Справа № 140/10251/21
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2022-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2022 рокуЛьвівСправа № 140/10251/21 пров. № А/857/2082/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Іщук Л. П., Судової Хомюк Н.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Львові апеляційну скаргу Волинської митниці Державної митної служби України на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2021 року, прийняте суддею Ковальчук В.Д. у місті Луцьку, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод «Промлит» до Волинської митниці Державної митної служби України про визнання протиправним і скасування рішення,-

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Завод «Промлит» (далі ТзОВ «Завод «Промлит») звернулося з адміністративним позовом до Волинської митниці Державної митної служби України про визнання протиправним та скасування рішення від 16 березня 2021 №UA205100/2021/000005/2 про коригування митної вартості товарів.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2021 позов задоволено повністю.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що надаючи оцінку доводам сторін у справі, зокрема, щодо наявності у митного органу підстав для витребування додаткових документів, суд зазначає, що для підтвердження заявленої митної вартості за основним методом за ціною договору (контракту) ТзОВ «Завод «Промлит» подало разом із митною декларацією документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, за переліком, визначеним частиною другою статті 53 МК України (рахунок-фактуру (інвойс) №67/03/2021 від 08.03.2021; автотранспортну накладну №814952 від 08.03.2021; рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг №05-2021 від 11.03.2021; контракт №1022 від 22.10.2018; специфікацію №18 від 05.03.2021; договір про надання послуг митного брокера №01/08 від 26.06.2008; копію митної декларації країни відправлення №21PL301010Е0247742 від 10.03.2021).

На думку суду, подані декларантом відповідно до частини другою статті 53 МК України документи є вичерпними та підтверджують усі складові митної вартості за першим (основним) методом. Так, зовнішньоекономічний договір (контракт) №1022 від 22.10.2018 містить усі необхідні відомості щодо сторін договору. Як відображено в пункті 1.2 цього контракту, умови поставки зазначаються в специфікаціях до контракту.

У доданій до митної декларації № UA205100/2021/002447 від 15.03.2021 специфікації №18 від 05.03.2021 до контракту №1022 від 22.10.2018 визначено вартість товару, а також зазначено, зокрема, умови поставки: EXW, м. Рибнік, Польща, відповідно до Інкотермс 2010.

Крім того, ідентичні умови поставки зазначені у фактурі від 08.03.2021 №67/03/2021, де також зазначено умови поставки EXW Rybnik. При цьому, числові значення вартості задекларованих товарів, відображених у цих документах є також ідентичними та не містять розбіжностей. Загальна вартість товарів, зазначених у специфікації №18 від 05.03.2021 до контракту №1022 від 22.10.2018 та у фактурі від 08.03.2021 №67/03/2021 становить 122 967,00 PLN (польських злотих).

Митний орган вказує на розбіжність у поданих документах, посилаючись лише на те, що у МД від 15.03.2021 №UA205100/2021/002447 визначені умови поставки FCA Rybnik.

Однак, як зазначалося вище, відповідно до пункту 1.2 контракту №1022 від 22.10.2018 умови поставки визначаються у специфікаціях до контракту, а не у митній декларації.

Митний орган, витребовуючи страхові документи у випадку поставки товару на умовах FCA Rybnik, не звернув увагу, на те, що відповідно до пункту 6.1 контракту №1022 від 22.10.2018 страхування продукції нема, тобто страхування товару не здійснюється.

Щодо вимоги митниці про надання документів, що підтверджують витрати на навантаження товару у разі поставки товару на умовах EXW Rybnik слід зазначити, що за умовами поставки EXW згідно з Іноктермс 2010 продавець не відповідає за навантаження товару на транспортний засіб, а також за митне оформлення товарів на експорт.

До митної вартості імпортованого товару також було включено витрати на доставку товару до митної території України в розмірі 9000 грн., що підтверджується поданими до митного оформлення актом №05-2021 від 11.03.2021 та рахунком №05-2021 від 11.03.2021 про надання послуг з транспортного перевезення, а тому вимога митного органу повторно надати такі документи є необґрунтованою.

Враховуючи позицію Верховного Суду у постановах від 12.03.2019 у справі №826/2313/16, від 13.06.2019 у справі №820/6315/15, суд зауважує, що вимоги частини третьої та четвертої статті 53 та частини другої статті 58 МК України зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності.

У рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 08.02.2019 у справі №825/648/17.

Виходячи із критеріїв, визначених частиною дев`ятою статті 139 КАС України, суд вважав, що з огляду на зміст та характер наданих послуг, наявні підстави обмежити розмір витрат на правничу допомогу та позивачу необхідно відшкодувати витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 2000,00 грн., а решту витрат повинен понести позивач.

При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат суд врахував, що згідно із платіжним дорученням №417 від 22.09.2021 позивач сплатив судовий збір у сумі 2270,00 грн.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, Волинська митниця Державної митної служби України подала апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, та неправильним застосуванням норм матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що під час здійснення митного контролю за правильністю визначення митної вартості товару з врахування поданих у вказаних цілях разом з МД від 15.03.2021 №UA205100/2021/002447 документів було встановлено, що у поданих до митного контролю та митного оформлення документах наявні розбіжності.

Так, у фактурі від 08.03.2021 №67/03/2021 та специфікації №18 від 05.03.2021 до контракту від 22.10.2018 №1022 зазначені умови поставки EXW Rybnik, а у МД від 15.03.2021 №UA205100/2021/002447 - умови поставки FCA Rybnik.

За результатом проведеної письмової консультації щодо вибору методу визначення митної вартості товару, а також враховуючи відмову декларанта подавати інші документи, митницею прийняте рішення про коригування митної вартості №UA205100/2021/000005/2 від 16.03.2021 року, згідно якого митну вартість визначено на підставі цінової інформації ЄАІС Держмитслужби відповідно до наступних МД: товар №3 відповідно до МД №UA100020/2020/010309 від 09.01.2020 за ціною 1,5 дол. США/кг; товар №7 відповідно до МД №UA100500/2021/420581 від 09.02.2021 - 4,49 дол. США/кг; товар №8 відповідно до МД №UA100320/2020/631356 від 10.12.2020 - 4,82 дол. США/кг.

Вищий адміністративний суд України дотримувався позиції, що інформація з Центральної бази даних ЄАІС органу доходів та зборів про окрему конкретну вантажну митну декларацію є достатнім доказом ввезення певної партії товару за відповідною ціною. Так, у справі №820/2187/13-а суд касаційної інстанції констатував, що на основі «цінової інформації, яка міститься у ЦБД ЄАІС» органом доходів і зборів було скориговано митну вартість у бік збільшення на підставі 6-го (резервного) методу та визнав, що таке коригування було здійснено правомірно.

Також судом першої інстанції при вирішення питання щодо стягнення витрат на правову допомогу в сумі 2000 грн не враховано, що позивачем не надано з адміністративним позовом документів, які б містили детальний опис наданих послуг адвокатом позивачу, що вказує на недотримання позивачем вимог статті 134 КАС України та незаконність прийнятого судом рішення про стягнення на користь позивача заявленої суми. На підтвердження витрат на правову допомогу адвоката позивачем до відповіді на відзив надано копії договору про надання правничої допомоги від 01.12.2020 №97/20, укладеного між ТзОВ «Завод «Промлит» та адвокатом Таргонієм П.В., акта виконаних робіт №21 від 10.11.2021.

Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказує на необґрунтованість апеляційної скарги та відсутність підстав для її задоволення.

Відповідно по п.3 ч.1 ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 22 жовтня 2018 між ТзОВ «Завод «Промлит» та компанією ZAKLAD PRODUKCYJNY EUROSTAL Sp.z о.о. (Республіка Польща) укладено Контракт №1022 на поставку товарів, асортимент, кількість та ціни товару вказуються у специфікаціях, що формуються на кожну партію товару.

На виконання умов вказаного контракту ТзОВ «Завод «Промлит» придбало в компанії ZAKLAD PRODUKCYJNY EUROSTAL Sp.z о.о. відповідно до специфікації №18 від 05.03.2021 товар, а саме:

1.Кран мостовий однобалковий 5-тонний, б/у - 1 шт., вартістю 5 000,00 PLN;

2.Кран мостовий однобалковий 5-тонний, б/у - 1 шт., вартістю 5 000,00 PLN;

3.Шкаф для інструментів металевий, б/у - 1 шт., вартістю 500,00 PLN;

4.Запчастини для кранів і болгарок: двигуни та корпуси - 430 кг., вартістю 1 290,00 PLN;

5.Модель дерев`яна Кокили, б/у - 50 шт., вартістю 500,00 PLN;

6.Екзотермічне покриття сіре, ОХ5 - 140 кг., вартістю 700,00 PLN;

7.Екзотермічне покриття ZP7/10k +ZTAE18/20 - 280 кг., вартістю 1 400,00 PLN;

8.Екзотермічне покриття сіре, ОХ6 - 80 кг.. вартістю 400,00 PLN;

9.Екзотермічне покриття сіре, ОХ4 - 50 кг., вартістю 250,00 PLN;

10.Екзотермічне покриття сіре, ZP5 - 100 кг., вартістю 500,00 PLN;

11.Ізоляційне покриття біле, діаметром 140-90 кг, вартістю 540,00 PLN;

12.Ізоляційне покриття біле, діаметром 200 - 100 кг., вартістю 600,00 PLN;

13.Ситечко 50x50x20 - 180 кг., вартістю 720,00 PLN;

14.Ситечко 100x100x20 - 115 кг., вартістю 460,00 PLN;

15.Ситечко 75x70x20 - 115 кг., вартістю 460,00 PLN;

16.Ситечко 75x70x20 - 130 кг., вартістю 520,00 PLN;

17.Керамічна труба+сітчастий фільтр - 480 кг., вартістю 2 160,00 PLN;

18.Деталі змішувача - внутрішня абразивна футеровка - 2 пари, вартістю ЗО 200,00 PLN;

19.Деталі для міксера: лопаті для змішування - 144 шт., вартістю 48 672,00 PLN;

20.Електроди ESM257 10x350 - 6000 шт., вартістю 7 200,00 PLN;

21.Sika Biresin F 180(A) а - 18 кг., вартістю 810,00 PLN;

22.Sika Biresin F180(B) a - 18 кг., вартістю 810,00 PLN;

23.RZ30150 - 75 кг., вартістю 1 125,00 PLN;

24.Release Paste Mikoti Mirror Wax a - 5 шт., вартістю 300,00 PLN;

25.Живиця Fenofur 33 - 1000 кг., вартістю 8 200,00 PLN;

26.Затверджувач Rg 5 - 1000 кг., вартістю 4650,00 PLN, всього на суму 122 967,00 PLN.

15.03.2021 декларантом позивача подано до Волинської митниці Держмитслужби митну декларацію № UA205100/2021/002447, відповідно до якої митну вартість визначено за першим основним методом визначення митної вартості за ціною договору.

Зокрема, відповідно до митної декларації задекларовано наступний товар:

1/1. Частини змішувача: внутрішня підкладка змішувача - 2 пари, лопатки до змішувача - 144 шт., ціна товару згідно графи 42 МД 78 872,00 PLN;

2/1. Речовина сполучна готова для виробництва ливарних форм і серцевин складних відливок, стержнів, фірмова назва «Fenofur 33» - 1000 кг., «Utwardzacz Rg 5» - 1000 кг, «Sika Biresin F 180(A)» - 18 кг., «Sika Biresin F 180(B)» - 18 кг., «RZ30150» - 75 кг., «Release Paste Mikon Mirror Wax» - 1,75 кг., ціна товару згідно графи 42 МД 15 895,08 PLN;

3/1. Крани портальні DEMAG, що використовувались, 1986 виготовлення, з електричним приводом - 2 шт., вантажопідйомністю 5 тон, у розібраному стані Використовуються для переміщення вантажу у промислових приміщеннях. Наявні сліди використання та пошкоджень, корозії, подряпини, ціна товару згідно графи 42 МД 10 000,00 PLN;

4/1. Зварювальні електроди для електродугового зварювання ESM257 10x350 - 6000 шт. Універсальні електроди з покриттям з вогнетривких матеріалів (окис кальцію і магнію) зі сталевим осердям з низьколегованої сталі, ціна товару згідно графи 42 МД 7200,00 PLN;

5/1. Форми для лиття металів: Otuiina ОХ5 - 140 кг., Otulina ZP7/10k +ZTAE18/20 - 280 кг., Otulina OX6 - 80 кг., Otulina OX4 - 50 кг., Otulina ZP5 - 100 кг., Otulina biala d.140 - 90 кг., Otulina biala d.200 - 100 кг., ціна товару згідно графи 42 МД 4390,00 PLN;

6/1 Вироби вогнетривкі шамотні: Sitko 50x50x20 - 180 кг., Sitko 100x100x20 - 115 кг., Sitko 75x70x20 - 245 кг., Rurka ceramiczna+sitko - 480 кг. Використовуються як допоміжні матеріали для виготовлення готових ливарних форм. Призначені для збереження відповідних технологічних отворів в процесі відливання виробу в металургійній промисловості, ціна товару згідно графи 42 МД 432,00 PLN;

7/1 Електродвигуни (та корпуси до них), що були у використанні, трифазного змінного струму, потужністю понад 7,5 кВт, але не більше як 37 кВТ, - 430 кг. Наявні сліди використання та пошкоджень, корозії, ціна товару згідно графи 42 МД 1 290,00 PLN;

8/1 Меблі металеві: шафа для інструментів, що була у використанні - 1 шт. Наявні сліди корозії, подряпини, ціна товару згідно графи 42 МД 500,00 PLN;

9/1 Моделі ливарні з дерева - 50 кг., що були у використанні, застосовуються в металургійній промисловості для виготовлення готової продукції, ціна товару згідно графи 42 МД 500,00 PLN.

До митної декларації для підтвердження митної вартості за першим методом її визначення додано такі документи: рахунок-фактуру (інвойс) №67/03/2021 від 08.03.2021; автотранспортну накладну №814952 від 08.03.2021; рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг №05-2021 від 11.03.2021; контракт №1022 від 22.10.2018; специфікацію №18 від 05.03.2021; договір про надання послуг митного брокера №01/08 від 26.06.2008; копію митної декларації країни відправлення №21PL301010Е0247742 від 10.03.2021.

З матеріалів справи слідує, що здійснюючи митний контроль правильності визначення декларантом митної вартості товарів, заявлених до митного оформлення, в електронному повідомленні декларанту митницею запропоновано подати такі документи: транспортні (перевізні) документи та документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, понесені продавцем; висновок про якісні та вартісні характеристики товару (3, 7, 8), підготовлені спеціалізованими експертними організаціями; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації товару; договори (угоди, контракти) із третіми особами, пов`язані з поставкою товару, митна вартість якого визначається; якщо умови поставки FCA Rybnik - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; якщо умови поставки EXW Rybnik - витрати на навантаження товару.

На електронне повідомлення митниці декларант проінформував відповідача про те, що поданий разом із МД № UA205100/2021/002447 від 15.03.2021 перелік документів є вичерпним; будь-які інші документи, що підтверджують заявлену митну вартість товару, товариство подати не має змоги.

16.03.2021 Волинською митницею Держмитслужби прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA205100/2021/000005/2 та сформовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA205100/2021/00038.

Як зазначено у графі 33 оскаржуваного рішення, подані документи містять розбіжності, а саме: у фактурі від 08.03.2021 №67/03/2021 та специфікації №18 від 05.03.2021 до контракту від 22.10.2018 №1022 зазначені умови поставки EXW Rybnik, а у МД від 15.03.2021 №UA205100/2021/002447 - умови поставки FCA Rybnik.

Зважаючи на вказане, інспектором митниці направлено декларанту електронне повідомлення з вимогою про надання у 10-ти денний термін вищезазначених додаткових документів для підтвердження заявленої ним митної вартості.

У зв`язку із відмовою декларанта у наданні додаткових документів та неможливістю застосування наступних методів визначення митної вартості (методу 2а та методу 2б - з причини відсутності у митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари; методу 2в та методу 2г - з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в митного органу та декларанта) митну вартість визначено за резервним методом згідно зі статтею 64 МК України.

Відповідно до цінової інформації Єдиної автоматизованої інформаційної системи митних органів (ЄАІС) митну вартість встановлено на підставі наступних митних декларацій: товар №3 (МД UA100020/2020/010309 від 09.01.2020 1,5 дол. США/кг); товар №7 (МД UA100500/2021/420581 від 09.02.2021 року - 4,49 дол. США/кг); товар №8 (МД UA100320/2020/631356 від 10.12.2020 року - 4,82 дол. США/кг).

Водночас, у рішенні зазначено, що митницею відповідно до положень статті 55, 57 МК України з декларантом проведена письмова консультація щодо вибору методу визначення митної вартості товару.

16.03.2021 декларант подав МД №UA205100/2021/002485, за якою імпортований автомобіль випущено у вільний обіг з наданням гарантій відповідно до розділу Х МК України.

Позивач, не погоджуючись із рішенням про коригування митної вартості товару, звернувся до суду.

Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, відповідно до статті 49 МК України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню (частина друга статті 52 МК України).

Відповідно до статті 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (частина друга статті 53 МК України).

Як визначено у частині третій статті 53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи відповідно до переліку, наведеному в даній нормі.

Згідно з пунктом 2 частини шостої статті 54 МК України на підставі якого відповідач прийняв рішення про коригування митної вартості товарів, орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій-четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Верховний Суд у постанові від 13.10.2021 в справі № 804/15600/15 наголосив, що витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Окрім цього, Верховний Суд у цій справі звернув увагу, що витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитися в правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53МК України.

Вищенаведене свідчить, що платникам варто критично ставитися до запитів митного органу надати додаткові документи, адже такі запити можуть бути формальними та вимагати документи, які не є обов`язковими згідно із законодавством або не стосуються визначення митної вартості імпортованого товару.

Відповідно до частини 1 статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Сумніви є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

У зв`язку з вказаним саме на митний орган покладається обов`язок зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у достовірності цих відомостей.

Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Разом з тим, Верховний Суд у постанові від 14.04.2021 в справі № 820/4849/16 наголосив, що обов`язок доведення митної вартості товару лежить саме на платнику податків. Суд також назвав вимоги до запиту додаткових документів, відповідно до яких митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхiднi для підтвердження того чи іншого показника.

До подібного висновку дійшов і Верховний Суд у постанові від 21.04.2021 у справі № 809/1838/15, вказавши що приписи чинного законодавства зобов`язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

У справі № 820/263/17 Верховний Суд також наголосив, що наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою.

Колегія суддів звертає увагу на те, що декларант не зобов`язаний (звільнений від обов`язку) доводити правильність заявленої ним митної вартості: його твердження про розмір митної вартості вважається правомірним, поки протилежне не буде доведено контролюючим органом. Водночас, неподання декларантом документів, перелічених у частині другій статті 53 МК України, саме собою не тягне для нього негативних правових наслідків та не може тягнути за собою відмову у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю та, як наслідок, коригування митної вартості товарів з тих підстав, коли контролюючий орган вважає, що таке неподання зумовило неповноту та/або недостовірність відомостей про митну вартість.

Зі змісту приписів розділу ІІІ («Митна вартість товарів та методи її визначення») МК України випливає, що в аспекті реалізації процедур із визначення митної вартості товарів основоположну роль відіграє принцип обґрунтованості.

Так, зокрема, митний орган повинен дотримуватися вимог принципу обґрунтованості при: а) встановленні належного до застосування методу визначення митної вартості товарів; б) встановленні достатнього переліку документів для цілей визначення митної вартості товарів.

Відповідно, рішення органу доходів і зборів не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.

Отже, встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які саме документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, висловленими у постановах від 09 липня 2020 (справа №804/5445/17), від 31 березня 2020 (справа №809/1858/16).

З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що митна вартість ввезеного товару визначена позивачем за першим методом - за ціною договору.

Згідно з положеннями статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 МК України за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Частинами 4-5 статті 58 МК України встановлено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Для оцінки рішень про коригування митної вартості товару, на думку апеляційного суду, необхідно дослідити та з`ясувати чи є сумніви митного органу щодо митної вартості товару, яку визначив декларант, обґрунтованими і чи вправі був митний орган витребувати додаткові документи та чи всі документи, які витребував митний орган стосуються обставин, які викликали у митного органу сумніви щодо правильності визначення митної вартості декларантом.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідачем виявлено розбіжності у поданих до митного контролю та митного оформлення документах щодо умов поставок товару. Так, у фактурі від 08.03.2021 №67/03/2021 та специфікації №18 від 05.03.2021 до контракту від 22.10.2018 №1022 зазначені умови поставки EXW Rybnik, а у МД від 15.03.2021 №UA205100/2021/002447 - умови поставки FCA Rybnik.

Так, суд враховує доводи позивача, що декларант в МД від 15.03.2021 №/2021/002447 від 15.03.2021, зазначивши умови поставки FCA Rybnik, допустив помилку. Декларантом в МД №UA205100/2021/002485 від 16.03.2021, за якою товар випущено у вільний обіг, вказану помилку виправлено та зазначено правильні умови поставки - EXW Rybnik.

При цьому, як зазначив суд першої інстанції, відповідно до пункту 1.2 контракту №1022 від 22.10.2018 умови поставки визначаються у специфікаціях до контракту, а не у митній декларації.

Разом з тим, зазначена митна вартість, відображена у МД від 15.03.2021 №UA205100/2021/002447, повністю узгоджується із доданими до неї документами та не містить розбіжностей.

Таким чином, як зазначив суд першої інстанції, помилковість у зазначенні декларантом умов поставки товару у митній декларації №/2021/002447 від 15.03.2021 спростовується доданими до неї документами, які в повній мірі підтверджують числові значення складових митної вартості, відображеної у митній декларації, та не містять розбіжностей.

Також, відповідачем в рішенні про коригування митної вартості не було обґрунтовано, яким чином вказані розбіжності впливають на митну вартість товару чи її складових.

При цьому, витребовуючи страхові документи у випадку поставки товару на умовах FCA Rybnik, митний орган не звернув увагу на те, що відповідно до пункту 6.1 контракту №1022 від 22.10.2018 страхування продукції нема, тобто страхування товару не здійснюється.

Щодо вимоги митниці про надання документів, що підтверджують витрати на навантаження товару у разі поставки товару на умовах EXW Rybnik слід зазначити, що за умовами поставки EXW згідно з Іноктермс 2010 продавець не відповідає за навантаження товару на транспортний засіб, а також за митне оформлення товарів на експорт.

Суд вважає необґрунтованою вимогу митного органу надати транспортні (перевізні) документи та документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, понесені продавцем, оскільки до митної вартості імпортованого товару також було включено витрати на доставку товару до митної території України в розмірі 9000 грн., що підтверджується поданими до митного оформлення актом №05-2021 від 11.03.2021 та рахунком №05-2021 від 11.03.2021 про надання послуг з транспортного перевезення.

Також, суд погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність вимоги митниці щодо надання висновків про якісні та вартісні характеристики оцінюваного товару, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями та договорів з третіми особами, пов`язаних з поставкою товару, оскільки відповідач не вказав, яким чином вказані документи нададуть можливість підтвердити чи спростувати відомості офіційно виданих продавцем товару документів щодо ціни товару, недійсність чи ознаки підробки щодо яких не виявлено.

Колегія суддів зазначає, що в ході проведення консультацій, всупереч вимогам статей 53, 54 Митного кодексу України відповідачем не зазначено конкретних обставин, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, не зазначено які складові митної вартості необхідно підтвердити, що власне вказує на незаконність та безпідставність вимог щодо витребування додаткових документів.

Крім цього, відповідно до частини 1 та 2 статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити:

1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;

2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом;

3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів;

4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Однак, апеляційний суд встановив, що рішення про коригування митної вартості товарів не містить ні вичерпного переліку вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів, ні обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Водночас, посилання відповідача на митні декларації, за якими раніше розмитнювався аналогічний товар, не містить обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Так, судом першої інстанції враховано, що у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням другорядних методів.

Поряд із тим, текст спірного рішення про коригування митної вартості не містить інформації про будь-які характеристики ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, обсяги партій, умов поставки, комерційних умов тощо. Своєю чергою, не доведення ознак подібності товарів та умов імпорту, за висновком суду першої інстанції, не дозволяє прирівнювати показники митної вартості таких товарів. Посилання у рішенні про коригування митної вартості лише на номери митних декларацій як на джерела цінової інформації не свідчить про належне обґрунтування митним органом можливості правоможності щодо митної вартості за резервним методом.

З урахуванням зазначених вище обставин, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції, що декларантом надано наявні у нього документи, що підтверджують митну вартість товару, підстави його придбання, його кількісні та якісні характеристики, цінове та вартісне обґрунтування, а відповідачем не доведено, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, та не надано доказів, які б підтверджували відсутність підстав для визначення митної вартості за першим методом.

Такі міркування суду першої інстанції узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 21 серпня 2018 у справі №804/1755/17 та від 25 травня 2021 у справі №520/10386/2020; від 13 січня 2022 у справі № 520/11061/2020.

Щодо покликання відповідача, що Вищий адміністративний суд України дотримується позиції, що інформація з Центральної бази даних ЄАІС органу доходів та зборів про окрему конкретну вантажну митну декларацію є достатнім доказом ввезення певної партії товару за відповідною ціною, суд вважає такі безпідставними, оскільки врахуванню підлягає саме остання позиція Верховного Суду.

Так, Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 30 квітня 2020 в справі №820/231/16 вказує, що отримана з Центральної бази даних ЄАІС ДМСУ інформація про вантажну митну декларацію, на яку митний орган посилається при коригуванні митної вартості, не є достатнім доказом ціни, за яку відповідну партію товару було дійсно імпортовано до України, оскільки при здійсненні контролю за коригуванням митної вартості, проведеним митним органом за другорядним методом, митний орган повинен довести, що: відповідний товар за певною митною вартістю був дійсно ввезений до України; що митна вартість за відповідною вантажною митною декларацією не була відкоригована; що рішення про коригування(якщо воно приймалося) не було оскаржене до суду та скасоване судом.

Враховуючи наведене, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції, що відповідачем з урахуванням приписів ст. 53-55 МК України, було протиправно прийняте рішення про коригування митної вартості товару від 16 березня 2021 №UA205100/2021/000005/2, відтак, таке підлягає до скасування.

Щодо доводів скаржника про необґрунтованість стягнення з нього витрат, понесених позивачем на правову допомогу у розмірі 2000 грн, суд зазначає наступне.

Статтею 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини другої статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

За змістом частини третьої статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини четвертої статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною п`ятою статті 134 КАС України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування останніх.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17.09.2019 в справі №810/3806/18, що враховується судом апеляційної інстанції, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.

На підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу суду надано такі документи: договір про надання правничої допомоги від 01 грудня 2020 №97/20, акт виконаних робіт до вказаного договору від 10 листопада 2021, згідно з яким вартість послуг адвоката становить 5000,00 грн., та складається з наступних послуг: з`ясування фактичних обставин справи в клієнта (16.09.2021) 1 год. 500 грн.; підготовка позовної заяви та додатків до неї (16.09.2021) 4 год. 2000 грн.; вивчення відзиву, законодавства та судової практики, на які містяться посилання у відзиві (09.11.2021) 2 год. 1000 грн.; підготовка відповіді на відзив (10.11.2021) 3 год. 1500 грн.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що виходячи із критеріїв, визначених частинами третьою, п`ятою статті 134, частиною дев`ятою статті 139 КАС України, з урахуванням заперечень відповідача щодо обґрунтованості та співмірності розміру витрат на правничу допомогу, заявлена сума до відшкодування витрат на правничу професійну допомогу є неспівмірною із заявленими позовними вимогами, а тому справедливим розміром відшкодування позивачу фактично понесених витрат на професійну правничу допомогу у цій справі за рахунок бюджетних асигнувань відповідача є сума 2000,00 грн.

Апеляційний суд відхиляє решту доводів апелянта, які наведені у поданій апеляційній скарзі, оскільки такі на правильність висновків суду не впливають, а, відтак, не можуть покладатися в основу скасування чи зміни оскарженого судового рішення.

Таким чином, суд погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав вважати неправильність застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а також відсутня невідповідність висновків суду обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Волинської митниці Державної митної служби України залишити без задоволення, рішення Волинського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2021 року у справі № 140/10251/21 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Л. П. Іщук
Н. М. Судова-Хомюк
Повне судове рішення складено 11.07.2022 року.