Справа № 620/3785/22
Суддя: Падій В.В.
Дата ухвалення: 2022-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2022 року м.Чернігів Справа № 620/3785/22

Чернігівський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Падій В.В., розглянувши, за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправним та скасування наказу,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_2, в якому просить:

- визнати протиправним та повністю скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_2 (з основної діяльності) від 07.02.2022 року № 89 «Про результати проведення службового розслідування»;

- стягнути з Військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 992,40 грн.

Обґрунтовуючи вимоги, позивач вказує на порушення відповідачем у спірних правовідносинах чинного законодавства України на момент їх виникнення, що стало підставою для його звернення до суду.

Ухвалою судді Чернігівського окружного адміністративного суду Падій В.В. від 06.06.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи та встановлено відповідачам для подання відзиву на позов або заяви про визнання адміністративного позову 15 - денний строк, з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Відповідач отримав ухвалу суду 15.06.2021, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, але у встановлений ухвалою суду строк відзив на позов не надав, про причини не подання відзиву суд не повідомив.

Відповідно до частини четвертої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Відповідно до частини шостої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Судове засідання здійснювалося в порядку, передбаченому статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (частина 1 статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України).

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Позивач є військовослужбовцем Збройний Сил України та перебуває на службі у Військовій частині НОМЕР_2, що підтверджується наказом командира Військової частини НОМЕР_2 від 27.05.2021 №121 (а.с.27).

05.06.2020 на засіданні житлової комісії Військової частини НОМЕР_2 було вирішено надати службове (штатно-посадове) житло за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 65 кв.м., житловою площею 38,2 кв.м. прапорщику ОСОБА_1 , який перебуває на посаді командира взводу Барс 3 навчальна рота навчального батальйону із складом сім`ї 2 (дві) особи. (а.с.19)

Командиром Військової частини НОМЕР_2 (з адміністративно-господарчої діяльності) видано наказ від 09.06.2020 № 972 «Про перезакріплення нерухомого майна у військовій частині НОМЕР_2», яким закріплено за Військовою частиною НОМЕР_2 на праві оперативного управління, зокрема за посадою - Командир взводу Барс 3 навчальна рота навчального батальйону Військової частини НОМЕР_2 квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 20).

11.06.2020 Військова частина НОМЕР_2 в особі командира підполковника ОСОБА_2 з однієї сторони, та військовослужбовець Збройних сил України командир взводу Барс 3НП НБ, прапорщик ОСОБА_1 , призначений на посаду наказом командира Військової частини НОМЕР_2 від 15.01.2018 №148, з іншої сторони, уклали договір надання в користування військовослужбовцю Збройних Сил України службового (штатно-посадового) житла.

27.05.2021 командиром Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) було видано наказ № 121 згідно пункту 15, якого зазначено, що військовослужбовця військової служби за контрактом прапорщика ОСОБА_1 , вважати таким, що з 26.05.2021 здав справи та посаду командира 2 навчального взводу - викладача 3 навчальної роти навчального батальйону та прийняв справи та посаду командира 4 навчального взводу - викладача 4 навчального курсу школи загальновійськової підготовки (а.с.27)

Листом від 18.01.2022 було доведено до відома Остерської КЕЧ району доручення заступника Міністра оборони України від 13.12.2021 №2743/у/25-2020 щодо організації використання службового (штатно-посадового) житла, яким було припинено надання заселеного ШПЖ та заселення ШПЖ після звільнення попереднім користувачем, закріплення вивільненого ШПЖ за іншою посадою, тимчасове надання ШПЖ іншим військовослужбовцям до призначення особи, укладення нових договорів з військовослужбовцями, виключення з числа ЩПЖ незаселених квартир з метою розподілу їх як службового житла до прийняття комплексного рішення Міністром оборони України з подальшого використання ШПЖ.

В той же час, 31.01.2022 командир Військової частини НОМЕР_2 видав наказ №186 «Про призначення службового розслідування» за фактом ненадання документу для заключення договору на проживання.

07.02.2022 командиром Військової частини НОМЕР_2 (з основної діяльності) видано наказ № 89 «Про результати проведення службового розслідування» стосовно ОСОБА_1 , за фактом ненадання документів для заключення договору на проживання.

Відповідно до вищезазначеного наказу, зокрема частини 2 резолютивної частини голові житлової комісії наказано розглянути питання щодо звільнення службового (штатно-посадового) житла командиру взводу-викладача 4 навчального курсу Школи загально-військової підготовки штаб-сержанта ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з переміщенням його на іншу посаду та надати строк терміном один місяць.

Не погодившись із висновками службового розслідування, вважаючи його незаконним, безпідставним та таким, що порушує права, позивач звернувся до адміністративного суду з вказаним позовом.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд застосовує джерела правового регулювання у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, та зважає на наступне.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Рішення суб`єкта владних повноважень у контексті положень Кодексу адміністративного судочинства України необхідно розуміти як нормативно-правові акти, так і правові акти індивідуальної дії.

Нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування.

Індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Тобто обов`язковою ознакою нормативно-правового акта чи правового акта індивідуальної дії, а також відповідних дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень є створення ними юридичних наслідків у формі прав, обов`язків, їх зміни чи припинення.

За частиною другою статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Водночас право на судове оскарження не є абсолютним, наявність лише формальної або процедурної помилки, без врахування рішення, яке має для суб`єкта конкретні юридичні наслідки, не є підставою для звернення до суду.

Отже до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Суд звертає увагу, що предметом спору у даній справі є питання щодо протиправності висновків службового розслідування, викладених у наказі командира Військової частини НОМЕР_2 (з основної діяльності) щодо результатів службового розслідування щодо ненадання документів для заключення договору на проживання.

У свою чергу акт службового розслідування, в якому відображено узагальнений опис виявлених порушень норм законодавства, не є рішенням суб`єкта владних повноважень, яке безпосередньо породжує правові наслідків для суб`єктів відповідних правовідносин і має обов`язковий характер.

За своєю правовою природою акт службового розслідування є службовим документом, який фіксує факт проведення службового розслідування і є носієм доказової інформації про обставини, що стали підставами для його призначення.

Акти службового розслідування не породжують обов`язкових юридичних наслідків. Зафіксовані в результатах службового розслідування обставини можуть бути підтверджені або спростовані судом у разі спору про законність рішень суб`єкта владних повноважень, в основу яких покладені зазначені в ньому висновки. Отже акт за результатами службового розслідування є лише носієм певної інформації.

Водночас обов`язковою ознакою рішення дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які можуть бути оскаржені до суду, є те, що вони безпосередньо породжують певні правові наслідки для суб`єктів відповідних правовідносин і мають обов`язковий характер.

Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Тобто у порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке порушує безпосередньо права чи обов`язки позивача.

Подібна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 29.11.2019 у справі № 808/965/17, від 10.02.2021 у справі № 640/9600/20.

Як випливає зі змісту оскаржуваного наказу голові житлової комісії наказано розглянути питання щодо звільнення службового (штатно-посадового) житла командиру взводу-викладача 4 навчального курсу Школи загально-військової підготовки штаб-сержанта ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з переміщенням його на іншу посаду та надати строк терміном один місяць.

Позивач у даному адміністративному позові просить суд скасувати наказ, в якому викладені результати службового розслідування та яким Лепетюху не виселено зі службового (штатно-посадового) житла, а лише запропоновано голові житлової комісії розглянути питання щодо звільнення службового (штатно-посадового) житла командиру взводу-викладача 4 навчального курсу Школи загально-військової підготовки штаб-сержанта ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з переміщенням його на іншу посаду та надати строк терміном один місяць.

Враховуючи наведене, суд вважає, що відповідач у даному випадку обмежився викладенням результатів службового розслідування, прийняттям рішення щодо направлення матеріалів службового розслідування голові житлової комісії на розгляд питання щодо звільнення службового (штатно-посадового) житла командиру взводу-викладача 4 навчального курсу Школи загально-військової підготовки штаб-сержанта ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з переміщенням його на іншу посаду.

Висновок службового розслідування лише фіксує певні обставини, не породжує певних правових наслідків для позивача, його результати не мають обов`язкового характеру для останнього, не є остаточним документом, зобов`язуючим до вчинення будь-яких дій, а є лише передумовою для прийняття уповноваженим суб`єктом відповідного рішення.

Отже висновок службового розслідування не є документом, який містить норми права загальної або індивідуальної дії; він не може створювати нових правових норм, доповнювати чи змінювати чинне законодавство та не має обов`язкового характеру для суб`єкта по відношенню, до якого він винесений.

Таким чином оскаржуваний наказ не має обов`язкового характеру і не набуває статусу рішення у розумінні статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку з чим не може бути самостійним предметом судового розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02.10.2019 у справі № 821/2137/15-а, а також у постанові Верховного суду від 31.05.2022 у справі 280/5247/20.

Вказане свідчить про відсутність предмету захисту у суді, адже позивачем не визначено його права, свободи чи інтереси, які мають бути захищені (поновлені) у судовому порядку, що фактично вказує на безпредметність заявленого позову.

В той же час, встановлення відсутності матеріально-правової заінтересованості позивача є самостійною і достатньою підставою для відмови у задоволенні позову.

Суд враховує, що Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у своїй постанові від 20.02.2019 у справі №522/3665/17 (адміністративне провадження №К/9901/38991/18) звернув увагу, що з`ясування матеріально-правової заінтересованості позивача передує розгляду питання щодо правомірності рішення, котре оскаржується. Відсутність матеріально-правової заінтересованості позивача є підставою для відмови у задоволенні позову незалежно від правомірності чи неправомірності оскарженого рішення.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 12.06.2018 у справі № 826/4406/16, від 15.08.2019 у справі № 1340/4630/18.

У відповідності до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За наведеного правового регулювання та встановлених обставин справи, суд дійшов висновку, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушеного права, а тому в задоволенні адміністративного позову слід відмовити в повному обсязі.

При вирішенні даної справи судом були враховані положення частини 2 статті 2 та частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 .

Підстави для розподілу судових витрат у порядку статті 139 КАС України відсутні. Керуючись статтями 227, 241-243, 246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправним та скасування наказу - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 293, 295 - 297 та підпунктом 15.5 пункту 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ; адреса проживання: АДРЕСА_1 ; адреса для листування: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ).

Відповідач: Військова частина НОМЕР_2 (АДРЕСА_5, код ЄДРПОУ - НОМЕР_3).

Суддя В.В. Падій