Справа № 420/18217/21
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2022-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2022 р.м.ОдесаСправа № 420/18217/21
Головуючий в 1 інстанції: Андрухів В.В.

Дата і місце ухвалення 07.12.2021р., м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Бойка А.В.,

суддів: Федусика А.Г,

Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Одеської міської ради на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

30.09.2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з адміністративним позовом до Одеської міської ради, в якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність Одеської міської ради щодо неприйняття за наслідками розгляду її клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,06 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої між земельним ділянками з кадастровими номерами :43:011:0051 та :43:011:0103, рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або відмову в наданні дозволу;

- зобов`язати Одеську міську раду розглянути на найближчому пленарному засіданні клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,06 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої між земельними ділянками з кадастровими номерами :43:011:0051 та :43:011:0103, та прийняти відповідне рішення згідно статті 118 Земельного кодексу України з урахуванням висновків суду.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 07.12.2021 року позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Одеська міська рада подала апеляційну скаргу, в якій посилалась на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин по справі.

Апелянт посилався на те, що Одеська міська рада, як колегіальний представницький орган, на своїх пленарних засіданнях сесій здійснює розгляд виключно проектів рішень, складених за результатом розгляду відповідних клопотань уповноваженим на це виконавчим органом міської ради у земельних правовідносинах Департаментом земельних ресурсів Одеської міської ради. Натомість на час звернення позивачки до суду жодного проекту рішення щодо надання дозволу ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою на розгляд пленарного засідання сесії не виносилось, з огляду на що Одеська міська рада була позбавлена можливості прийняття рішення з даного питання.

Апелянт посилався на те, що у своїй постанові Велика Палата Верховного Суду від 06.10.2021 року у справі № 9901/191/19 вказувала на те, що невчинення відповідачем дій у передбачений законом строк не має характеру протиправної бездіяльності та не може бути визнане такою, оскільки обумовлене сукупністю обставин, які об`єктивно унеможливлювали своєчасне вчинення відповідних дій, а не безпідставним зволіканням чи небажанням їх вчиняти.

Також посилаючись на постанови Верховного суду від 03.11.2021 року у справі № 480/3697/19 та від 12.08.2021 року у справі № 320/666/19 апелянт зазначив, що для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту несвоєчасного виконання обов`язкових дій, а важливим є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків.

На думку апелянта, оскільки в даному випадку проект рішення стосовно надання ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на розгляд сесії Одеської міської ради не надходило, у Одеської міської ради була відсутня об`єктивна можливість прийняти відповідне рішення.

Що стосується питання розгляду Одеською міською радою проекту рішення про надання ОСОБА_2 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на пленарному засіданні сесії міської ради, яке відбулось 08.12.2021 року, апелянт вказав на те, що за результатом розгляду вказаного проекту рішення не було набрано достатньої кількості голосів, а тому рішення прийнято не було. З огляду на те, що міська рада є колегіальним органом, рішення якої приймаються виключно за результатами голосування депутатів, які, в свою чергу, вправі голосувати «за», «проти» або утриматись від голосування, апелянт вважає, що неприйняття рішення за результатами такого голосування у зв`язку із не набранням необхідної кількості не може розцінюватись як протиправна бездіяльність

Зважаючи на все вищевикладене Одеська міська рада просила суд апеляційної інстанції скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07.12.2021 року та прийняти у справі нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Справа призначена до розгляду у порядку письмового провадження у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи колегія суддів дійшла наступного:

Судом першої інстанції встановлено, що 29.09.2020 року ОСОБА_1 звернулась до Одеської міської ради iз клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,06 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої у межах населеного пункту міста Одеси мiж земельним ділянками з кадастровими номерами :43:011:0051 та :43:011:0103.

До поданого клопотання заявником було додано графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.

За дорученням першого заступника міського голови Підгайного С.Г. вiд 05.10.2020 року № 31-м-5933 клопотання позивачки від 29.09.2020 року доручено розглянути Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, як уповноваженому органу з розгляду питань у сфері земельних відносин.

05.03.2021 року Департамент комунальної власності Одеської міської ради листом № 01-19/286 повідомив представника позивачки, що направив запит до Департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради для розгляду на відповідність місця розташування об`єкта містобудівній документації. Також повідомлено позивачку про те, що на підставі отриманої інформації департаментом буде підготовлено відповідний проект рішення Одеської міської ради.

29.03.2021 року Департамент архітектури та містобудування Одеської міської ради листом № 01-11/809-20пр-к повідомив Департамент комунальної власностi Одеської міської ради, що запитувана земельна ділянка вільна від забудови.

05.04.2021 року Департамент архітектури та містобудування Одеської міської ради листом № 01-15/205п, адресованим представнику позивачки, повідомив, що відповідно до Генерального плану м. Одеси, затвердженого рішенням Одеської міської ради від 25.03.2015 року, наведена земельна ділянка знаходиться в межах території одноквартирної (садибної та блокованої) житлової забудови. Відповідно до плану зонування території (зонінгу) м. Одеси, затвердженого рішенням Одеської міської ради 19.10.2016 року вищевказана земельна ділянка розташована у житловій зоні Ж-1 (зона садибної житлової забудови), в проектній водоохоронній зоні Чорного моря.

26.04.2021 року Департамент комунальної власності Одеської міської ради листом № 01-19/1151 зазначив, що підготував та направив до Постійної комісії Одеської міської ради з питань землеустрою та земельних правовідносин проект рішення Одеської міської ради про надання дозволу ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення наведеної земельної ділянки.

У своєму відзиві відповідач вказав також на те, що 11.05.2021 року листом № 115-з Юридичний департамент Одеської міської ради надав зауваження до проекту рішення Одеської міської ради Про надання дозволів громадянам на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок (1-15 пункти), зокрема, щодо надання позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою, зазначивши, що до матеріалів проекту рішення необхідно додати довідки відділу у місті Одесі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області з відповідною інформацією щодо визначеної земельної ділянки відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр».

07.07.2021 року Постійною комісією Одеської міської ради з питань землеустрою та земельних правовідносин розгляд проекту рішення щодо надання дозволу позивачці на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки відкладено для доопрацювання, у зв`язку із наявністю зауваження Юридичного департаменту Одеської міської ради.

Як вказує відповідач, листом Юридичного департаменту Одеської міської ради вiд 03.08.2021 року № 224-м позивачцi роз`яснено, що викладені зауваження не визначають безпосередньо її обов`язку надати відповідну довідку, а стосуються проєкта рішення міської ради, що був підготовлений Департаментом земельних ресурсів Одеської міської ради.

Відповідач зауважує, що рішенням Одеської міської ради від 17.03.2021 року № 137-VII створено Департамент земельних ресурсів Одеської міської ради, якому передано повноваження Департаменту комунальної власності Одеської міської ради у сфері земельних правовідносин, тому подальша робота над клопотанням позивача проводиться новоствореним Департаментом.

25.08.2021 року представник позивачки звернулася до Департаменту земельних ресурсів Одеської міської ради iз адвокатським запитом тa просила повідомити, у який термiн Департаментом земельних ресурсів Одеської міської ради будуть усуненi зауваження, наданi Юридичним департаментом Одеської міської ради, і клопотання позивача буде повторно розглянуто.

31.08.2021 року Департамент земельних ресурсів Одеської міської ради листом 01-19/535 відповів на адвокатський запит та повідомив, що ним направлено відповідний запит до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області.

02.09.2021 року Головне управління Держгеокадастру в Одеській області листом № 18-15-0.82-6126/2-21 повідомило, що інформація щодо реєстрації земельної ділянки, що знаходиться мiж земельним ділянками з кадастровими номерами: :43:011:0051 та :43:011:0103, відсутня.

25.10.2021 року листом № 01-13/1040 Департамент земельних ресурсів Одеської міської ради направив на повторний розгляд Постійної комісії Одеської міської ради з питань землеустрою та земельних правовідносин доопрацьовані матеріали до проекту рішення Одеської міської ради «Про надання дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок», серед яких був, зокрема, проект рішення щодо відведення запитуваної земельної ділянки позивачем. .

Вважаючи, що Одеською міською радою порушуються її законні права та інтереси, зокрема, право на отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою як першого кроку реалізації права на приватизацію вільної земельної ділянки, позивач звернулась до суду першої інстанції з даним адміністративним позовом про визнання протиправною бездіяльності Одеської міської ради та обовязання розглянути на найближчому пленарному засіданні ради клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно наявності підстав для задоволення поданого ОСОБА_1 позову, з огляду на наступне:

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 78 Земельного кодексу України визначає зміст права власності на землю. Згідно ч. 1 ст. 78 ЗК України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності (ч. 2 та 3 ст. 78 ЗК України).

Згідно ст. 80 ЗК України, суб`єктами права власності на землю є: а) громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності; б) територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності; в) держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.

Статтею 81 ЗК України передбачено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Відповідно до ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами врегульовано статтею 118 Земельного кодексу України.

Так, згідно ч. 6-7 цієї статті громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Відповідно до ст. 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: а) розпорядження землями територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; … й) вирішення земельних спорів; к) вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

До повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належать: 1) надання відомостей з Державного земельного кадастру відповідно до закону; 2) вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Система та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування регламентовано приписами Закону № 280/97-ВР.

Відповідно до норм частини першої статті 26 Закону України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР Про місцеве самоврядування в Україні (далі - Закон № 280/97-ВР) виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.

Право та порядок прийняття актів органів та посадових осіб місцевого самоврядування регламентовано приписами статті 59 вказаного Закону, згідно із частиною першою якої рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

Рішення ради щодо безоплатної передачі земельної ділянки комунальної власності у приватну власність (крім земельних ділянок, що перебувають у користуванні громадян, та випадків передачі земельної ділянки власнику розташованого на ній жилого будинку, іншої будівлі, споруди) приймається не менш як двома третинами голосів депутатів від загального складу ради (ч. 2 ст. 59 Закону).

Отже, законодавцем чітко окреслено, що вирішення питання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок вирішується повноважним органом місцевого самоврядування виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради, тобто вирішення цього питання належить до виключних повноважень Одеської міської ради.

Результат розгляду земельного питання оформлюється розпорядчим індивідуальним правовим актом у формі рішення відповідної ради.

Визначена законом процедура є способом дій відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування у відповідь на звернення громадян щодо того чи іншого «земельного» питання. У світлі вимог частини другої статті 19 Конституції України дотримання відповідним органом встановленої законом процедури є обов`язковим.

Частинами першою, п`ятою статті 46 Закону №280/97-ВР визначено, що сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення), районна, обласна рада проводить свою роботу сесійно. Сесія складається з пленарних засідань ради, а також засідань постійних комісій ради.

Сесія ради скликається в міру необхідності, але не менше одного разу на квартал, а з питань відведення земельних ділянок та надання документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності - не рідше ніж один раз на місяць.

Як встановлено судом, в даному випадку позивач звернулась до Одеської міської ради із клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки 29.09.2020 року та протягом тривалого часу, а саме - одного року, Одеською міською радою вказане клопотання розглянуто не було та з цього приводу будь-якого рішення відповідачем у справі не приймалось, незважаючи на законодавчо встановлений місячний строк розгляду такого клопотання.

Більш того, як на час розгляду даної справи в суді першої інстанції та прийняття рішення у справі, так і на час розгляду даної справи в суді апеляційної інстанції відповідачем не надано доказів прийняття Одеською міською рішення з приводу надання ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність.

В поданій апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду, стверджував про те, що для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту несвоєчасного виконання обов`язкових дій, а важливим є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Апелянт також вказував на те, що невчинення відповідачем дій у передбачений законом строк не має характеру протиправної бездіяльності та не може бути визнане такою, оскільки обумовлене сукупністю обставин, які об`єктивно унеможливлювали своєчасне вчинення відповідних дій, а не безпідставним зволіканням чи небажанням їх вчиняти.

В даному випадку відповідач вважає, що в даному випадку Одеською міською радою не було допущено протиправної бездіяльності, оскільки її виконавчими органами не було у визначений законом строк та спосіб підготовлено проект відповідного рішення та не передано його на розгляд ради.

З цього приводу колегія суддів звертає увагу на наступне:

У постанові Касаційного адміністративного суду від 17 квітня 2019 року у справі №342/158/17 суд касаційної інстанції зазначив, що протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти як зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Значення мають юридичний зміст, значимість, тривалість та межі бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.

Такий висновок викладено, зокрема, у постанові Верховного Суду від 20 квітня 2022 року у справі №420/2427/20.

В ході розгляду даної справи встановлено, що протягом року виконавчі органи відповідача здійснювали перевірку відомостей щодо земельної ділянки, яку бажає отримати позивач, усували недоліки, виявлені юридичним департаментом та ін.

В свою чергу, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що не може бути виправданням допущеної Одеською міською радою протиправної бездіяльності щодо розгляду поданого позивачем клопотання безпідставне зволікання у підготовці відповідних матеріалів для розгляду порушеного позивачем у клопотанні питання на сесії ради з боку виконавчих органів цієї ж ради. З матеріалів справи вбачається, що така перевірка відомостей щодо земельної ділянки, яку бажає отримати позивач та підготовка документів здійснювалась з очевидним зволіканням (наприклад для з`ясування питання щодо відповідності місця розташування об`єкта містобудівній документації знадобилось майже 5 місяців) та ін.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що Земельний кодекс України не пов`язує вирішення відповідною міською радою питання про прийняття рішення за наслідками розгляду клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою із фактом проходження проекту такого рішення в органах та підрозділах міської ради.

Колегія суддів звертає увагу на те, що у пунктах 70-71 рішення по справі «Рисовський проти України» (заява № 29979/04) Європейський Суд з прав людини підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування», зазначивши, що цей принцип передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), заява № 33202/96, пункт 120, «Онер`їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), заява № 48939/99, пункт 128, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), № 21151/04, пункт 72, «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, пункту 51). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, пункт 74, «Тошкуца та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, пункт 37) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), пункт 128, та «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), пункт 119).

Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, пункт 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення у справах «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, пункт 58, «Ґаші проти Хорватії» (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, пункт 40, «Трґо проти Хорватії» (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, пункт 67).

Наведене узгоджується із сталою практикою ЄСПЛ, яка знайшла своє відображення у справі «Звежинський проти Польщі», в якій Суд підкреслив, що, розглядаючи питання, які мають загальний інтерес, органи державної влади повинні діяти конкретно і дуже послідовно (рішення у справі «Беєлер проти Італії»). Крім того, як охоронець громадського порядку держава має моральне зобов`язання бути взірцевою, вона повинна стежити за тим, щоб такими були й державні органи, що захищають публічний порядок (пункт 73).

В даному випадку Одеською міською радою не дотримано принципу «належного урядування», що призвело до того, що відповідач після отримання клопотання позивача від 29.09.2020 року не дія вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб.

Зважаючи на зазначене та враховуючи те, що відповідачем протягом тривалого часу не виконано законодавчо встановленого обов`язку щодо розгляду протягом місяця поданого ОСОБА_1 клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно допущення Одеською міською радою, на яку покладено обов`язок щодо прийняття рішення, протиправної бездіяльності щодо неприйняття відповідного рішення по клопотанню позивача.

Що стосується зобов`язання судом першої інстанції Одеську міську раду розглянути на найближчому пленарному засіданні клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,06 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої між земельними ділянками з кадастровими номерами :43:011:0051 та :43:011:0103, та прийняти відповідне рішення згідно статті 118 Земельного кодексу України, з урахуванням висновків суду, колегія суддів зазначає наступне:

Застосування конкретного способу захисту права залежить як від захисту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. Захист порушеного права має бути ефективним.

При цьому під ефективним засобом (способом) необхідний розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Зважаючи на обґрунтування позову, колегія суддів вважає, що його подання пов`язано із не розглядом Одеською міською радою у встановлений строк та порядок клопотання ОСОБА_1 від 29.09.2020 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки, а тому належним способом захисту порушених прав позивача буде, як вірно встановлено судом першої інстанції, саме зобов`язання відповідача розглянути вказане клопотання на найближчому пленарному засіданні ради.

Доводи та міркування, викладені в апеляційній скарзі, не впливають на правильність висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ст. 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому, відповідно до ст. 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Зважаючи на залишення без змін рішення суду першої інстанції, судові витрати відповідно до ст. 139 КАС України розподілу не підлягають.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Одеської міської ради залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2021 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених ч. 5 ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач: А.В. Бойко

Суддя: А.Г. Федусик

Суддя: О.А. Шевчук