Справа № 140/4001/22
Суддя: Андрусенко Оксана Орестівна
Дата ухвалення: 2022-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2022 року ЛуцькСправа № 140/4001/22

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Андрусенко О. О.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - ГУ ПФУ в м. Києві, відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі - ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач-2) про визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ у Волинській області від 19.01.2022 №40 щодо відмови у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; зобов`язання ГУ ПФУ в м. Києві призначити пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» шляхом зарахування періодів роботи з 20.12.1988 по 04.12.1989 та з 30.04.1993 по 27.04.2001, починаючи з моменту настання пенсійного віку, а саме з 28.10.2021.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 12.01.2022 позивач звернувся до ГУ ПФУ в м. Києві з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV). Однак, ГУ ПФУ у Волинській області було прийнято рішення від 19.01.2022 №40, в якому зазначалось, що пенсію за віком призначити не має законних підстав, оскільки загальний стаж позивача складає 21 рік 5 місяці 10 днів із необхідних 28 років, а період по трудовій книжці з 20.12.1988 по 04.12.1989 та з 30.04.1993 по 27.04.2001 до стажу роботи позивача не будуть зараховані у зв`язку з порушенням інструкції ведення трудових книжок.

З такими діями та рішенням відповідача-2 позивач не погоджується та зазначає, що він не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, більш того, недоліки її заповнення не є підставою вважати про відсутність трудового стажу позивача за спірний період. Також зазначає, що відповідно до пункту 3.3 розділу ІІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 (далі - Порядок №22-1, у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 №13-1 зі мінами) орган, що призначає пенсію, надає: допомогу особам, зазначеним у пунктах 1.1 і 1.2 розділу І цього Порядку, щодо одержання відсутніх документів для призначення пенсії. Оскільки у відповідача виникли сумніви або вони вважали, що даний запис не відповідає чинному законодавству, тому повинні були надати допомогу у витребуванні необхідних документів на думку відповідача яких не вистачає.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 06.06.2022 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача-2 позовні вимоги заперечив. В обґрунтування цієї позиції вказав, що 12.01.2022 позивач звернувся до ГУ ПФУ в м. Києві (за місцем свого проживання) із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-IV та доданими документами. Після реєстрації вказаної заяви про призначення пенсії за віком та сканування копій документів така заява з урахуванням принципу екстериторіальності була розглянута ГУ ПФУ у Волинській області, рішенням якого від 19.01.2022 №40 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком. При цьому, дослідивши подану позивачем трудову книжку НОМЕР_1 встановлено, що деякі записи зроблені недбало, в порушення пункту 2.22 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за №110 (далі Інструкція №58). Зокрема, в записі №9 у графі 4 не зазначено номер наказу про звільнення. Співставивши дані з довідки ОК-5 та записи трудової книжки виявлено розбіжність, а саме: відсутність відомостей по підприємству «БУДО Федерація України» в довідці при наявності запису в трудовій книжці. Таким чином періоди роботи позивача з 20.12.1988 по 04.12.1989, та з 30.04.1993 по 27.04.2001 згідно записів №№ 8-9 та №№ 14-15 відповідно трудової книжки НОМЕР_1 , потребують уточнення. Отже для зарахування до страхового стажу вищезазначених періодів необхідно надати уточнюючі довідки, відповідно до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі Порядок №637). Таким чином позивачем не наведено, та не надано достатньо доказів, які б свідчили про протиправність винесеного рішення про відмову у призначенні пенсії. З огляду на вищевикладене, представник відповідача-2 вважає, що рішення від 19.01.2022 №40 про відмову в призначенні пенсії позивачу є правомірним, прийнятим з дотриманням норм чинного законодавства, оскільки періоди роботи достовірно не підтверджені, тому відповідач не мав законних підстав для зарахування спірних періодів роботи до страхового стажу роботи позивача, при цьому, страховий стаж позивача становить 21 рік 05 місяців 10 днів, а тому права на призначення пенсії за віком він не має. З урахуванням наведеного просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Відповідач-1 у відзиві на позов позовні вимоги вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, з огляду на те, що у січні 2022 позивач звернувся із заявою щодо призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону № 1058-IV, розглянувши яку відповідачем-2 прийнято рішення про відмову у призначенні такої пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 28 років, страховий стаж позивача становить 21 рік 5 місяців 10 днів. При цьому, до страхового стажу не зараховано період роботи з 20.12.1988 по 04.12.1989, оскільки відсутній номер наказу про звільнення, позивачу було рекомендовано залучити довідку про період роботи та перейменування організації. Крім того, для зарахування періоду роботи з 30.04.1993 по 27.04.2001 необхідно залучити витяг з реєстру про місцезнаходження підприємства та надати уточнюючу довідку, оскільки в даних ОК-5 відомості по даному підприємству відсутні. Зазначає, що протягом встановленого Порядком №22-1 строку позивачем не було надано до органу Пенсійного фонду уточнюючих довідок щодо вищевказаних періодів. З урахуванням наведеного вважає, що дії ГУ ПФУ є правомірними, у спірних правовідносинах останнє діяло у відповідності до чинного законодавства та в межах свої компетенції, а тому просив у задоволенні позову відмовити повністю.

У відповіді на відзив представник позивача позовні вимоги підтримав, додатково зазначив, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стражу при призначенні пенсії.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після досягнення віку 60 років, 12.01.2022 звернувся до ГУ ПФУ в м. Києві (за місцем свого проживання) із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-IV.

Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності ГУ ПФУ у Волинській області визначено органом, уповноваженим розглянути заяву ОСОБА_1 від 12.01.2022, рішенням якого від 19.01.2022 №40 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого статтею 26 Закону № 1058-IV. Рішення мотивоване тим, що необхідний страховий стаж, визначений статтею 26 Закону № 1058-IV, становить 28 років; страховий стаж заявника становить 21 рік 5 місяців 10 днів. До страхового стажу не зараховано період роботи з 20.12.1988 по 04.12.1989, оскільки відсутній номер наказу про звільнення, рекомендовано залучити довідку про період роботи та перейменування. Для зарахування періоду роботи з 30.04.1993 по 27.04.2001 необхідно залучити витяг з реєстру про місцезнаходження підприємства та направити запит для надання уточнюючої довідки, оскільки в даних ОК-5 відомості по даному підприємству відсутні.

Листом від 24.01.2022 № 2600-0213-8/11686 ГУ ПФУ в м. Києві повідомило позивача про прийняте відповідачем-2 рішення від 19.01.2022 №40.

Вважаючи протиправним зазначене рішення щодо відмови у призначенні пенсії за віком, позивач звернувся за захистом порушених прав із цим позовом.

При вирішенні спору суд керується такими нормативно-правовими актами.

Спірні правовідносини між сторонами врегульовані нормами Закону №1058-IV.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 8 Закону №1058-ІV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Пунктом 1 частини першої статті 9 Закону №1058-ІV визначено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначається, зокрема, пенсія за віком.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 01 січня 2018 року, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, необхідного страхового стажу на дату досягнення віку, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, пенсію за віком може бути призначено після набуття особою страхового стажу, визначеного частинами першою - третьою цієї статті на дату досягнення відповідного віку. Наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії (частина четверта статті 26 Закону №1058-IV).

Отже, норми Закону №1058-IV однією з умов для призначення пенсії за віком визначають наявність відповідного страхового стажу.

Як встановлено абзацом першим частини першої статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною другою статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Механізм подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій визначено Порядком №22-1).

Пунктом 4.7 розділу ІV Порядку №22-1 встановлено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Згідно з підпунктом 2 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку №22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: документи про стаж, що визначені Порядком №637. За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, орган, що призначає пенсію, додає довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18.06.2014 №10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08.07.2014 за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27.03.2018 №8-1), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення.

Змістом частини першої статті 56 Закону України від 05.11.1991 №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-ХІІ) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до статті 62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Зазначеній нормі Закону №1788-XII відповідає пункт 1 Порядку №637.

Відповідно до абзацу другого пункту 1, пунктів 2, 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з частинами першою, третьою статті 44 Закону №1058-IV призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом. Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Як визначено пунктом 4.2 розділу IV Порядку №22-1, при прийманні документів працівник сервісного центру: реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; уточнює інформацію про факт роботи (навчання, служби, підприємницької діяльності) і про інші періоди діяльності до 01 січня 2004 року, що можуть бути зараховані до страхового стажу. У разі необхідності роз`яснює порядок підтвердження страхового стажу, повідомляє про право особи на здійснення доплати до мінімального страхового внеску відповідно до частини третьої статті 24 Закону, та/або на добровільну участь у системі загальнообов`язкового пенсійного страхування; повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів тощо. Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

За приписами частини п`ятої статті 45 Закону №1058-IV документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

З аналізу наведених норм слід дійти висновку, що основним документом, який підтверджує трудовий стаж, є трудова книжка. При цьому лише у разі відсутності трудової книжки або записів у ній органи Пенсійного фонду мають право встановлювати трудовий стаж на підставі інших первинних документів. У разі сумніву органу, що призначає пенсію, у належності та обґрунтованості поданих заявником документів, в нього є право перевірити надані заявником документи шляхом звернення до установ, підприємств, організацій, де працював заявник, із відповідними запитами.

Таким чином, необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Як вбачається з матеріалів справи, спірні правовідносини у справі виникли у зв`язку із незарахуванням органом Пенсійного фонду до страхового стажу позивача періоду його роботи з 20.12.1988 по 04.12.1989, оскільки в трудовій книжці відсутній номер наказу про звільнення, та періоду роботи з 30.04.1993 по 27.04.2001, оскільки в даних ОК-5 відомості по підприємству відсутні.

Суд зазначає, що на момент внесення записів за вказаний вище період діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 №162 (у редакції постанови Держкомпраці СРСР від 02.08.1985 №252, зі змінами, що внесені постановою Держкомпраці СРСР від 19.10.1990 №412), пунктом 2.3 глави 2 якої передбачено, що всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу чи звільнення, а також нагороди і заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видачі наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні в день звільнення і повинні чітко відповідати тексту наказу (розпорядженню).

Зазначена Інструкція не застосовується з прийняттям наказу Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, яким затверджено Інструкцію №58.

Разом з тим, пункт 2.4 глави 2 Інструкції №58 містить такі ж положення щодо внесення записів про трудову діяльність працівника, а саме усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Відповідно до пункту 4.1 глави 4 Інструкції №58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

З огляду на наведені норми обов`язок щодо заповнення та ведення трудових книжок осіб, працевлаштованих на підприємствах, установах, організаціях, покладається саме на відповідальну особу такого підприємства, установи, організації.

З наявної в матеріалах справи копії трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 вбачається, що позивач з 20.12.1988 прийнятий на посаду завідуючого спорткомплексу у Фізкультурно-оздоровчий кооператив «Самсон» відповідно до наказу від 20.12.1988 №10 (запис №8), а 04.12.1989 позивач звільнений в порядку переведення на інше підприємство згідно наказу від 04.12.1989 (запис №9).

Суд зазначає, що відсутність у трудовій книжці позивача номеру наказу про звільнення (стосується запису №9) можна вважати її недоліком. Однак, такий недолік носить формальний характер, адже інша інформація яка внесена до трудової книжки дає можливість встановити місце роботи, посаду та період роботи позивача. Крім цього, згідно пункту 2.4 Інструкції 58 запис про звільнення вноситься у трудову книжку на підставі наказу (розпорядження). Тому факт внесення запису від 04.12.1989 та дати наказу про звільнення від 04.12.1989 вказує на прийняття роботодавцем наказу який передував запису, а не зазначення реквізитів цього наказу (саме номеру наказу) у трудовій книжці не може бути підставою незарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 20.12.1988 по 04.12.1989.

Відповідно до приписів частини п`ятої статті 242 КАС України суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені Верховним Судом у постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17, відповідно до яких на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства; вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист при вирішенні питань з призначення пенсії за віком.

На думку суду, право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки, а тому відсутність номеру наказу про звільнення (запис №9) в трудовій книжці не може бути підставою для виключення певних періодів роботи з трудового стажу позивача.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 06.03.2018 у справі №754/14898/15-а сформовано висновки, відповідно до яких підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Управління ПФУ не врахувало, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Суд наголошує, що всі записи, які мають відношення до трудової діяльності працівника та вносяться до трудової книжки, можуть бути внесені вичерпним колом осіб, насамперед керівником підприємства, установи, організації в порядку, строк та спосіб, передбачений відповідним законодавством. Самостійне внесення працівником відомостей щодо своєї трудової діяльності, а також внесення виправлень у разі неправильного або неточного запису не передбачено. За таких обставин, пенсійний орган фактично переклав відповідальність за належне та правильне оформлення його трудової книжки на позивача.

Щодо незарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 30.04.1993 по 27.04.2001 у зв`язку з відсутністю відомостей в даних ОК-5 по підприємству, то суд зазначає наступне.

Відповідно до частин другої, четвертої статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Отже, періоди трудової діяльності здобуті до впровадження системи персоніфікованого обліку зараховуються до страхового стажу особи в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до набрання чинності Законом № 1058-IV.

З огляду на вище викладене, період трудової діяльності позивача з 30.04.1993 по 27.04.2001 повинен зараховуватися до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до набрання чинності Законом № 1058-IV, відтак безпідставними є доводи відповідача-2 щодо незарахування до страхового стажу позивача вказаного вище періоду роботи з підстав відсутності відомостей в даних ОК-5 по підприємству.

Водночас копією трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 підтверджено, що позивач з 30.04.1993 прийнятий конференцією правління на посаду виконавчого директора федерації у «БУДО Федерація України» відповідно до наказу від 30.04.1993 №2 (запис №14), а 27.04.2001 позивач звільнений за власним бажанням відповідно до наказу від 27.04.2001 №27/3 (запис № 15).

Отже, період роботи позивача з 30.04.1993 по 27.04.2001 підтверджується записами його трудової книжки, жодних зауважень щодо змісту цих записів відповідачем-2 в оскаржуваному рішення не зазначено.

При цьому, суд звертає увагу на те, що записи трудової книжки позивача про періоди роботи з 20.12.1988 по 04.12.1989 та з 30.04.1993 по 27.04.2001 вчинені в хронологічному порядку, містять чітку дату прийому, та звільнення з роботи, дати наказів та їх номери (за винятком запису №9 в частині зазначення номеру наказу про звільнення), посади на яких працював позивач, записи про звільнення засвідчені підписами керівників підприємств та печатками таких підприємств. Записи про періоди роботи не містять жодних виправлень. Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо спірних періодів роботи відповідачами суду не надано.

Також суд зазначає, що наявність в органу Пенсійного фонду сумнівів у достовірності відомостей в поданих документах може бути підставою для перевірки, в ході якої має бути встановлено обставини, які перешкоджають зарахуванню періоду роботи до стажу, однак це не може нівелювати відомості трудової книжки та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого стажу.

Такі висновки сформовані у постанові Верховного Суду від 06.03.2018 року у справі №127/9055/17. Як зазначив Верховний Суд, наявність в органів, що призначають пенсію, права вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі, не повинно нівелювати обов`язок пенсійного органу щодо установлення права особи на одержання пенсії на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів, як це визначено пунктом 4.7 Порядку №22-1.

У свою чергу суд перевіряє, зокрема, чи діяв орган Пенсійного фонду добросовісно та обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

З урахуванням наведеного, суд вважає, що періоди роботи позивача з 20.12.1988 по 04.12.1989 та з 30.04.1993 по 27.04.2001 повинні бути зараховані до страхового стажу ОСОБА_1 , оскільки відсутність номеру наказу про звільнення (запис №9) та відсутність в даних ОК-5 відомостей по підприємству не можуть бути самостійними підставами для відмови у зарахуванні зазначених періодів роботи до страхового стажу позивача.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що періоди роботи позивача з 20.12.1988 по 04.12.1989 та з 30.04.1993 по 27.04.2001 ГУ ПФУ у Волинській області безпідставно не були зараховані до страхового стажу позивача, що призвело до помилкових висновків при прийнятті спірного рішення.

Оскільки мотиви прийняття ГУ ПФУ у Волинській області рішення від 19.01.2022 №40 щодо незарахування до страхового стажу періодів роботи ОСОБА_1 з 20.12.1988 по 04.12.1989 та з 30.04.1993 по 27.04.2001 є помилковими, не відповідають приписам чинного законодавства та принципу верховенства права, то таке рішення слід скасувати як протиправне.

При вирішенні спору в частині позовних вимог зобов`язального характеру суд враховує, що умовами призначення пенсії за віком згідно зі статтею 26 Закону №1058-IV з 01.01.2021 по 31.12.2021 є досягнення особою віку 60 років та наявність страхового стажу не менше 28 років. Станом на момент звернення позивача із заявою про призначення пенсії за віком та на дату досягнення ним віку 60 років безспірний страховий стаж становить 21 рік 5 місяців 10 днів, тому, з урахуванням його періодів роботи з 20.12.1988 по 04.12.1989 та з 30.04.1993 по 27.04.2001, які безпідставно не зараховано відповідачем-2 до страхового стажу позивача, страховий стаж ОСОБА_1 буде становити більше 28 років, тобто умова для призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону №1058-IV виконується.

Таким чином, з урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, виходячи із наданих статтею 245 КАС України повноважень, суд дійшов висновку, що з метою належного та ефективного захисту порушених прав позивача позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ у Волинській області від 19.01.2022 №40 та зобов`язання ГУ ПФУ в м. Києві, до якого ОСОБА_1 звернувся із відповідною заявою, призначити пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-IV, з 28.10.2021 (тобто, з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, згідно із пунктом 1 частини першої статті 45 Закону №1058-IV), зарахувавши до його страхового стажу періоди роботи з 20.12.1988 по 04.12.1989 та з 30.04.1993 по 27.04.2001.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ у Волинській області, рішенням якого було відмовлено позивачу у призначенні пенсії, що і стало підставою звернення до суду з цим позовом, необхідно стягнути судовий збір у сумі 992,40 грн, сплата якого підтверджується квитанцією від 23.02.2022 №0.0..1.

Керуючись статтями 243-246, 255, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 19 січня 2022 року №40 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, місто Київ, вулиця Бульварно-Кудрявська, будинок 16, ) призначити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 28 жовтня 2021 року, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи з 20 грудня 1988 року по 04 грудня 1989 року та з 30 квітня 1993 року по 27 квітня 2001 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Кравчука, 22В, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 992,40 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві грн. 40 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя О. О. Андрусенко