Справа № 640/18945/19
Суддя: Беспалов Олександр Олександрович
Дата ухвалення: 2022-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Беспалова О. О.
суддів: Парінова А. Б., Ключковича В. Ю.
за участю секретаря: Рожок В. В.

позивача ОСОБА_1 , представника позивача Логінова К. Е., представника відповідача Вовк І. Р. розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 листопада 2021 року (місце ухвалення: місто Київ, час ухвалення: не зазначений, дата складання повного тексту: 02.12.2021) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Генеральної прокуратури України, в якій просить суд визнати протиправним та скасувати наказ Генерального прокурора України від 29.08.2019 №14-дц.

Також, ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Генеральної прокуратури України, в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ від 04.11.2019 №1345ц про звільнення ОСОБА_1 , з посади слідчого в особливо важливих справах другого слідчого відділу управління з розслідування злочинів, вчинених працівниками органів, які ведуть боротьбу із злочинністю Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України;

- поновити ОСОБА_1 на посаді в органах прокуратури України.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.06.2021 об`єднано до спільного розгляду і вирішення адміністративні справи №640/18945/19 та №640/24620/19. Присвоєно об`єднаним справам загальний №640/18945/19.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 листопада 2021 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти в цій частині нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції протиправно відмовив у задоволенні позову, оскільки позивача безпідставно звільнено із займаної посади та з порушенням порядку.

До Шостого апеляційного адміністративного суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідно до змісту якого відповідачем щодо задоволення вимог апеляційної скарги заперечено.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення осіб, що з`явились, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила таке.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 працював на посаді слідчого в особливо важливих справах другого слідчого відділу управління з розслідування злочинів, вчинених працівниками органів, які ведуть боротьбу зі злочинністю Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України.

Рішенням Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів від 16.05.2019 №147-дп-19 «Про накладення на слідчого в особливо важливих справах другого слідчого відділу управління з розслідування злочинів, вчиненими працівниками які ведуть боротьбу зі злочинністю, Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення» вирішено «притягнути слідчого в особливо важливих справах другого слідчого відділу управління з розслідування злочинів, вчиненими працівниками які ведуть боротьбу зі злочинністю, Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та накладено на нього дисциплінарне стягнення у виді звільнення з посади в органах прокуратури».

Наказом Генеральної прокуратури України від 21.05.2019 №1825-вц надано слідчому в особливо важливих справах другого слідчого відділу управління з розслідування злочинів, вчинених працівниками органів, які ведуть боротьбу зі злочинністю Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України старшому раднику юстиції ОСОБА_1 відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 21.05.2019 по 17.09.2020.

Наказом Генеральної прокуратури України від 29.08.2019 №14-дц звільнено слідчого в особливо важливих справах другого слідчого відділу управління з розслідування злочинів, вчинених працівниками органів, які ведуть боротьбу зі злочинністю Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України старшого радника юстиції ОСОБА_1 з посади в органах прокуратури за вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури, та одноразове грубе порушення правил прокурорської етики і (пункти 5, 6 частини першої статті 43 Закону України «Про прокуратуру») у перший робочий день після закінчення відпустки для догляду за дитиною.

Підставою для прийняття зазначеного наказу стало рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів від 16.05.2019 №147дп-19.

В подальшому, наказом Генеральної прокуратури України від 04.11.2019 №1345ц слідчого в особливо важливих справах другого слідчого відділу управління з розслідування злочинів, вчинених працівниками органів, які ведуть боротьбу зі злочинністю Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України старшого радника юстиції ОСОБА_1 вважати звільненим з посади в органах прокуратури на підставі наказу Генерального прокурора України від 29.08.2019 №14дц з « 05» листопада 2019 року.

Підставою для прийняття зазначеного наказу стало рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів від 16.05.2019 №147дп-19, наказ Генерального прокурора України від 29.08.2019 №14-дц.

Позивач вважаючи накази Генерального прокурора України від 29.08.2019 №14-дц та від 04.11.2019 №1345ц протиправними, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтями 2, 5 Кодексу законів про працю України закріплено право громадян України на працю і гарантії держави в правовому захисті працездатним громадянам від незаконного звільнення.

Відповідно до статті 222 Кодексу законів про працю України особливості розгляду трудових спорів суддів, прокурорсько-слідчих працівників, а також працівників навчальних, наукових та інших установ прокуратури, які мають класні чини, встановлюється законодавством.

Законом України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 року №1697-VII (надалі - Закон №1697-VII) визначені правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначає Закон України "Про прокуратуру".

Статтею 4 Закону України №1697-VII установлено, що організація та діяльність прокуратури України, статус прокурорів визначаються Конституцією України, цим та іншими законами України, чинними міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною третьою статті 16 Закону №1697-VII передбачено, що прокурор призначається на посаду безстроково та може бути звільнений з посади, його повноваження на посаді можуть бути припинені лише з підстав та в порядку, передбачених законом.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 41 Закону №1697-VII повноваження прокурора на адміністративній посаді припиняються в разі звільнення з посади прокурора або припинення повноважень на посаді прокурора.

Законом №1697-VII забезпечуються гарантії незалежності прокурора, зокрема, щодо особливого порядку його призначення на посаду, звільнення з посади, притягнення до дисциплінарної відповідальності тощо.

Порядок дисциплінарного провадження щодо прокурора врегульовано Законом України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII.

Згідно зі статті 43 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) прокурора може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності у порядку дисциплінарного провадження з таких підстав:

1) невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків;

2) необґрунтоване зволікання з розглядом звернення;

3) розголошення таємниці, що охороняється законом, яка стала відомою прокуророві під час виконання повноважень;

4) порушення встановленого законом порядку подання декларації про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру;

5) вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури;

6) систематичне (два і більше разів протягом одного року) або одноразове грубе порушення правил прокурорської етики;

7) порушення правил внутрішнього службового розпорядку;

8) втручання чи будь-який інший вплив прокурора у випадках чи порядку, не передбачених законодавством, у службову діяльність іншого прокурора, службових, посадових осіб чи суддів, у тому числі шляхом публічних висловлювань стосовно їх рішень, дій чи бездіяльності, за відсутності при цьому ознак адміністративного чи кримінального правопорушення;

9) публічне висловлювання, яке є порушенням презумпції невинуватості.

На підставі частини першої статті 44 вказаного Закону дисциплінарне провадження здійснюється відповідним органом.

Відповідно до частини першої статті 45 Закону України «Про прокуратуру» дисциплінарне провадження - це процедура розгляду Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією прокурорів дисциплінарної скарги, в якій містяться відомості про вчинення прокурором дисциплінарного проступку.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 9 Закону №1697-VII Генеральний прокурор у встановленому порядку на підставі рішення відповідного органу про притягнення до дисциплінарної відповідальності прокурора приймає рішення про застосування до прокурора Офісу Генерального прокурора, прокурора обласної прокуратури дисциплінарного стягнення або про неможливість подальшого перебування такої особи на посаді прокурора.

Відповідно до частини п`ятої статті 46 Закону №1697-VII у разі прийняття відповідним органом, що здійснює дисциплінарне провадження, рішення про наявність підстав для відсторонення прокурора від посади копія цього рішення надсилається керівнику органу прокуратури, в якому працює прокурор, стосовно якого прийнято таке рішення. У разі якщо відповідний орган, що здійснює дисциплінарне провадження, прийняла рішення про наявність підстав для відсторонення від посади прокурора, який обіймає адміністративну посаду, копія цього рішення у семиденний строк надсилається Генеральному прокурору, керівнику обласної, окружної прокуратури відповідно до визначених цим Законом повноважень.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 49 Закону №1697-VII на прокурора може бути накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з посади в органах прокуратури.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, позивачем подано скаргу до Вищої ради правосуддя на рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів від 16.05.2019 №147дп-19 про накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення.

Ухвалою Вищої ради правосуддя від 09.09.2019 №5713/0/18-19 скаргу слідчого в особливо важливих справах управління з розслідування злочинів, вчинених працівниками правоохоронних органів, які ведуть боротьбу зі злочинністю Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України ОСОБА_1 на рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів від 16 травня 2019 року №147дп-19 та заяву про поновлення строку на оскарження вказаного рішення Комісії залишено без розгляду та повернуто скаржнику.

В подальшому, позивач звернувся до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду з позовною заявою до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів про визнання протиправним і скасування рішення від 16.05.2019 №147дп-19.

Ухвалою Верховного суду від 15.11.2019 у справі №9901/546/19 відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні клопотання про поновлення строку звернення до адміністративного суду та повернуто позовну заяву позивачеві.

За результатом розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду від 15.11.2019 постановою Великої Палати Верховного Суду від 27.05.2020 апеляційну скаргу задоволено частково, ухвалу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду від 15.11.2019 змінено, виклавши її мотивувальну частину в редакції постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.05.2020 у справі №9901/546/19. В іншій частині ухвалу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду від 15.11.2019 залишено без змін.

Рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів 16.05.2019 №147дп-19 є чинним та не визнано незаконним.

Наказом Генеральної прокуратури України від 04.11.2019 №1345ц керуючись статтею 9 Закону України «Про прокуратуру», пунктом 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» слідчого в особливо важливих справах другого слідчого відділу управління з розслідування злочинів, вчинених працівниками органів, які ведуть боротьбу зі злочинністю Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України старшого радника юстиції ОСОБА_1 вважати звільненим з посади в органах прокуратури на підставі наказу Генерального прокурора України від 29.08.2019 №14дц з « 05» листопада 2019 року.

Щодо доводів апелянта в частині порушення відповідачем порядку звільнення під час перебування позивача у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 21.05.2019 по 17.09.2020.

Як вірно зауважено судом першої інстанції, відносно позивача було чинне та невиконане рішення Комісії про притягнення до дисциплінарної відповідальності у виді звільнення з посади в органах прокуратури, Генеральним прокурором 04.11.2019 видано наказ №1345ц згідно з яким ОСОБА_1 вважається таким, що звільнений з посади в органах прокуратури на підставі наказу Генерального прокурора України від 29.08.2019 №14-дц з 05.11.2019.

Приписами частини третьої статті 40 Кодексу законів про працю України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці.

Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Як вірно зауважено судом першої інстанції, 25.09.2019 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» №113-ІХ, яким запроваджено реформування системи органів прокуратури.

Відповідно до пункту 6 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ з дня набрання чинності цим Законом усі прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону №1697-VII.

Згідно з абзацом 7 пункту 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах можуть бути звільнені з посади прокурора і на інших підставах, передбачених Законом №1697-VII.

Згідно з пунктом 19 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону №113-IX, в редакції на час виникнення спірних правовідносин перебування прокурора на лікарняному через тимчасову непрацездатність, у відпустці чи у відрядженні до Національної академії прокуратури України для участі в її роботі на постійній основі не є перешкодою для його звільнення з посади прокурора відповідно до цього пункту. Вказані в цьому пункті прокурори можуть бути звільнені з посади прокурора також і на інших підставах, передбачених Законом України "Про прокуратуру".

Быльш того, пунктом 9 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України (в редакції Закону №1401-VIII від 02.06.2016) встановлено, що прокуратура продовжує виконувати відповідно до чинних законів функцію досудового розслідування до початку функціонування органів, яким законом будуть передані відповідні функції.

Пунктом 1 розділу XI «Перехідні положення» Кримінального процесуального кодексу України (в редакції Закону №1355-VIII від 12.05.2016) також визначено, що після введення в дію положень частини четвертої статті 216 цього Кодексу кримінальні провадження, розпочаті слідчими органів прокуратури, продовжують здійснюватися слідчими органів прокуратури, які користуються повноваженнями слідчих, визначених цим Кодексом, до закінчення досудового розслідування, але не довше двох років (тобто до 20.11.2019). Після закінчення дворічного строку кримінальні провадження, розпочаті слідчими органів прокуратури, у тримісячний строк передаються слідчим органів Державного бюро розслідувань.

Згідно з чинною редакцією вказаної норми, до дня введення в дію положень частини четвертої статті 216 цього Кодексу повноваження щодо досудового розслідування здійснюють слідчі органів прокуратури, які користуються повноваженнями слідчих, визначеними цим Кодексом, щодо злочинів, передбачених частиною четвертою статті 216 цього Кодексу.

З урахуванням норм законодавства, якими збережено повноваження слідчих органів прокуратури щодо досудового розслідування, фактично залишався незмінним правовий статус цих слідчих, які перебували з Генеральною прокуратурою України у відносинах роботодавця та працівника, отримували заробітну плату, визначену законодавством для працівників прокуратури.

Зазначене підтверджується й абзацом 2 пункту 7 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ, яким передбачено, що слідчі органів прокуратури, які на день набрання чинності цим Законом займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом.

Выдтак, й інші норми Закону №113-ІХ, у тому числі ті, що регламентують звільнення прокурорів, також поширюються на слідчих органів прокуратури.

З огляду на викладене слідчі органів прокуратури, зокрема Генеральної прокуратури України, підлягають звільненню з підстав і в порядку, які встановлені для прокурорів.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 07.03.2018 у справі №807/211/17, під час вирішення справ щодо звільнення публічних службовців, пріоритетними є норми спеціальних законів, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що звільнення позивача із займаної посади в період перебування позивача у відпустці по догляду за дитиною цілком відповідає нормам чинного законодавства.

При цьому, як вірно зауважено судом першої інстанції, підставою звільнення позивача із займаної посади слугувало рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів від 16.05.2019 №147дп-19, яке в свою чергу, станом на подання позовної заяви та винесення рішення по справі є чинним.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують позицію суду першої інстанції та відхиляються колегією суддів за необґрунтованістю.

Згідно з ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

У відповідності до ст. 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Керуючись ст.ст. 229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 листопада 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Суддя-доповідач О. О. Беспалов
Суддя В. Ю. Ключкович
Суддя А. Б. Парінов

(Повний текст постанови складено 12.07.2022)