Справа № 461/1938/22
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2022-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2022 рокуЛьвівСправа № 461/1938/22 пров. № А/857/9008/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді: Кухтея Р.В.

суддів : Обрізка І.М., Шевчук С.М.,

з участю секретаря судового засідання: Кахнич Г.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 30 травня 2022 року (ухвалене головуючим-суддею Стрельбицьким В.В. у відкритому судовому засіданні без його фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу у м Львові) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Галицької районної адміністрації Львівської міської ради про скасування рішення,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулася в суд із зазначеним позовом, в якому просила скасувати постанову №17 адміністративної комісії Галицької районної адміністрації Львівської міської ради (далі Галицька РА, відповідач) від 31.03.2022 і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 30.05.2022 у задоволенні позову було відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та прийняти постанову, якою задовольнити її позовні вимоги.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що на підтвердження факту вчинення адміністративного правопорушення відповідач не надав належних, допустимих та достатніх доказів для встановлення наявності чи відсутності правопорушення та її винність у його вчиненні. Вказує на дефектність протоколу про адміністративне правопорушення, який мав би бути направлений відповідачем на доопрацювання, а тому такий не може бути належним доказом по справі. Також вказує на відсутність свідків, які б могли підтвердити вчинення нею правопорушення, а пояснення ОСОБА_2 не можуть братися до уваги, оскільки про них немає згадки у протоколі про адміністративне правопорушення. Рапорт працівника поліції не може вважатися належним та допустимим доказом. Відтак, вважає, шо в силу закріплених у статті 62 Конституції України гарантій, усі сумніви щодо події порушення та її винуватості у вчиненні інкримінованого їй правопорушення, мають тлумачитися на її користь.

Відповідач не скористався правом подачі відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк.

Заслухавши суддю-доповідача, представника апелянта Катун М.І., яка підтримала апеляційну скаргу, представника відповідача Бойчук Ю.Р., яка заперечила проти її задоволення, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що постановою адміністративної комісії Галицької РА №17 від 31.03.2022 у справі про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 була визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.156 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 13600 грн.

За змістом оспорюваної постанови, 01.02.2022 ЛРУП №2 ГУ НП у Львівській області відносно ОСОБА_1 було складено протокол серії ВАБ №191477, суть правопорушення за змістом якого полягала у тому, що позивач 01.02.2022 о 22 год 30 хв, за адресою : м. Львів, вул. Симоненка, 10 А, будучи продавцем магазину «Бейкер Маркет», здійснила продаж алкогольного напою коньяк марки «Азнаурі», ємкістю 0,250 грам, чим порушила правила торгівлі алкогольними напоями, затверджені рішенням Львівською міською радою.

Вважаючи оспорювану постанову протиправною, ОСОБА_1 звернулася до адміністративного суду з вимогою про її скасування.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем були надані достатні докази, які вказували на обставини та факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.156 КУпАП, та які не були спростовані позивачем, як того вимагає ч.1 ст.77 КАС України.

Проте, колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, до яких суд прийшов з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи та з неправильним застосуванням норм матеріального права, виходячи з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 156 КУпАП встановлено відповідальність за порушення працівником підприємства (організації) торгівлі або громадського харчування правил торгівлі алкогольними напоями, яка полягає у торгівлі алкогольними напоями у заборонений рішенням відповідного органу місцевого самоврядування час доби.

Так, ухвалою Львівської міської ради №4710 від 11.03.2019 «Про заборону роздрібної торгівлі алкогольними, слабоалкогольними напоями та пивом (окрім безалкогольного)» було заборонено роздрібну торгівлю алкогольними, слабоалкогольними напоями та пивом (окрім безалкогольного) у стаціонарних об`єктах торгівлі та тимчасових спорудах, за винятком ресторанного господарства з 22 год 00 хв до 10 год 00 хв.

Обмеження щодо продажу алкогольних напоїв та тютюнових виробів на загальному рівні встановлені статтею 153 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» №481/95-ВР від 19.12.1995, відповідно до частини дев`ятої якої, сільські, селищні та міські ради в межах території відповідної адміністративно-територіальної одиниці можуть встановлювати заборону продажу пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) (крім закладів ресторанного господарства) у визначений рішенням таких органів час доби.

Підвідомчість справ даної категорії статтею 218 КУпАП віднесено до компетенції адміністративних комісій при виконавчих органах міських рад.

З матеріалів справи видно, що оспорювана постанова винесена на підставі протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ №191477.

Статтею 254 КУпАП визначено, що про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Статтею 256 КУпАП закріплено вимоги до змісту протоколу про адміністративне правопорушення, який має містити відомості про дату і місце його складення, посаду, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол, відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення), місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення, прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Колегія суддів звертає увагу на те, що опис обставин, установлених під час розгляду справи, повинен містити вказівку на дату, час, місце вчинення адміністративного правопорушення, його суть. У контексті положень ч.2 ст.156 КУпАП опис обставин, крім згаданого вище, має містити кількісні й вартісні характеристики проданого напою чи виробу.

Як вбачається з долученої до матеріалів справи копії протоколу, вказані законодавчі вимоги щодо змісту такого не дотримано: не вказано вартісних характеристик проданого напою, не зазначено даних щодо свідків та понятих. Крім того, у протоколі не вказано жодних доказів, які до нього додаються, а лише зазначено «згідно опису», що на думку колегії суддів не є належними доказами, на підставі яких можна встановити наявність складу адміністративного правопорушення.

Окрім того, жодними належними доказами не підтверджується факт продажу позивачем саме алкогольного напою. Експертні дослідження з цього приводу до матеріалів справи не надано.

При цьому, колегія суддів зазначає, що фіксація правопорушення у відповідному протоколі про адміністративне правопорушення є наслідком відповідних дій уповноважених осіб з перевірки наявності в діях особи складу адміністративного правопорушення та наявності підстав для притягнення такої особи до адміністративної відповідальності. Ці дії посадових осіб можуть вчинятися лише після виявлення правопорушення, тобто встановлення певного факту та загальних ознак вчиненого діяння.

Незважаючи на те, що такий протокол не є рішенням суб`єкта владних повноважень, однак складання протоколу - це процесуальні дії суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення та, в силу положень статті 251 КУпАП, є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Щодо зафіксованого протоколом від 01.02.2022 правопорушення, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Об`єктом адміністративного проступку, передбаченого статтею 156 КУпАП є суспільні відносини у сфері торгівлі пивом, алкогольними та слабоалкогольними напоями і тютюновими виробами, а також суспільні відносини у сфері захисту прав споживачів та охорони здоров`я населення (див. Господарський кодекс України, Закони України «Про захист прав споживачів», «;Про державне, регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», «;Про заходи щодо попередження та зменшення вживання тютюнових виробів і їх шкідливого впливу на здоров`я населення», Порядок провадження торговельної діяльності та правила торговельного обслуговування на ринку споживчих товарів, затв. Постановою Кабінету Міністрів України № 833 від 15.06.2006 та ін.).

Згідно статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до статті 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

В силу закріпленого в статті 7 КУпАП принципу законності ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 статті 268 КУпАП законодавцем визначено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

У наведених положеннях визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному (необґрунтованому) притягненню такої особи до відповідальності.

Статтею 251 КУпАП визначено перелік фактичних даних в справі про адміністративне правопорушення, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Виходячи із змісту пункту 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

При цьому, саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Лише фіксація саме вчинення позивачем адміністративного правопорушення, а не притягнення його до адміністративної відповідальності, підтверджує правомірність накладення відповідачем адміністративного стягнення та буде вважатися належним доказом по справі.

До копії адміністративних матеріалів щодо ОСОБА_1 , які містяться в матеріалах справи, долучено пояснення ОСОБА_2 , який вказав, що 01.02.2022 о 22.30 год в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на АДРЕСА_1 , купив 0,250 грам коньяку «Азаурі». Зазначив, що вийшовши на вулицю, до нього підійшло двоє осіб (поліцейські), які представились та показали службове посвідчення, а він повідомив останнім, що придбав вказаний алкогольний напій в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Вказані пояснення враховані адміністративною комісією Галицької районної адміністрації Львівської міської ради при прийнятті оспорюваної постанови.

Також, додано рапорт капітана поліції Валерія Мисько від 01.02.2022, останній доповів про те, що ним спільно з майором поліції ОСОБА_3 проведено профілактичний рейд, метою якого було попередження та виявлення адміністративних правопорушень та близько 22.30 год в супермаркеті «Бейкер Маркет» виявлено ОСОБА_1 , яка перебуваючи на робочому місці в супермаркеті «Бейкер Маркет» здійснила продаж алкогольного напою після 22.00 год чим порушила рішення ЛМР №4710 від 11.03.2019.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_2 не зазначений у протоколі про адміністративне правопорушення як свідок, дані щодо нього відсутні у графі протоколу «Склад адміністративного правопорушення», де описано суть вчиненого адміністративного правопорушення, а відібрані письмові пояснення не зазначені як додаток до протоколу.

Відтак, суд колегія суддів не бере до уваги пояснення ОСОБА_2 , оскільки вважає, що такий доказ є неналежним та недопустимим.

Аналогічний підхід суду апеляційної інстанції до рапорту поліцейського, який у розумінні статті 251 КУпАП не може вважатися належним і допустимим доказом учинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.156 КУпАП, оскільки капітан поліції ОСОБА_4 та майор поліції Чорнописка Ю. є зацікавленими особами при розгляді цієї справи, що ставить під сумнів дотримання вимог щодо об`єктивності з`ясування обставин справи, а тому такий рапорт не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративних правопорушень.

Крім того, вказаний рапорт також не згадується у додатку до протоколу, а зазначений у ньому опис, не був наданий ні відповідачу, ні суду, що ставить під сумнів його зміст та включення до його переліку тих доказів, які були взяті до уваги адміністративною комісією при розгляді справи про адміністративне правопорушення.

Інших належних та допустимих доказів в підтвердження факту вчинення позивачкою правопорушення, зокрема, належного фото- чи відеофіксації відповідачем не подано.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.

Оскільки визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі, а тому суд під час розгляду справи повинен створювати необхідні умови для всебічного, повного й об`єктивного дослідження справи, однак не зобов`язаний підміняти собою учасників процесу, шукаючи докази виключно за власною ініціативою. Адміністративний суд має активно підтримувати перебіг провадження, досліджувати фактичні обставини справи в найбільш повному обсязі.

На обов`язок та важливість доведення саме відповідачем як суб`єктом владних повноважень правомірності винесення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, правомірності та законності прийнятої постанови вказує Верховний Суд у постановах від 24.04.2019 у справі №537/4012/16-а, від 08.11.2018 у справі № 201/12431/16-а, від 15.11.2018 у справі № 524/7184/16-а.

Враховуючи конституційний принцип правової держави, усі сумніви щодо доведеності вини особи слід тлумачити на її користь.

Європейський суд з прав людини, судова практика якого в силу приписів статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» застосовується судами як джерело права, в рішеннях у справах «Малофєєва проти Росії» та «Карелін проти Росії» зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу, оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом.

У справі «Федорченко та Лозенко проти України» зазначив, що при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом».

Оскільки відповідачем належних та допустимих доказів в підтвердження факту вчинення позивачкою правопорушення не надано, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції щодо правомірності оспорюваної постанови.

Таким чином, проаналізувавши встановлені обставини справи у сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення суду першої інстанції скасуванню з прийняттям постанови про задоволення адміністративного позову.

Згідно ст.317 КАС України, суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення суду першої інстанції та ухвалює нове, коли має місце неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність таких обставин, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи чи питання.

Одночасно слід зазначити, що в контексті положень ч.3 ст.272 КАС України, судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтею 286 цього Кодексу (особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності), набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.

Керуючись ст.ст. 268, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325,328, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 30 травня 2022 року по справі №461/1938/22 скасувати та прийняти постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати постанову адміністративної комісії Галицької районної адміністрації Львівської міської ради у справі про адміністративне правопорушення №17 від 31 березня 2022 року і закрити справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 .

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та не може бути оскаржена.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді І. М. Обрізко
С. М. Шевчук
Повне судове рішення складено 12.07.2022