Справа № 320/11406/21
Суддя: Басай О.В.
Дата ухвалення: 2022-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2022 року Київ справа №320/11406/21

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Басая О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі Позивач, ОСОБА_1 ) з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі також Відповідач, ГУ ПФУ), в якій просить:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо відмови у проведенні перерахунку ОСОБА_1 пенсії по інвалідності як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, за нормами статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" відповідно до заяви від 17.02.2021 та на підставі довідки від 14.01.2021 №151 про заробітну плату (грошове забезпечення), одержану особою за роботу (службу) в зоні відчуження в 1986-1990 роках, виданої Богуславським районним відділом ГУ МВС в Київській області;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області у Київській області здійснити перерахунок ОСОБА_1 пенсії по інвалідності як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, за нормами статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" відповідно до заяви від 17.02.2021 та на підставі довідки від 14.01.2021 №151 про заробітну плату (грошове забезпечення), одержану особою за роботу (службу) в зоні відчуження в 1986-1990 роках, виданої Богуславським районним відділом ГУ МВС в Київській області.

В обґрунтування своїх позовних вимог Позивач зазначив, що оскільки спірне рішення Відповідача, яким Позивачу відмовлено у перерахунку пенсії, ставить під сумнів законність та обґрунтованість законного судового рішення, на підставі якого видана довідка №151 від 14.01.2021 про заробітну плату Позивача (для перерахунку раніше призначеної пенсії), а також не містить обґрунтованих правових підстав правомірності такої відмови, чим порушено права Позивача на належне пенсійне забезпечення відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", як інваліда ІІ групи внаслідок захворювання, одержаного під час виконання обов`язків з ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, та особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, то такі порушені права мають бути відновлені у заявлений в позовній заяві спосіб.

Ухвалою від 24.09.2021 відкрито провадження в адміністративній справі, розгляд якої здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Представник Відповідача подав до суду письмовий відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що у спірних правовідносинах Відповідач діяв виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, тож заявлені вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню в силу своєї безпідставності. При цьому наголосив, що обов`язковою умовою для перерахунку пенсії є підтвердження заробітної плати, одержаної в зону відчуження на підставі первинних документів, а саме: про час та тривалість робочого дня табеля робочого часу, довідки про відпрацьований час, які були складені і звірені під час виконання роботи в зоні відчуження; для підтвердження населеного пункту виконання робіт довідка про виконання робіт у зоні відчуження із зазначенням населеного пункту, відрядні посвідчення; документи, що стверджують оплату праці за фактично відпрацьовані періоди в зоні відчуження особового рахунку, розрахунково-платіжні відомості, табуляграми з планом рахунків (розшифрованими кодами) або довідки підприємства про фактично виплачену у 1986-1990 роках заробітку плату в зоні відчуження, у тому числі за її складовими, із зазначенням суми та дати виплати; положення про преміювання за виконання основних результатів роботи для підтвердження преміальної оплати за період роботи в зоні. Єдиною і обов`язковою умовою для обчислення пенсії з урахування заробітної плати за період роботи до 01.07.2000 є підтвердження нарахування також заробітної плати первинними документами, зокрема, виписками з особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітку плату підприємством, установою та організацією, де працювала особа, яка звертається за пенсією. Разом з тим, оскільки надана для перерахунку пенсії Позивача довідка №151 від 14.01.2021 видана невідомо на підставі яких відомостей, та при зверненні до Відповідача Позивачем не було надано жодних первинних документів, то неможливо підтвердити зону, кратність, години роботи, відповідно були відсутні законні підстави для перерахунку пенсії Позивача за наданими документами.

Позивач надав відповідь на відзив, в якому наголосив, що аргументи та доводи Відповідача не спростовують тверджень Позивача по суті заявлених позовних вимог, а навпаки лише підтверджують його протиправну бездіяльність щодо відмови у проведенні перерахунку Позивачу пенсії по інвалідності відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", оскільки Відповідач помилково ототожнив довідки, умови та вимоги до їх видачі, що визначені для призначення пенсій за різними законами України, а саме: Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Окрім того, Відповідач помилково посилався на Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затверджений постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 №22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 №13-1), який визначає вимоги до довідки про заробітну плату (дохід) особи виключно для призначення пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Також Позивач наголосив, що Відповідачем, ні у рішенні про відмову здійснити перерахунок пенсії, ні у відзиві на позовну заяву, не наведено конкретні норми актів, згідно з якими Позивач зобов`язаний надати пенсійному органу, окрім довідки, первинні документи. Більше того, Відповідач необґрунтовано поставив під сумнів довідку №151 від 14.01.2021 про заробітну плату, одержану Позивачем в зоні відчуження в 1986-1990 роках.

Розглянувши позовну заяву, відзив на позовну заяву, відповідь на відзив, докази наявні в матеріалах справи та оцінивши їх у сукупності, суд встановив наступне.

Позивач є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1) та має право на пільги і компенсації встановлені Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (том 1, а.с. 5).

З листопада 2000 року Позивач отримує пенсію по інвалідності ІІ групи (внаслідок захворювання, одержаного під час виконання обов`язків з ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, під час призову з запасу ВС) відповідно до статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (том 1, а.с. 34-35).

Позивачу здійснювався перерахунок пенсії у зв`язку з індексацією заробітку (том 1, а.с. 36-37) та масовим перерахунком пенсій з інвалідністю відповідно до Закону України від 29.06.2021 №1584-IX (том 1, а.с. 38-39).

Позивач 17.02.2021 звернувся до пенсійного органу з заявою про перерахунок пенсії (вид перерахунку зміна періоду 60 місяців до 01.07.2000), надавши довідку Богуславського районного відділу ГУ МВС України в Київській області від 14.01.2021 №151 про заробітну плату (грошове забезпечення), одержану особою за роботу (службу) в зоні відчуження в 1986-1990 роках (том 1, а.с. 40-43).

Згідно з приміткою, зазначеною у довідці, вона видана на виконання постанови про відновлення виконавчого провадження ВП №56645918 від 02.03.2020 та ухвали про роз`яснення судового рішення від 28.10.2019.

Рішенням Відповідача №74 від 23.02.2021 Позивачу відмовлено у проведенні перерахунку пенсії за нормами статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" відповідно до його заяви від 17.02.2021 на підставі довідки №151 від 14.01.2021, виданої Богуславським районним відділом ГУ МВС України в Київській області (том 1, а.с. 44-45).

Зі змісту зазначеного рішення випливає, що підставою для його прийняття стало ненадання Позивачем первинних документів, що підтверджують місце та населений пункт виконання робіт по ліквідації наслідків на ЧАЕС, фактичну тривалість робочого часу, час перебування в зоні відчуження, що не дало змоги підтвердити зону, кратність, години роботи (основні, понаднормові тощо), у зв`язку з чим Відповідач дійшов висновку про відсутність законних підстав для перерахування пенсії в розмірі фактичних збитків відповідно до статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за наданими документами.

Натомість, Відповідач повідомив Позивача, що у разі надання довідки про заробітну плату, де розрахунок заробітної плати буде підтверджено первинними документами (тими, які складені у період виконання робіт, що стверджують перебування в зоні відчуження, табелі обліку робочого часу за період роботи в зоні, подорожні листи тощо), питання щодо призначення пенсії відповідно до статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" буде розглянуто.

Вважаючи таку відмову протиправною бездіяльністю Відповідача, Позивач звернувся з даною позовною заявою до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Згідно з вимогами статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Конституція України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

За приписами статі 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Так, основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначає Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 №796-XII (далі Закон №796-XII). Суд застосовує норми зазначеного закону у редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до статті 15 Закону №796-XII, підставами для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є період роботи (служби) у зоні відчуження, що підтверджено відповідними документами.

Підставою для визначення статусу евакуйованих із зони відчуження, відселених і таких, які самостійно переселилися, відповідно до статті 4 є довідка про евакуацію, відселення, самостійне переселення.

Підставами для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях.

Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.

Визначення рівнів забруднення, доз опромінення, відновлення їх шляхом розрахунку здійснюється Кабінетом Міністрів України за поданням відповідних державних органів та обласних державних адміністрацій.

Згідно з статтею 54 Закону №796-XII, пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством. Дружинам (чоловікам), які втратили годувальника із числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесених до категорії 1, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від причинного зв`язку смерті з Чорнобильською катастрофою.

В усіх випадках розмір середньомісячної заробітної плати для обчислення пенсії за роботу у зоні відчуження у 1986-1990 роках не може перевищувати 3,0 тис. карбованців.

Умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань.

Матеріалами справи підтверджено, що Позивач з листопада 2000 року отримує пенсію по інвалідності ІІ групи (внаслідок захворювання, одержаного під час виконання обов`язків з ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, під час призову з запасу ВС) відповідно до статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", тобто обставини набуття Позивачем права на пенсію по інвалідності відповідно до статті 54 Закону №796-XII не потребують доказування.

У свою чергу, механізм обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до статей 54 і 57 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - пенсії) визначає Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1210 (далі Порядок №1210).

Пунктом 1 Порядку №1210 визначено, що пенсії за бажанням осіб можуть призначатися виходячи із заробітної плати, одержаної за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків.

Пенсії призваних на військові збори військовозобов`язаних, які брали участь в ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та працювали у зоні відчуження в 1986-1990 роках, призначаються виходячи із заробітної плати, яку вони одержували за основним місцем роботи, з урахуванням фактично відпрацьованого часу у зоні відчуження, характеру виконуваної роботи, місця і тривалості робочого дня (незалежно від періоду проведення розрахунку оплати праці за умови, якщо такий розрахунок проведено на підставі первинних документів про місце роботи і тривалість робочого дня згідно із сумарною кратністю оплати праці, встановленою у відповідні періоди за зонами небезпеки: у III зоні - 5, II - 4, I - 3). При цьому в усіх випадках заробітна плата для розрахунку пенсії не повинна бути нижчою від фактично одержаної суми у зазначений період (пункт 7 Порядку №1210).

В усіх випадках розмір середньомісячної заробітної плати для обчислення пенсії за роботу в зоні відчуження у 1986-1990 роках не може перевищувати 3 тис. карбованців (пункт 8 Порядку №1210).

Як вже зазначалося, видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами) (частина четверта статті 15 Закону №796-XII).

З матеріалів справи судом встановлено, що на виконання постанови про відновлення виконавчого провадження ВП №56645918 від 02.03.2020 та ухвали про роз`яснення судового рішення від 28.10.2019, Богуславським районним відділом ГУ МВС України в Київській області Позивачу була видана довідка №151 від 14.01.2021 про заробітну плату (грошове забезпечення), одержану особою за роботу (службу) в зоні відчуження в 1986-1990 роках, що і стало підставою для звернення Позивача до Відповідача з заявою про перерахунок раніше призначеної йому пенсії по інвалідності відповідно до статті 54 Закону №796-XII.

Відповідно до статті 60-2 Закону №796-XII, призначення пенсій провадиться відповідно до законодавства, чинного на час звернення особи за призначенням пенсії. Перерахунок пенсій проводиться відповідно до законодавства, чинного на час проведення перерахунку пенсії.

Водночас, Закон №796-XII та Порядок №1210 окремо не визначають порядок та умови здійснення перерахунку раніше призначеної пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Разом з тим, відповідно до Конституції України Закон України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991№1788-XII (далі Закон №1788-XII) гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Закон гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.

За приписами статті 1 Закону №1788-XII громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Статтею 15 Закону №1788-XII закріплено, що умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом Української РСР "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" або їм надається право на одержання пенсій на підставах, передбачених цим Законом.

Відповідно до статті 98 Закону №1788-XII, перерахунок пенсії провадиться на підставі документів про вік, стаж, заробіток та інших, наявних на час перерахунку в пенсійній справі, а також додаткових документів, поданих пенсіонером на час перерахунку.

Якщо пенсіонер згодом подасть додаткові документи, які дають право на подальше підвищення пенсії у зв`язку з введенням у дію цього Закону (про стаж роботи, заробіток, сімейний стан та інші), то пенсія знову перераховується за нормами цього Закону. При цьому перерахунок провадиться за минулий час, але не більш як за 12 місяців перед поданням додаткових документів і не раніше ніж з дня введення в дію цього Закону.

Згідно з статтею 99 Закону №1788-XII, перерахунок пенсій, призначених за раніше діючим законодавством, провадиться із середньомісячного заробітку за останніх 24 або будь-які 60 місяців перед призначенням пенсії, або перед введенням в дію цього Закону, або з заробітку, з якого було раніше обчислено пенсію, за документами, наявними в пенсійній справі, із застосуванням статей 64-67 цього Закону.

Разом з тим, відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, розроблений Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон №1058-IV), який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Частиною першою статті 4, частиною першою статті 5 Закон №1058-IV визначено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України "Про недержавне пенсійне забезпечення", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Закон №1058-IV регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до частин першої, третьої статті 43, статті 44 Закону №1058-IV, перерахунок пенсій за віком, по інвалідності, в разі втрати годувальника, за вислугу років, призначених до набрання чинності цим Законом, здійснюється за нормами цього Закону на підставі документів про вік, страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час перерахунку в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло раніше, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Раніше призначені пенсії по інвалідності внаслідок трудового каліцтва або професійного захворювання та пенсії у разі втрати годувальника із зазначених причин перераховуються за нормами цього Закону з урахуванням положень частини третьої статті 30 та частини восьмої статті 36 цього Закону, за умови наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії, на підставі документів про вік, страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, наявних на час перерахунку в пенсійній справі, які відповідають вимогам законодавства, що діяло раніше, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Відповідно до пункту 1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 №22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 №13-1) (далі Порядок №22-1), зокрема, заява про перерахунок пенсії (заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію).

Пунктом 2.2. Порядку №22-1 встановлено, що до заяви про призначання пенсії по інвалідності додаються документи, перелічені в підпунктах 1-4 пункту 2.1 цього розділу, тобто: документ, що підтверджує реєстраційний номер облікової картки платника податків або свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637; для підтвердження заробітної плати за період страхового стажу з 01 липня 2000 року орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу (додатки 3, 4 до Положення). За бажанням пенсіонера ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) по 30 червня 2000 року (додаток 5) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам; документи про місце проживання (реєстрації) особи.

За бажанням пенсіонера ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) по 30 червня 2000 року (додаток 5) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам (пункт 2.1. Порядку №22-1).

У свою чергу, форма довідки про заробітну плату (грошове забезпечення), одержану особою за роботу (службу) в зоні відчуження в 1986-1990 роках, затверджена наказом Міністерства соціальної політики України03.09.2012 №536.

З аналізу наведених норм випливає, що перерахунок раніше призначеної, відповідно до Закону №796-XII, пенсії по інвалідності здійснюється пенсійним органом на підставі заяви пенсіонера про перерахунок пенсії з наданням документів, які підтверджують виникнення підстав для такого перерахунку, зокрема, довідки про заробітну плату одержану за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках.

При цьому, наведені нормативно-правові акти не встановлюють пенсіонеру обов`язок надавати пенсійному органу первинні документи, на підставі яких формуються дані відповідної довідки. Натомість надають пенсійному органу право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

З матеріалів справи судом встановлено, що Позивач, з метою перерахунку раніше призначеної йому, відповідно до Закону №796-XII, пенсії по інвалідності звернувся до Відповідача з відповідною заявою від 17.02.2021, надавши разом з нею довідку від 14.01.2021 №151 про заробітну плату (грошове забезпечення), одержану особою за роботу (службу) в зоні відчуження в 1986-1990 роках, видану Богуславським районним відділом ГУ МВС в Київській області, яка відповідає формі, затвердженій наказом Міністерства соціальної політики України03.09.2012 №536.

Натомість, Відповідач рішенням №74 від 23.02.2021 відмовив Позивачу у проведенні перерахунку пенсії за нормами статті 54 Закону №796-XII, відповідно до його заяви від 17.02.2021 на підставі довідки №151 від 14.01.2021, посилаючись на ненадання Позивачем первинних документів, що підтверджують місце та населений пункт виконання робіт по ліквідації наслідків на ЧАЕС, фактичну тривалість робочого часу, час перебування в зоні відчуження, що не дало змоги підтвердити зону, кратність, години роботи (основні, понаднормові тощо).

Разом з тим, як вже зазналося вище, наведені нормативно-правові акти не встановлюють пенсіонеру обов`язок надавати пенсійному органу первинні документи, на підставі яких формуються дані довідки про заробітну плату (грошове забезпечення), одержану особою за роботу (службу) в зоні відчуження в 1986-1990 роках.

Більше того, суд констатує, що статус Позивача, як учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вже підтверджено при призначенні йому пенсії у листопаді 2000 року, тож документи про період роботи (служби) у зоні відчуження (місце та населений пункт, фактичну тривалість робочого часу, час перебування в зоні відчуження) мають міститися у пенсійній справі.

У свою чергу, відповідно до частини другої статті 6 та частини другої статті 19 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Указані норма основного закону означають, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

При цьому, "на підставі" означає, що суб`єкт владних повноважень повинен бути утвореним у порядку, визначеному Конституцією та законами України; зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним. "У межах повноважень" означає, що суб`єкт владних повноважень повинен приймати рішення та вчиняти дії відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх. "У спосіб" означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби.

Одночасно, аналізуючи рішення Відповідача №74 від 23.02.2021 суд враховує, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, має на увазі, що рішення повинно бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Зокрема, Європейський Суд з прав людини у рішенні від 01.07.2003 у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland) (заява №37801/97, пункт 36), вказав, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Отже, рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: взяти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.

При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Разом з тим, приймаючи рішення або вчиняючи дію, суб`єкт владних повноважень не може ставати на сторону будь-якої з осіб та не може виявляти себе заінтересованою стороною у справі, виходячи з будь-якого нелегітимного інтересу, тобто інтересу, який не випливає із завдань цього суб`єкта, визначених законом.

При цьому, прийняття рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувано, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії.

Водночас, судом встановлено, що відмовляючи Позивачу у проведенні перерахунку пенсії за нормами статті 54 Закону №796-XII, відповідно до його заяви від 17.02.2021 на підставі довідки №151 від 14.01.2021, Відповідач у рішенні №74 від 23.02.2021 не навів мотивів неприйняття зазначеної довідки з посиланням на конкретні норми діючого законодавства у сфері пенсійного забезпечення та його застосування; не вказав законних підстав, за яких він вважає зазначену довідку необґрунтованою та недостовірною. Натомість поклавши на Позивача, непередбачений діючим пенсійним законодавством, обов`язок надання первинних документів, навіть не визначивши їх чіткий перелік.

При цьому, суд вважає, що перевірка достовірності виданих документів покладається саме на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі самі по собі не можуть слугувати підставою для відмови у неврахуванні заробітної плати при перерахунку пенсії.

Виходячи з наведеного в сукупності, суд вважає рішення Відповідача №74 від 23.02.2021 таким, що не відповідає критеріям правомірності, тож є протиправним та підлягає скасуванню в силу своєї протиправності.

У взаємозв`язку з наведеним суд зазначає, що оскільки за заявою Позивача від 17.02.2021 Відповідачем було прийнято рішення про відмову у здійсненні перерахунку пенсії №74 від 23.02.2021, то у спірних правовідносинах Відповідачем як суб`єктом владних повноважень, якому Позивачем спрямовано заяву, що підлягала розгляду із прийняттям рішення, вчинені дії, що полягають у розгляді заяви по суті та прийнятті рішення.

Особливістю вчинення дій суб`єктом владних повноважень на виконання його владних управлінських функцій є те, що такі дії можуть вчинятись виключно на підставі та у межах повноважень, встановлених Конституцією та законами України, тобто виключають право діяти в інший спосіб.

Протиправною бездіяльністю, дії суб`єкта владних повноважень є така зовнішня форма поведінки (діяння), яка полягає у неприйнятті рішення, невчиненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які в силу Конституції та законів України віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними й реально можливими для реалізації, але фактично не здійснені.

Таким чином, обставини даної справи виключають можливість кваліфікації форми правової поведінки Відповідача як бездіяльності, у зв`язку з чим у задоволенні позовної заяви в частині вимоги про визнання протиправною бездіяльність Відповідача слід відмовити.

У свою чергу, відповідно до пункту 2 розділу 4 Указу Президента України "Про Концепцію вдосконалення судівництва для утвердження справедливого суду в Україні відповідно до європейських стандартів" від 10.05.2006 №361/2006 адміністративне судочинство спрямоване на захист прав особи у публічно-правових відносинах від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За своїм статусом у суспільстві учасники таких правовідносин перебувають у нерівних умовах, тому адміністративний суд має вжити всіх передбачених законом заходів, щоб захистити порушені органом влади права особи, в тому числі збирати докази з власної ініціативи, виходити за межі вимог сторін тією мірою, наскільки це необхідно для повного захисту прав особи.

Згідно з статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом №475/97-ВР від 17.07.1997, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. theUnitedKingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005 (заява №38722/02)).

Отже, "ефективний засіб правого захисту" у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

За приписам частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, з метою ефективного та повного захисту прав Позивача, відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за доцільне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправним і скасувати рішення Відповідача №74 від 23.02.2021, яким Позивачу відмовлено у проведенні перерахунку пенсії за нормами статті 54 Закону №796-XII, відповідно до його заяви від 17.02.2021 на підставі довідки №151 від 14.01.2021.

Відповідно до частини першої, пункту 2 частини другої, частини четвертої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

При цьому, захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина друга статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України).

У свою чергу, відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Натомість Відповідач зазначеного обов`язку щодо доказування правомірності свого рішення у даній справі не виконав.

У підсумку, з урахування вищезазначеного у сукупності, з метою ефективного захисту прав Позивача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є частково обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області №74 від 23.02.2021 про відмову у проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 за нормами статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" відповідно до його заяви від 17.02.2021 на підставі довідки №151 від 14.01.2021, виданої Богуславським районним відділом ГУ МВС України в Київській області.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області у Київській області здійснити перерахунок ОСОБА_1 пенсії по інвалідності як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, за нормами статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" відповідно до заяви від 17.02.2021 та на підставі довідки від 14.01.2021 №151 про заробітну плату (грошове забезпечення), одержану особою за роботу (службу) в зоні відчуження в 1986-1990 роках, виданої Богуславським районним відділом ГУ МВС в Київській області.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Басай О.В.