Справа № 420/7044/19
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2022-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

13 липня 2022 р. м.Одеса Справа № 420/7044/19

Суддя-доповідач П`ятого апеляційного адміністративного суду Коваль М.П., розглянувши можливість відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою адвоката Хомича Івана Олександровича в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 20 травня 2022 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

До П`ятого апеляційного адміністративного суду надійшла апеляційна скарга адвоката Хомича Івана Олександровича в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 20 травня 2022 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 01 липня 2022 року у задоволенні клопотання апелянта про відстрочення сплати судового збору відмовлено, апеляційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків апеляційної скарги шляхом направлення на адресу П`ятого апеляційного адміністративного суду: доказів надсилання листом з описом вкладення іншим учасникам справи копій апеляційної скарги, а також заяви про поновлення строку апеляційного оскарження із зазначенням поважних причин такого поновлення.

12 липня 2022 року до канцелярії П`ятого апеляційного адміністративного суду надійшли доказів надсилання листом з описом вкладення іншим учасникам справи копій апеляційної скарги, чим було частково усунуто недоліки апеляційної скарги. Разом з тим, апелянтом в обґрунтування поважності підстав строку на апеляційне оскарження повторно зазначає, що на його думку введення на території України воєнного стану є поважною причиною для пропуску строку апеляційного оскарження, посилаючись на право апелянта на доступ до правосуддя, практику ЄСПЛ та ухвали П`ятого апеляційного адміністративного суду, в який воєнний стан було визнано поважною причиною для пропуску строків на апеляційне оскарження.

Розглянувши повторно заявлене клопотання апелянта про поновлення строку апеляційного оскарження, вважаю, що воно не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту шостого частини п`ятої статті 44 КАС України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

При вирішенні питання про поновлення строку суд надає оцінку обставинам, які слугували перешкодою для своєчасного звернення до суду, у взаємозв`язку інтервалів часу, зокрема з моменту закінчення встановленого КАС України строку апеляційного оскарження до дати звернення з апеляційною скаргою вперше.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Підстави пропуску строку апеляційного оскарження можуть бути визнані поважними, строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк подання апеляційної скарги. Отже, тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення у апеляційному порядку у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку апеляційного оскарження з поважних причин.

Необхідно зазначити, що обставини, повідомлені апелянтом в частині поважності пропуску строку на апеляційне оскарження, можуть вважатися такими, що зумовлюють право на поновлення строку апеляційного оскарження, з урахуванням введення воєнного стану та триваючою збройною агресією Російської Федерації на території України.

Водночас, питання поновлення строку на апеляційне оскарження судових рішень у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку, виходячи з доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Однак, сам лише факт запровадження воєнного стану не може бути підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження судових рішень у всіх абсолютно випадках.

Суд наголошує, що скаржник у заяві про поновлення строку на апеляційне оскарження судових рішень не обґрунтовує, яким чином запровадження воєнного стану в Україні вплинуло на пропуск строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції у цій справі, враховуючи, що повний текст оскаржуваного рішення було складено 20 травня 2022 року та отримано апелянтом 21 травня 2022 рок, що підтверджується ним в тексті апеляційної скарги. При цьому, суд наголошував, що за відсутності конкретних фактів та доказів обмежень, пов`язаних із введенням воєнного стану на території України, які б заважали апелянту своєчасно реалізувати право на апеляційне оскарження судового рішення, клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження не є належним чином обґрунтованим

Щодо посилань апелянта на формальний підхід суду та обмеження права на доступ до правосуддя, суд зазначає наступне.

Рішенням Конституційного Суду України № 17-рп/2011 від 13.12.2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Слід взяти до уваги також висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішеннях від 28.05.1985 року в справі «Ашингдейн проти Сполученого Королівства» та від 13.02.2001 року в справі «Кромбах проти Франції», в яких ЄСПЛ наголосив, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду.

У рішеннях від 20.05.2010 року в справі «Пелевін проти України» та від 30.05.2013 року в справі «Наталія Михайленко проти України» ЄСПЛ зазначив, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою.

В рішенні «Prince Hans-Adam II of Liechtenstein проти Німеччини» (рішення від 12 липня 2001 року п. 44) Європейський суд з прав людини зазначив, що право на доступ до суду, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. У цьому відношенні Високі Договірні Сторони користуються певними межами свободи розсуду. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права. Крім того, обмеження суперечитиме пункту 1 статті 6, якщо воно не ставить законної мети і якщо не забезпечено відповідного пропорційного співвідношення між застосованими засобами та поставленою метою.

У справах "Стаббігс та інші проти Великобританії" та "Девеер проти Бельгії" Європейський суд дійшов висновку, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 28.03.2006 у справі "Мельник проти України" зазначив, що правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності.

Таким чином, аналіз практики Європейського суду з прав людини свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних причин, внаслідок непереборних, незалежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Сам факт існування певних обмежень, пов`язаних із введенням воєнного стану, не може вважатися поважною причиною пропуску строку звернення до суду, якщо такі обмеження об`єктивно не перешкоджали реалізувати своє право на звернення до суду у строки встановлені процесуальним законодавством України.

Отже, сам факт запровадження воєнного стану не свідчить про безумовне поновлення пропущеного процесуального строку без наведення заявником негативних обставин, які зумовлені вказаними обмеженнями і були перешкодою у вчиненні стороною процесуальних дій.

Щодо посилань апелянта на ухвали П`ятого апеляційного адміністративного суду, в який воєнний стан було визнано поважною причиною для пропуску строків на апеляційне оскарження, суд зазначає, що згідно вимог ч.7 ст. 78 КАС України, правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

Враховуючи зазначене, суд не вбачає підстав для визнання наведених скаржником у повторному клопотанні про поновлення строку апеляційного оскарження обставин пропуску такого строку поважними.

Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 118 КАС України, процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії.

У ч. 1, 3, 6 ст. 121 КАС України закріплено, що встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку чи за ініціативою суду. Про продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу. Заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, розглядається судом, який встановив строк.

Отже, законодавством регламентовано процесуальні гарантії забезпечення доступу до правосуддя і забезпечення практичної можливості їх реалізації покладено на суд.

Враховуючи вищевикладене, оскільки апелянтом було вчинено дії, направлені на виконання вимог ухвали суду, що підтверджується наданими до суду доказами, з метою забезпечення реалізації права апелянта на доступ до правосуддя, вважаю за необхідне продовжити йому строк для усунення недоліків апеляційної скарги, визначених в ухвалі П`ятого апеляційного адміністративного суду від 01 липня 2022 року, в частині надання до суд заяви про поновлення строку апеляційного оскарження із зазначенням поважних причин такого поновлення на десять днів з дня отримання копії зазначеної ухвали.

Керуючись ст.ст. 118, 121, 325 КАС України, суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання адвоката Хомича Івана Олександровича про поновлення строку апеляційного оскарження ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 20 травня 2022 року відмовити.

Продовжити заявнику строк для усунення недоліків його апеляційної скарги на десять днів з дня отримання зазначеної ухвали, шляхом надання до суду заяви про поновлення строку апеляційного оскарження із зазначенням поважних причин такого поновлення.

Роз`яснити апелянту, що у разі неподання до суду заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження або якщо наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані судом неповажними суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: М.П. Коваль