Справа № 380/7957/22
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2022-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2022 рокуЛьвівСправа № 380/7957/22 пров. № А/857/9831/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця А.Р.,

суддів Мікули О.І., Пліша М.А.,

з участю секретаря Михальської М.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання рішень, дій або бездіяльності органів державної виконавчої служби протиправними,-

суддя в 1-й інстанції Хома О.П.,

час ухвалення рішення 08.06.2022 року,

місце ухвалення рішення м.Львів,

дата складання повного тексту рішення 08.06.2022 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання рішень, дій або бездіяльності органів державної виконавчої служби протиправними.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 08 червня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове про задоволення позову.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що відповідач зобов`язаний вживати всі передбачені Законом України «Про виконавче провадження» заходи примусового виконання рішень і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Натомість ВДВС УЗПВР у Львівській області не вжито належних заходів по повному виконанню рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05.02.2021 у справі №380/11498/20 в частині виплати ГУ ПФУ у Львівській області ОСОБА_1 заборгованості, яка виникла за період з 01.05.2020 по 28.02.2021 у зв`язку із проведеним перерахунком пенсії на один процент заробітку, визначеного згідно ст. ст. 27, 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за кожен рік роботи понад стаж. Відповідачем не перевірено факт невиплати заборгованості за період з 01.05.2020 по 28.02.2021, яка існувала на дату прийняття спірної постанови. Вважає такі дії відповідача та постанову про закінчення виконавчого провадження протиправними.

Згідно ч.4 ст.229 КАС України, фіксування процесу не здійснювалося оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Старшим державним виконавцем ВДВС УЗПВР у Львівській області Тарабан О.О. 09.02.2022 відкрито виконавче провадження №68566393 з виконання виконавчого листа №380/11498/20, виданого 31.05.2021 Львівським окружним адміністративним судом, про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області провести ОСОБА_1 перерахунок пенсії, з 01.05.2020 із збільшенням пенсії на один процент заробітку, який був визначений згідно ст.ст. 27, 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», для перерахунку розміру пенсії за віком 01.05.2020 в сумі 17750,56 грн, за кожний рік роботи понад стаж встановлений пунктом 2 ст.56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з врахуванням раніше виплачених сум пенсії.

ГУ ПФУ у Львівській області листом від 03.03.2022 №5/5903-19 повідомило відповідача про виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05.02.2021 у справі №380/11498/20 до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, на підтвердження чого подало рішення №18 від 26.05.2021 та просило винести постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Постановою старшого державного виконавця ВДВС УЗПВР у Львівській області Тарабан О.О. від 28.04.2022 ВП №66566393 закінчено виконавче провадження на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентуються Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VІІІ (далі - Закон №1404-VІІІ).

Відповідно до статті 1 Закону № 1404-VІІІ виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першою статті 18 Закону №1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (пункт 1 частини 2 статті 18 Закону №1404-VІІІ).

Повноваження виконавця під час здійснення виконавчого провадження визначені частиною третьої статті 18 Закону №1404-VІІІ.

Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом (частина 4 статті 18 Закону №1404-VІІІ).

Підстави закінчення виконавчого провадження визначені частиною 1 статті 39 Закону №1404-VІІІ, однією з яких відповідно до пункту 9 є фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Спірна постанова про закінчення виконавчого провадження ВП №66566393 від 28.04.2022 винесена на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону №1404-VІІІ, тобто у зв`язку із фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Судом встановлено, що підставою винесення державним виконавцем вказаної постанови став лист ГУ ПФУ у Львівській області від 03.03.2022 №5/5903-19 та рішення про перерахунок пенсії №18 від 26.05.2021.

Позивач в позовній заяві вказує на факт добровільного виконання боржником судового рішення від 05.02.2021 у справі №380/11498/20 в частині проведеного перерахунку пенсії рішенням №18 від 26.05.2021, вказуючи про те, що виплата пенсії в новому розмірі здійснюється з 01.06.2021.

Водночас, невиплата ГУ ПФУ у Львівській області заборгованості, яка виникла внаслідок проведеного на виконання рішення суду перерахунку пенсії за період з 01.05.2020 по 28.02.2021, на думку позивача, свідчить про неповноту виконання судового рішення і зумовила його звернення до відповідача з заявою про примусове виконання такого у цій частині.

ГУ ПФУ у Львівській області у згаданому вище листі від 03.03.2022 №5/5903-19 вказує, що виплата перерахованого розміру пенсії за період з 01.05.2020 по 31.05.2021 (а не по 28.02.2021, як вважає позивач) на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05.02.2021 у справі №380/11498/20 включена в Реєстр судових рішень за №94212 і буде здійснена в межах бюджетних асигнувань, виділених на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням судів за рахунок коштів Державного бюджету України.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 92 Конституції України Державний бюджет України і бюджетна система України встановлюється виключно законами. Такими законами є Закон України про Державний бюджет на поточний рік, Бюджетний кодекс України.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05.06.2012 №4901-VI, виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - коштами, передбаченими за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Відповідно до підпунктів 4, 5 пункту 4 Положення про Головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2, Головне управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, забезпечує своєчасне та в повному обсязі фінансування пенсій та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються коштом Фонду та з інших джерел, визначених законодавством, здійснює з цією метою перерозподіл коштів між районами (містами); здійснює призначення (перерахунок) та виплату пенсій військовослужбовцям, особам рядового та начальницького складу та іншим особам (крім військовослужбовців строкової служби та членів їх сімей), які мають право на пенсію на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262 (далі Закон №2262).

Статтею 71 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон №1058-IV) передбачено, що бюджет Пенсійного фонду - план утворення і використання цільового страхового фонду, що формується за рахунок страхових внесків до солідарної системи та надходжень з інших джерел, визначених цим Законом.

Згідно з частиною другою статті 72 Закону №1058-IV кошти Пенсійного фонду не включаються до складу Державного бюджету України.

Відповідно до статті 73 Закону №1058IV кошти Пенсійного фонду використовуються на: 1) виплату пенсій, передбачених цим Законом; 2) надання соціальних послуг, передбачених цим Законом; 3) фінансування адміністративних витрат, пов`язаних з виконанням функцій, покладених на орган Пенсійного фонду; 4) оплату послуг з виплати та доставки пенсій; 5) формування резерву коштів Пенсійного фонду.

Забороняється використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені цим Законом.

Згідно зі статтями 23, 116 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом. Взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом чи законом про Державний бюджет України є порушенням бюджетного законодавства.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, боржником ВП №66566393 ГУ ФПУ у Львівській області рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05.02.2021 у справі №380/11498/20 в частині виплати коштів за період з 01.05.2020 по 31.05.2021 включено до Реєстру судових рішень для виконання за рахунок коштів, передбачених у Державному бюджету за відповідною бюджетною програмою та здійснюватиметься у порядку черговості після виділених на такі цілі коштів.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що ГУ ПФУ у Львівській області вжито конкретні заходи з метою виконання судового рішення від 05.02.2021 у справі №380/11498/20, однак не має можливості здійснити виплату заборгованості за період з 01.05.2020 по 31.05.2021, зумовленої перерахунком пенсії позивача до надходження відповідних бюджетних призначень з Державного бюджету України.

Ураховуючи викладене, суд приходить до переконання, що обставини, які повідомлені ГУ ПФУ у Львівській області відповідачу в своїй сукупності свідчать про реальну фінансову неможливість виконати судове рішення, оскільки невиплата в повному обсязі коштів за виконавчим документом зумовлена не недбалістю ГУ ПФУ у Львівській області як боржника у ВП №66566393 чи неналежним виконанням своїх обов`язків, а відсутністю відповідного фінансового забезпечення боржника на виконання судового рішення, що не може вважатися невиконанням такого рішення без поважних причин, оскільки виділення коштів на фінансування не залежить від волі окремого керівника територіального органу Пенсійного фонду України і вимагати від нього дій, які виходять за межі його повноважень, немає правових підстав.

Саме така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 31.03.2021 у справі № 360/3573/20.

Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.

Враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.308,315,316,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08 червня 2022 року у справі № 380/7957/22 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя А. Р. Курилець
судді О. І. Мікула
М. А. Пліш
Повне судове рішення складено 13 липня 2022 року.