Справа № 320/2461/19
Суддя: Костюк Любов Олександрівна
Дата ухвалення: 2022-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/2461/19 Прізвище судді (суддів) першої інстанції:
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Бужак Н.П., Кобаля М.І.;

за участю секретаря: Несін К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 вересня 2021 року (розглянута у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження, м. Київ, дата складання повного тексту рішення - 13 жовтня 2021 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2019 року, ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області (далі - відповідач), в якому просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення № від 09.10.2018 року; № від 09.10.2018 року; № від 09.10.2018 року.

Київський окружний адміністративний суд рішенням від 16.09.2019 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 04.12.2019, відмовив в задоволенні адміністративного позову.

Позивач подав до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Київського окружного адміністративного суду від 16.09.2019 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 04.12.2019, у якій, просить скасувати зазначені судові рішення та прийняти нове рішення про задоволення позову.

У ході розгляду даної справи, постановою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 13.04.2021, адміністративну справу №320/2461/19 направлено на новий розгляд до Київського окружного адміністративного суду.

Скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій та направляючи справу на новий розгляд, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 353 КАС (в редакції, чинній до внесення змін в цю статтю згідно із Законом від 15.01.2020 №460-ІХ, який набрав чинності з 08.02.2020, та підлягає застосуванню при касаційному перегляді цієї справи відповідно до п. 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» зазначеного Закону), зауважив, що підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Обґрунтовуючи позов, позивач зазначив, що доходу в розмірі 6 261 750,00 грн. у вигляді додаткового блага, як це вказано в акті перевірки від 20.09.2019 №802/10-36-13-03/ НОМЕР_1 з посиланням на підпункт «г» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, не отримував. Наведеними в акті перевірки обставинами щодо виплати ПрАТ «СК «Саламандра-Україна» та ПрАТ «СК «ДІМ Страхування» (страховиками) на користь ТОВ «Фінансова компанія «Факторинг Про» страхового відшкодування в загальному розмірі 6261750,00 грн. не підтверджується прощення (анулювання) його боргу в цьому ж розмірі за кредитним договором з ТОВ «Фінансова компанія «Факторинг Про», оскільки до страхових компаній перейшло право вимоги до нього сплатити борг.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 листопада 2021 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 09.10.2018, винесене Головним управлінням Державної фіскальної служби у Київській області.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 09.10.2018, винесене Головним управлінням Державної фіскальної служби у Київській області.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 09.10.2018, винесене Головним управлінням Державної фіскальної служби у Київській області.

Не погоджуючись з вказаною постановою, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку, що апеляційні скарги не підлягає задоволенню та погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, що на підставі пп. 20.14 п. 20.1 ст. 20, п. 75.1 ст. 75, пп. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78, ст. 79, пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України та Наказу №1864 від 06.09.2018 проведена документальна позапланова невиїзна перевірка з питань дотримання своєчасності, достовірності повноти нарахування та сплати податку на доходи з фізичних осіб до бюджету при отриманні доходу як додаткове благо фізичної особи-платника податків - ОСОБА_1 , за результатами якої складено акт від 20.09.2019 №802/10-36-13-03/ (далі - Акт перевірки).

З Акта перевірки вбачається, що за період часу з 01.01.2015 по 31.12.2016 між ОСОБА_1 та ТОВ «ФК «Факторинг про» було укладено ряд Договорів кредиту на загальну суму 6261750,00 грн. На випадок неповернення виданих за кредитними договорами грошових коштів ТОВ «ФК «Факторинг Про» уклало договори страхування ризиків: страховик - ПрАТ «СК «Саламандра-Україна»; страховик - ПрАТ «СК «ДІМ Страхування».

Перевіркою встановлено, що отриману суму кредиту повернуто ТОВ «ФК «Факторинг Про» за рахунок страхових виплат у розмірі: страховик - ПрАТ «СК «Саламандра-Україна» - 2030490,00 грн.; страховик - ПрАТ «СК «ДІМ Страхування» - 4231260,00 грн.

У зв`язку з вищевикладеним перевіркою встановлено, дохід отриманий ОСОБА_1 за рахунок погашення страховими компаніями основної суми боргу ТОВ «ФК «Факторинг Про» отримано як додаткове благо у розмірі 6261750,00грн. відповідно до ч. «г» пп. 164.2.17 п.164.2 ст.164 ПКУ.

Податкові декларації про майновий стан і доходи за період 2015 по 2016 роки платник податків - фізична особа ОСОБА_1 не подавались.

ГУ ДФС у Київській області направлено запит фізичній особі - платнику податків ОСОБА_1 «про надання інформації, пояснення та документальних підтверджень» від 24.04.2018 №1798/Т/10-36-13-04 який відповідно до п.73.3 ПК України надіслано 26.04.2018 рекомендованим листом з повідомленням про вручення №90. Запит вручений не був, по причині, що фізична особа - платник податків ОСОБА_1 не проживає за вищевказаною адресою. Для підтвердження податкової адреси ОСОБА_1 , ГУ ДФС у Київській області. надіслано запит від 11.06.2018 №4982/9/10-36-13-04 до «відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС в Київській області» та підтверджено інформацію щодо вищевказаної податкової адреси фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ).

У відповідь на вищезазначений запит фізична особа - платник податків ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ), не надавав відповідь до контролюючого органу.

Таким чином відповідач встановив порушення платником податків - фізичною особою ОСОБА_1 :

а) пп. 49.18.4 п. 49.18 ст.49 розділу И, п. 176.1, п. 179.1, п. 179.2 ст. 179 розділу IV ПК України фізична особа - платник податків ОСОБА_1 , декларацію про отримані доходи за 2015-2016 роки до Переяслав-Хмельницького відділення (Переяслав-Хмельницький район) Броварської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області не подано;

б) ч. «г» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України фізичною особою - платником податків ОСОБА_1 занижено загальний річний оподатковуваний дохід за 2015-2016 роки на суму 6261750,00 грн. та відповідно занижено суму податку на доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті до бюджету за 2015-2016 роки в сумі 1240078,00 грн.;

в) п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень ПК України від 02.12.2010 №2755-VI (зі змінами та доповненнями) встановлено заниження оподаткованого доходу фізичною особою-платником податків ОСОБА_1 за період з 01.01.2015 по 31.12.2016 на суму 6261750,00 грн., що призвело до заниження військового збору за 2015-2016 на суму 93926,25 грн.

На підставі таких висновків Акта перевірки відповідачем прийняті спірні податкові повідомлення-рішення.

Позивач, не погоджується із вказаними вище висновками та оспорюваними рішеннями, вважаючи їх не обґрунтованими, протиправними та такими, що не базується на нормах чинного законодавства України і фактичних обставинах справи, звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам та матеріалам справи, а також наданим додатковим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основним завданням контролюючих органів є здійснення контролю за додержанням податкового законодавства, правильністю обчислення, повнотою і своєчасністю сплати до бюджетів, державних цільових фондів податків і зборів (обов`язкових платежів), а також неподаткових встановлених законодавством доходів (далі-податки, інші платежі).

Відповідно до п. 61.1, п. 61.2 ст. 61 Податкового кодексу України (далі - ПК України), Податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Підпунктом 20.1.4. п.20.1 ст.20 ПК України органам державної податкової служби надане право проводити перевірки платників податків (крім Національного банку України) в порядку, встановленому цим Кодексом. Порядок проведення перевірок визначений ст.75-86 ПК України.

Згідно ст. 62 ПК України податковий контроль здійснюється шляхом: ведення обліку платників податків; інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючих органів; перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу відносин.

Матеріалами справи встановлено, що на підставі пп.20.14 п.20.1 ст.20, п.75.1 ст.75, пп.78.1.1 п.78.1 ст.78, ст.79, пп.164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України та Наказу №1864 від 06.09.2018 проведена документальна позапланова невиїзна перевірка з питань дотримання своєчасності, достовірності повноти нарахування та сплати податку на доходи з фізичних осіб до бюджету при отриманні доходу як додаткове благо фізичної особи-платника податків - ОСОБА_1 за результатами якої складено Акт перевірки.

Пунктом 79.2 ст. 79 ПК України передбачено, що документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки (абз. 2 п. 79.2 ПК України).

Незважаючи на правило п. 79.3 ст. 79 ПК України щодо необов`язкової присутності платника податків під час проведення документальних невиїзних перевірок, платник податків має право бути присутнім під час проведення перевірки, і тим більше, бути обізнаним щодо призначення перевірки та її проведення. Це узгоджується з нормою пп. 17.1.6 п. 17.1 ст. 17 ПК України, якою встановлено, що платник податків має право бути присутнім під час проведення перевірок та надавати пояснення з питань, що виникають під час таких перевірок, ознайомлюватися та отримувати акти (довідки) перевірок, проведених контролюючими органами, перед підписанням актів (довідок) про проведення перевірки, у разі наявності зауважень щодо змісту (тексту) складених актів (довідок) підписувати їх із застереженням та подавати контролюючому органу письмові заперечення в порядку, встановленому цим Кодексом.

Право платника податків бути присутнім під час проведення перевірки забезпечується, зокрема обов`язком контролюючого органу ознайомити його у встановлений законом спосіб до початку перевірки із наказом про перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення. Це одна із гарантій того, що перевірка буде проведена об`єктивно та повно, а платник податків зможе надати наявні у нього документи та пояснення з питань перевірки.

Такий правовий висновок щодо застосування норм п. 79.2 ст. 79 ПК України у подібних правовідносинах зроблений Верховним Судом, зокрема в постанові від 22.09.2020 у справі №520/8836/18.

Враховуючи вказане, колегія суддів погоджується із твердженням позивача про неправомірність перевірки з посиланням на те, що він не був обізнаний про проведення перевірки до її початку, а копія наказу про проведення перевірки та письмове повідомлення про дату і місце проведення перевірки йому до початку перевірки не були вручені, зважаючи на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, письмове повідомлення від 06.09.2018 №44/6/10-36-13-03 та копія наказу ГУ ДФС у Київській області про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки від 06.09.2018 №1864 були направлені відповідачем на адресу позивача рекомендованим листом з повідомленням про вручення та отримані позивачем 12.09.2018 (дане підтверджується наявним у матеріалах справи рекомендованим повідомленням за трек-номером №328).

Проте, зазначена перевірка, відповідно до Наказу №1864 від 06.09.2018, призначена на 07.09.2018, тобто на наступний день після винесення вказаного наказу та тривала 5 робочих днів, а саме з 07.09.2018 по 13.09.2018, що, зокрема, вбачається з Акту перевірки.

Колегія суддів звертає увагу, що в постанові від 21.02.2020 у справі №826/17123/18 (адміністративне провадження №К/9901/25669/19) Судова палата з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду зробила правовий висновок, відповідно до якого незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.

Хоча цей висновок Верховного Суду зроблений щодо застосування норм права у правовідносинах, які виникли у зв`язку з проведення документальної позапланової виїзної перевірки, він в частині оцінки судом доводів платника податків про порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення перевірки як підстави позову про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення прийнятний і при застосуванні норм права у правовідносинах щодо проведення документальної невиїзної перевірки.

Отже, матеріалами справи встановлено, що наказ про проведення перевірки та письмове повідомлення про дату початку та місце проведення перевірки позивачеві до початку перевірки не були вручені та ГУ ДФС у Київській області не виконало умов ст. 79 ПК України, які надають право посадовим особам контролюючого органу приступити до проведення перевірки, тому дана перевірка була проведена протиправно з порушенням вимог податкового законодавства України.

Також, колегія суддів звертає увагу щодо встановленого порушення під час її проведення, яке стало підставою для прийняття спірних рішень, суд зазначає наступне.

З Акта перевірки слідує, що за період часу з 01.01.2015 по 31.12.2016 між ОСОБА_1 та ТОВ «ФК «Факторинг про» укладено ряд Договорів кредиту на загальну суму 6261750,00 грн. На випадок неповернення виданих за кредитними договорами грошових коштів ТОВ «ФК «Факторинг Про» уклало договори страхування ризиків: страховик - ПрАТ «СК «Саламандра-Україна»; страховик - ПрАТ «СК «ДІМ Страхування».

Перевіркою встановлено, що отриману суму кредиту повернуто ТОВ «ФК «Факторинг Про» за рахунок страхових виплат у розмірі: страховик - ПрАТ «СК «Саламандра-Україна» - 2030490,00 грн.; страховик - ПрАТ «СК «ДІМ Страхування» - 4231260,00 грн.

У зв`язку з вищевикладеним перевіркою встановлено, дохід отриманий ОСОБА_1 за рахунок погашення страховими компаніями основної суми боргу ТОВ «ФК «Факторинг Про» отримано як додаткове благо у розмірі 6261750,00 грн. відповідно до ч. «г» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України.

Згідно з п. 164.1 ст. 164 ПК України базою оподаткування податком на доходи фізичних осіб є загальний оподатковуваний дохід з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Підпунктом 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України визначено перелік доходів, отриманих платником податку як додаткове благо, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу, зокрема підпунктом «г» підпункту 164.2.17 встановлено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються суми грошового або майнового відшкодування будь-яких витрат або втрат платника податку, крім тих, що обов`язково відшкодовуються згідно із законом за рахунок бюджету або звільняються від оподаткування згідно з цим розділом.

Як вбачається з матеріалів справи, доводячи, що погашення його заборгованості за кредитом перед ТОВ «Фінансова компанія «Факторинг Про» за рахунок страхових виплат не створило для нього додаткового блага як доходу, позивач посилається на те, що до ПрАТ «СК «Саламандра-Україна» та ПрАТ «СК «ДІМ Страхування» в силу статті 27 Закону України «Про страхування» та статті 993 Цивільного кодексу України перейшло право вимоги до нього сплатити заборгованість у розмірах 2030490,00 грн. та 4231260,00 грн. відповідно.

На підтвердження вказаного вище доводу, позивач надав суду договори про реструктуризацію боргу від 01.05.2018 з ПрАТ «СК «Саламандра-Україна» та ПрАТ «СК «ДІМ Страхування».

Згідно з пп. 14.1.47 п.14.1 ст. 14 ПК України додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

У ст. 14 ПК України немає визначення поняття «дохід». Таке визначення дає норма абзацу шістнадцятого статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», у відповідності з якою доходи - збільшення економічних вигод у вигляді збільшення активів або зменшення зобов`язань, яке призводить до зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків власників).

У зв`язку з цим додаткове благо як дохід в розумінні пп. 14.1.47 п. 14.1 ст.14 ПК України може означати, зокрема зменшення зобов`язань, яке призводить до зростання власного капіталу платника податку.

Враховуючи вище наведене, суд вважає, що доводи позивача, що до страхових компаній перейшло право вимоги до нього сплатити заборгованість, є обґрунтованим. Також суд звертає увагу, що визнання позивачем факту, що він не сплатив кошти страховим компаніям на погашення заборгованості, не рівнозначно факту відсутності заборгованості.

Щодо строку звернення позивача до суду з даним адміністративним позовом, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті відповідачем 09.10.2018 та направлені на адресу позивача 10.10.2018, що підтверджується фіскальним чеком ПАТ «Укрпошта» №520. Зазначенні податкові повідомлення-рішення отриманні позивачем 12.10.2018, що підтверджується відповідною відміткою на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення №520.

Частиною 1 ст. 122 КАС України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

За змістом п. 56.18 ст. 56 ПК України з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Пунктом 102.4 ст. 102 ПК України передбачено, що у разі якщо грошове зобов`язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного в п.102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов`язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу.

Оскільки ПК України пов`язує відлік строку (1095 календарних днів), протягом якого може бути стягнутий податковий борг, з днем виникнення податкового боргу, то й останнім днем звернення до суду є 1095 день (п. 56.18. ст. 56 ПКУ) з моменту отримання спірного податкового повідомлення-рішення.

З огляду на наведене суд приходить до висновку, що позивачем строк звернення до суду не пропущений.

Колегія суддів вказує, що згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23.07.2002 у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» ЄСПЛ визначив, що адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 21 ПК України посадові особи контролюючих органів зобов`язані: дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами, не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій.

Таким чином, враховуючи зазначене вище, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки наказ про проведення перевірки та письмове повідомлення про дату початку та місце проведення перевірки позивачеві до початку перевірки не були вручені та ГУ ДФС у Київській області не виконало умов ст. 79 ПК України, які надають право посадовим особам контролюючого органу приступити до проведення перевірки, тому дана перевірка була проведена протиправно з порушенням вимог податкового законодавства України, у зв`язку з чим, висновки викладенні у Акті перевірки є необґрунтованими та безпідставними, а прийняті податкові повідомлення-рішення підлягають скасуванню.

Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, всупереч вимогам закону в ході розгляду справи суду не надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, які би свідчили про законність і обґрунтованість оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повній мірі досліджено всі обставини справи у зв`язку із чим прийшов до правильного висновку про задоволення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 241, 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від від 29 вересня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, проте на неї може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ст. 329 КАС України.

(Повний текст виготовлено - 14 липня 2022 року).

Головуючий суддя: Л.О. Костюк

Судді: Н.П. Бужак

М.І. Кобаль