в апеляційній скарзі не наведено, як і не обґрунтовано його незгоду із таким висновком, будь-яких інших доводів, відмінних від наведених в суді першої інстанції, відповідачем в апеляційній скарзі не зазначено, порушення суд норм права не доведено.

Враховуючи зазначене, та оскільки судом не було встановлено ознак фіктивності укладеного між позивачем та його контрагентом правочину, необґрунтованими є висновки, викладені відповідачем в акті перевірки про порушення позивачем податкового законодавства.

Відтак, податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві № 4 від 07 квітня 2021 року є протиправним та підлягає скасуванню.

Таким чином, правомірним є висновок суду першої інстанції про задоволення даного адміністративного позову.

Отже при винесенні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 308, 315, 316, 321, 325, 329, 331 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Державної податкової служби України - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 жовтня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтями 329, 331 КАС України.

Повний текст рішення виготовлено 12 липня 2022 року.

Головуючий суддя: В.В. Файдюк

Судді: О.О. Беспалов

Я.М. Собків