Справа № 140/16613/21
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2022-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2022 рокуЛьвівСправа № 140/16613/21 пров. № А/857/7713/22
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Іщук Л.П.,

Обрізка І.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Ковальчук В.Д.), ухвалене за правилами спрощеного позовного провадження (у порядку письмового провадження) в м.Луцьк 01 квітня 2022 року у справі №140/16613/21 за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Нововолинської міської ради Волинської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В:

29.12.2021 ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Виконавчого комітету Нововолинської міської ради, третя особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 , просив визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Благодатної селищної ради міста Нововолинська Волинської області від 05 травня 2020 року №1 «Про переведення житлових приміщень у нежитлові під розміщення об`єктів невиробничої сфери».

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що виконавчі органи сільських, селищних, міських рад здійснюють безпосереднє управління лише житловим фондом, який віднесений до комунальної власності; в усіх інших випадках вони надають відповідні дозволи, здійснюючи при цьому контроль за дотриманням прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку. Суд першої інстанції вказав, що виконавчі органи сільських, селищних, міських рад вправі вирішувати питання переведення житлових приміщень (квартир), що належать на праві власності юридичним або фізичним особам, у нежитлові за умови, що проведені зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Суд першої інстанції зазначив, що в оскаржуваному рішенні пунктом 2 визначено, що після отримання рішення виконкому про надання дозволу на переведення житлових приміщень до нежитлового фонду для розміщення об`єкта невиробничої сфери, замовник зобов`язаний, зокрема: отримати у відділі містобудування та архітектури містобудівні умови і обмеження для реконструкції приміщення в установленому законодавством порядку; розробити та затвердити в установленому порядку містобудівну та землевпорядну проектну документацію; до початку виконання будівельних робіт подати в інспекцію державного архітектурно-будівельного контролю декларацію про проведення будівельних робіт; здати в експлуатацію закінчений будівництвом об`єкт відповідно до чинного законодавства. Суд першої інстанції вказав, що недотримання третьою особою вимог законодавства під час переобладнання квартири, тобто після прийняття оскаржуваного рішення, не є підставою для його скасування, оскільки таке рішення є індивідуально-правовим актом, який не може мати зворотної дії в часі. Суд першої інстанції дійшов висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог ОСОБА_1 та відсутність підстав для їх задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Волинського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2022 року та ухвалити нове, яким позов задовольнити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції неповно встановлені обставини у справі. Скаржник вказує, що особа звертається до суду саме через порушення прав уже внаслідок (після) застосування індивідуального акта, адже нереалізований акт не тягне для особи жодних правових наслідків і не може бути скасований на майбутнє. Скаржник вважає, що намагання третьої особи у незаконний спосіб реалізувати оскаржуваний індивідуальний акт, який також прийнятий з порушенням законодавства, не може вказувати на вичерпання дії такого індивідуального акта та не можливість його скасування, а вказує на недобросовісну поведінку третьої особи, спрямовану на порушення житлових прав власників суміжних квартир.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, подала відзив на апеляційну скаргу, вказавши, що оскаржуване позивачем рішення виконавчого комітету Благодатної селищної ради міста Нововолинська Волинської області від 05 травня 2020 року №1 є актом індивідуальної дії, який вичерпав свою дію шляхом його реального виконання, оскільки здійснена реконструкція квартири у магазин. Вважає, що спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, це спір про право цивільне.

Враховуючи положення статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо можливості розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України не відповідає.

Як встановлено судом першої інстанції з матеріалів справи, ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 .

28.02.2020 ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого приватним нотаріусом Нововолинського міського нотаріального округу Волинської області Бобак Ж.С. в реєстрі за номером 170, придбала квартиру АДРЕСА_2 .

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта у приватній власності з 28.02.2020 ОСОБА_2 перебуває об`єкт нерухомого майна за реєстраційним номером 107, загальною площею 46,3 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

Згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_2 зареєстрована 16.06.2016 як фізична особа-підприємець, основний вид діяльності 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах, переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами.

Рішенням Виконавчого комітету Благодатної селищної ради міста Нововолинська Волинської області від 05.05.2020 №1 «Про переведення житлових приміщень у нежитлові під розміщення об`єктів невиробничої сфери», розглянувши заяву ОСОБА_2 , керуючись Земельним Кодексом України, ст. 8 Житлового кодексу Української РСР, ст. 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.ст. 5, 14 Закону України «Про основи містобудування», Законами України «Про регулювання містобудівної діяльності», «Про приватизацію державного житлового фонду», «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», Правилами утримання житлових будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 № 76, зареєстрованими у Міністерстві юстиції України від 25.08.2005 за № 927/11207,1 зважаючи на згоду сусідів, виконавчий комітет Благодатної селищної ради міста Нововолинська Волинської області дозволив ОСОБА_2 , як виняток, перевести житлові приміщення квартири АДРЕСА_2 , що належить їй на праві приватної власності згідно з договором купівлі-продажу квартири від 28.02.2020, посвідченого приватним нотаріусом Нововолинського міського нотаріального округу Бобак Ж.С. і зареєстрованого в реєстрі за № 170, шляхом розробки проекту та проведення реконструкції вказаних вбудованих приміщень під продуктовий магазин.

01.10.2021 ОСОБА_1 звернувся до Нововолинського міського голови із заявою про скасування рішення виконавчого комітету Благодатної селищної ради міста Нововолинська Волинської області від 05.05.2020 №1, як такого, що прийняте з порушенням чинного законодавства, прав та законних інтересів власників прилеглих квартир, перевищення повноважень.

Листом від 28.10.2021 №02-40/3253 Виконавчий комітет Нововолинської міської ради, розглянувши вказану заяву ОСОБА_1 , відмовив у скасуванні зазначеного рішення і рекомендував звернутись до суду з позовом про визнання зазначеного рішення незаконним.

Не погоджуючись із рішенням Виконавчого комітету Благодатної селищної ради міста Нововолинська Волинської області від 05.05.2020 №1, вважаючи таке протиправним ОСОБА_1 звернувся із позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Частинами 1 та 7статті 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Використання власності не може завдати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Згідно з положеннями статті 317 Цивільного кодексу України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до частини 5 статті 319 Цивільного кодексу України власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Згідно з статтею 6 Житлового кодексу Української РСР жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного або тимчасового проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків. Надання приміщень у жилих будинках для потреб промислового характеру забороняється.

Відповідно до статті 8 Житлового кодексу Української РСР переведення придатних для проживання жилих будинків і жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду в нежилі, як правило, не допускається. У виняткових випадках переведення жилих будинків і жилих приміщень у нежилі може здійснюватися за рішенням органів, зазначених у частині другій статті 7 цього Кодексу (за рішенням виконавчого комітету обласної, міської (міста республіканського підпорядкування) Ради народних депутатів).

Згідно з приписами статті 151 Житлового кодексу Української РСР громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію.

Положеннями підпункту 1 пункту «а» частини 1 статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 № 280/97-ВР, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать управління об`єктами житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, транспорту і зв`язку, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, забезпечення їх належного утримання та ефективної експлуатації, необхідного рівня та якості послуг населенню.

Відповідно до підпункту 1 пункту «б» частини 1 статті 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать надання (отримання, реєстрація) документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, здійснення державного архітектурно-будівельного контролю та прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів у випадках та відповідно до вимог, встановлених Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Рішенням сьомого скликання Нововолинської міської ради Волинської області від 12 жовтня 2017 року № 19/12 затверджено Порядок переведення житлових приміщень у нежитлові під розміщення об`єктів невиробничої сфери і нежитлових приміщень у житлові в місті Нововолинську (далі Порядок №19/12), відповідно до пункту 1.3 якого нежитлове приміщення - приміщення, в структурі житлового будинку, що не відноситься до житлового фонду і є самостійним об`єктом цивільно правових відносин.

Згідно з пунктом 1.4 Порядку №19/12 переведення житлових приміщень у нежитлові проводиться у випадках: визнання у встановленому порядку житлового приміщення невідповідним санітарним і технічним вимогам та непридатним для проживання для приміщень комунального житлового фонду; зміни функціонального призначення житлового приміщення для приміщень приватного житлового фонду.

Житлові приміщення, відносно яких вирішується питання щодо переведення із житлового у нежитловий фонд, для розміщення в них об`єкта невиробничої сфери, повинні відповідати таким умовам: розташовуватись у цокольних, першому та другому поверхах, за можливості облаштування окремого входу (виходу) до такого приміщення; приміщення розташовані безпосередньо під ним повинні бути нежитлові; передбачати можливість облаштування окремого входу, евакуаційного виходу і пандусу, для врахування потреби безперешкодного доступу осіб з обмеженими фізичними можливостями, ізольованих від житлової частини будинку (пункт 1.8 Порядку №19/12).

Підпунктом 2.1.10 пункту 2.1 Порядку №19/12 передбачено, що якщо приміщення розміщені у багатоквартирному будинку власник житлових приміщень або уповноважена ним особа за дорученням, подає до виконавчого комітету Нововолинської міської ради письмову згоду повнолітніх власників (наймачів) суміжних квартир чи приміщень (на поверсі, вище та нижче на один поверх) завірену ЖЕК, ОСББ, ЖБК.

Виконком, на підставі поданих матеріалів приймає рішення про надання дозволу або відмову в наданні дозволу на переведення житлових приміщень із житлового фонду в нежитловий із зазначенням функціонального призначення, в яке планується перевести приміщення.

Системний аналіз наведених вище правових норм дає змогу суду дійти висновку, що виконавчі органи сільських, селищних, міських рад здійснюють безпосереднє управління лише житловим фондом, який віднесений до комунальної власності; в усіх інших випадках вони надають відповідні дозволи, здійснюючи при цьому контроль за дотриманням прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку. Виконавчі органи сільських, селищних, міських рад вправі вирішувати питання переведення житлових приміщень (квартир), що належать на праві власності юридичним або фізичним особам, у нежитлові за умови, що проведені зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 08.05.2018 у справі №210/8381/13-а, від 17 лютого 2021 року у справі №165/403/16-а, від 01 червня 2022 року у справі № 445/1724/17.

Статтею 5 Закону України «Про основи містобудування», в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що при здійсненні містобудівної діяльності повинні бути забезпечені урахування законних інтересів та вимог власників або користувачів об`єктів нерухомості, що оточують місце будівництва, захист прав громадян та громадських організацій згідно із законодавством.

Постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 року №572 затверджені Правила користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків (далі Правила) відповідно до пункту 4 яких власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків і гуртожитків мають право на переобладнання і перепланування житлових приміщень відповідно до статей 100 і 152 Житлового кодексу Української РСР.

Згідно з пунктом 7 Правил власник та наймач (орендар) квартири, житлового приміщення у гуртожитку зобов`язаний використовувати приміщення житлового будинку і гуртожитку за призначенням, забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень та технічного обладнання.

На підставі аналізу наведених правових норм Верховний Суд у постановах від 06.02.2018 у справі №2а-4383/10/1412 та від 23.10.2018 у справі №728/2655/15-а, від 17 лютого 2021 року у справі № 165/403/16-а сформував позицію, що для проведення перебудови та переобладнання житлових приміщень в нежитлові власники таких приміщень зобов`язані в обов`язковому порядку отримати згоду власників суміжних приміщень.

Вказана позиція підтримана і Верховним Судом у постановах від 01 червня 2022 року у справі № 445/1724/17, від 17 лютого 2021 року у справі № 165/403/16-а.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що використання об`єкта власності обмежується мотивами незавдані шкоди правам, свободам та гідності інших фізичних та юридичних осіб, інтересам суспільства. При цьому, згідно з положеннями статті 320 Цивільного кодексу України, власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом. Законом можуть бути встановлені умови використання власником свого майна для здійснення підприємницької діяльності.

Дослідженню в межах цієї справи підлягає правомірність надання Виконкомом Благодатної селищної ради міста Нововолинська Волинської області як суб`єктом владних повноважень адміністративної послуги, а саме: прийняття рішення від 05.05.2020 №1 в частині надання дозволу на переведення житлового приміщення по АДРЕСА_3 , що належить на праві приватної власності згідно з договором купівлі-продажу від 28.02.2020 ОСОБА_2 у нежитлове, шляхом розробки проекту та проведення реконструкції вказаного приміщення під продуктовий магазин.

Тобто в адміністративному судочинстві оскаржується рішення органу місцевого самоврядування, яке прийняте суб`єктом владних повноважень при наданні ним адміністративних послуг. Вказане спростовує аргументи третьої особи щодо непідсудність справи адміністративному суду.

Судом апеляційної інстанції, також, враховано, що третьою особою не надано суду доказів, які б підтверджували державну реєстрацію права власності не спірне нежитлове приміщення, що давало б підстави ідентифікувати даний спір як приватно-правовий, а не публічний.

Як вбачається з матеріалів справи, третя особа ОСОБА_2 , маючи намір перевести квартиру з житлового фонду у нежитловий, згоди позивача, як власника суміжної квартири не отримувала. Вказане учасниками справи не заперечується.

ОСОБА_2 покликається на неможливість отримання такої згоди у зв`язку з відсутністю позивача за місцем проживання. Водночас, позивач вказує, що не давав і не мав наміру давати такої, адже розміщення продуктового магазину в сусідній квартирі порушує його житлові права (в магазині цілодобово працюватимуть холодильні установки, які є джерелом шуму і вібрації; також робота продуктового магазину пов`язана із значною кількістю відвідувачів, що створюватиме додаткові незручності в години роботи магазину; шум у разі спрацювання охоронної сигналізації; так як вхід до магазину облаштовується біля вікон його квартири, біля входу будуть розміщені сміттєві урни, буде здійснюватися перевантаження товару з вантажних транспортних засобів, а проведена реконструкція, як вбачається з наданого висновку про технічний стан, не відповідає вимогам Державних будівельних норм).

При цьому, суд апеляційної інстанції зауважує, що оскаржуваним рішенням відповідача порушуються права позивача, оскільки таке створює передумови і є підставою для проведення реконструкції житлового приміщення по АДРЕСА_3 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_2 , та у подальшому переведення у нежиле.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 23.10.2018 у справі права №728/2655/15-а.

Окрім того, позивач звертає увагу на невідповідність реконструкції квартири АДРЕСА_4 будівельним нормам. З метою захисту громадських та власних прав та інтересів, як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до відділу Державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Нововолинської міської ради для вжиття відповідних заходів відносно наведеного об`єкта будівництва.

Відділ Державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Нововолинської міської ради листом від 24.11.2021 №14-11/76 повідомив позивача про те, що проведена перевірка дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил по АДРЕСА_3 , за результатами такої складено відповідний акт від 16.11.2021 №44. В ході перевірки встановлено, що забудовником порушено вимоги статей 26, 31, 34, 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», Постанови Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 №446, за що передбачена адміністративна відповідальність за частинами 1, 5 статті 96 КУпАП. На забудовника складено припис про зупинення підготовчих та будівельних робіт та припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил від 16.11.2021, протокол про адміністративне правопорушення від 08.10.2021 та винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення від 22.11.2021 (а.с.14).

Суд апеляційної інстанції зауважує, що дотримання чи недотримання третьою особою при проведенні реконструкції вимог ДБН та відповідних нормативно-правових актів не впливає на кінцевий висновок щодо необхідності отримання відповідної згоди власників суміжних приміщень, оскільки такий обов`язок регламентований актами законодавства, та повинен передувати подальшому проведенню реконструкції.

Згідно з статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Підсумовуючи вказане, надаючи правову оцінку аргументам сторін, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що відповідачем при прийнятті оскаржуваного рішення недотримано положень законодавства при наданні ним адміністративної послуги, оскільки таке прийняте за відсутності згоди позивача як власників суміжного житлового приміщень, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення стаття 317 КАС України прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить переконання, що суд першої інстанції при винесені оскаржуваного рішення неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, що має наслідком скасування такого та задоволення позовних вимог.

Щодо розподілу судових витрат, то відповідно до положень статті 139 КАС України, слід стягнути з відповідача на користь позивача 908 грн. судового збору, сплаченого відповідно до квитанції про сплату №98841 від 24.12.2021 за подання позовної заяви, та 1362 грн. судового збору, сплаченого відповідно до квитанції №8077-7245-4648-2610 від 26.04.2022 за подання апеляційної скарги.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу, то суд апеляційної інстанції вважає за необхідне вказати, що відповідно частини 1 статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Частиною 2 статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» встановлено, що ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера.

Згідно з частиною 3 статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» повноваження адвоката як захисника або представника в господарському, цивільному, адміністративному судочинстві, кримінальному провадженні, розгляді справ про адміністративні правопорушення, а також як уповноваженого за дорученням у конституційному судочинстві підтверджуються в порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 4 статті 59 Кодексу адміністративного судочинства України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Враховуючи викладене, сторона у справі має право на звернення до суду через адвоката лише на підставі довіреності або ордеру.

Оскільки в матеріалах справи відсутні документи (довіреність або ордер), які б належним чином підтверджували повноваження адвоката на представництво інтересів позивача в суді першої та апеляційної інстанції, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що правові підстави для розподілу витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, відсутні.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 317, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2022 року у справі №140/16613/21 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Нововолинської міської ради Волинської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Благодатної селищної ради міста Нововолинська Волинської області від 05 травня 2020 року №1 «Про переведення житлових приміщень у нежитлові під розміщення об`єктів невиробничої сфери».

Стягнути з Виконавчого комітету Нововолинської міської ради Волинської області (місце знаходження: пр-т. Дружби, 27, м.Нововолинськ, 45400, ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 908 грн. (дев`ятсот вісім гривень) 00 коп. судового збору, сплаченого відповідно до квитанції про сплату №98841 від 24.12.2021 за подання позовної заяви, та 1362 грн. (тисячу триста шістдесят дві гривні) 00 коп. судового збору, сплаченого відповідно до квитанції №8077-7245-4648-2610 від 26.04.2022 за подання апеляційної скарги.

В розподілі витрат, пов`язаних з правничою допомогою відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач Т. І. Шинкар
судді Л. П. Іщук
І. М. Обрізко