Справа № 280/9172/21
Суддя: Семененко Марина Олександрівна
Дата ухвалення: 2022-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2022 року Справа № 280/9172/21 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Семененко М.О., за участю секретаря судового засідання Гавриш А.О., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 )

до Головного управління ДПС у Запорізькій області (69107, м.Запоріжжя, пр.Соборний, 166; код ЄДРПОУ ВП 4418663)

про визнання протиправними та скасування вимог про сплату боргу (недоїмки), зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління ДПС у Запорізькій області (далі - відповідач, ГУ ДПС у Запорізькій області), в якій позивач просить суд:

1) визнати протиправними та скасувати вимоги: - №Ф-93961-52 У від 15.11.2019, якою нарахована недоїмка зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування станом на 09.01.2020 в сумі 2 754,18 грн; - №Ф-93961-52 У від 18.02.2020, якою нарахована недоїмка зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування станом на 16.04.2020 року в сумі 26 879,25 грн; - №Ф-93961-52 У від 24.11.2020, якою нарахована недоїмка зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування станом на 26.01.2021 року в сумі 6 295,30 грн; - №Ф-93961-50 У від 11.03.2021, якою нарахована недоїмка зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування станом на 08.04.2021 року в сумі 2 200,00 грн, прийняті відповідачем;

2) зобов`язати відповідача здійснити коригування даних в інтегрованій картці позивача «Єдиний соціальний внесок, що сплачується фізичними особами підприємцями, у тому числі тими, які обрали спрощену систему оподаткування, та особами, які провадять незалежну професійну діяльність» шляхом виключення самостійно нарахованої недоїмки на загальну суму 38 128,74 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що недоїмка з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі також єдиний внесок, ЄСВ) сформована безпідставно, оскільки позивач не мав статусу фізичної особи-підприємця у період, за який нарахована недоїмка. Крім того, з грудня 2020 року позивач працевлаштований і єдиний внесок за нього сплачує роботодавець. Просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 30.09.2021 застосовано заходи забезпечення позову шляхом зупинення стягнення за виконавчими документами: - вимогою про сплату боргу (недоїмки) №Ф-93961-52 У від 15.11.2019; - вимогою про сплату боргу (недоїмки) №Ф-93961-52 У від 18.02.2020; - вимогою про сплату боргу (недоїмки) №Ф-93961-52 У від 24.11.2020; - вимогою про сплату боргу (недоїмки) №Ф-93961-52 У від 11.03.2021, що видані Головним управлінням ДПС у Запорізькій області, до набрання законної сили судовим рішенням в даній справі.

Ухвалою суду від 04.10.2021 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 18.10.2021 відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи, витребувано у відповідача докази направлення ОСОБА_1 вимог про сплату боргу (недоїмки) №Ф-93961-52 У від 15.11.2019, №Ф-93961-52 У від 18.02.2020, №Ф-93961-52 У від 24.11.2020 з інформацією про дату отримання.

08.11.2021 відповідач подав до суду витребувані докази та відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що відповідно до наявної інформації позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець 05.04.2002, перебував на податковому обліку на загальній системі оподаткування, підприємницька діяльність припинена 31.03.2021. Вказує, що в порушення положень Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI (далі - Закон №2464-VI) позивачем з 2017 року не сплачувався єдиний внесок, у зв`язку з чим утворилась недоїмка за період 2017 - 2020 роки в розмірі 38128,74 грн. Зазначене зумовило формування та направлення на адресу позивача вимог про сплату боргу (недоїмки) №Ф-93961-52 від 15.11.2019, №Ф-93961-52 від 18.02.2020, №Ф-93961-52 від 24.11.2020, №Ф - 93961-52 від 11.03.2021, після узгодження яких оскаржувані вимоги про сплату боргу (недоїмки) направлені до органу державної виконавчої служби. Вказує, що недоїмка сформована на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів у відповідності до положень Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 07 травня 2015 року за №508/26953 (далі - Інструкція №449). Звертає увагу, що штрафні санкції за несвоєчасну сплату єдиного внеску до платника були застосовані Пенсійним фондом України, а не відповідачем. Крім того, звертає увагу, що робота за трудовим договором на підприємстві не виключає можливості здійснення підприємницької діяльності. Просить у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою суду від 17.12.2021 суд вирішив розгляд адміністративної справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, витребувано у відповідача детальний розрахунок суми заборгованості, яка увійшла до складу вимог про сплату боргу (недоїмки) №Ф-93961-52 У від 15.11.2019, №Ф-93961-52 У від 18.02.2020, №Ф-93961-52 У від 24.11.2020, №Ф-93961-52 У від 11.03.2021, а також пояснення щодо невідповідності змісту оскаржуваних вимог первинним вимогам про сплату боргу (недоїмки) №Ф-93961-52 від 15.11.2019, №Ф-93961-52 від 18.02.2020, №Ф-93961-52 від 24.11.2020, №Ф-93961-52 від 11.03.2021, наведеним у мотивувальній частині даної ухвали.

05.01.2022 відповідач подав до суду витребувані докази та додаткові пояснення.

21.01.2022 представник позивача подав до суду уточнений адміністративний позов, в якому просить суд:

- визнати протиправними та скасувати вимоги: № Ф - 93961-52У від 15 листопада 2019 року, якою нарахована недоїмка зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування станом на 09.01.2020 в сумі 2 754, 18 грн; № Ф - 93961-52 У від 18 лютого 2020 року, якою нарахована недоїмка зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування станом на 16.04.2020 в сумі 26 879, 25 грн; № Ф - 93961-52 У від 24 листопада 2020 року, якою нарахована недоїмка зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування станом на 26.01.2021 в сумі 6 295, 30 грн; № Ф - 93961-52 У від 11 березня 2021 року, якою нарахована недоїмка зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування станом на 08.04.2021 в сумі 2 200, 00 грн; № Ф - 93961-52 від 15 листопада 2019 року, якою нарахована недоїмка зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування станом на 31.10.2019 в сумі 26 879, 26 грн, з яких 26 539,26 грн сума недоїмки та 340 грн сума штрафу; №Ф-93961-52 від 18 лютого 2020 року, якою нарахована недоїмка зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування станом на 31.01.2020 в сумі 29 633,44 грн, з яких 29 293 44 грн. сума недоїмки та 340 грн. сума штрафу; №Ф-93961-52 від 24 листопада 2020 року, якою нарахована недоїмка зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування станом на 31.10.2020 в сумі 35 928,74 грн, з яких 35 588,74 грн сума недоїмки та 340 грн сума штрафу; №Ф-93961-52 від 11 березня 2021 року, якою нарахована заборгованість (недоїмка, штраф, пеня) зі сплати єдиного внеску станом на 31.01.2021 в сумі 38128,74 грн, з яких 37 788 74 грн сума недоїмки та 340 грн сума штрафу, прийняті Головним управлінням ДПС у Запорізькій;

- зобов`язати Головне управління ДПС у Запорізькій області здійснити коригування даних в інтегрованій картці ОСОБА_1 , «Єдиний соціальний внесок, що сплачується фізичними особами підприємцями, у тому числі тими, які обрали спрощену систему оподаткування, та особами, які провадять незалежну професійну діяльність» шляхом виключення самостійно нарахованої Головним управління ДПС у Запорізькій області на загальну суму 38 128, 74 грн.

Ухвалою суду від 07.02.2022 продовжено підготовче провадження у справі на тридцять днів та відкладено підготовче засідання на 21.02.2022.

14.02.2022 відповідач подав до суду відзив на уточнену позовну заяву, в якому не погоджується з уточненим адміністративним позовом з підстав, викладених у раніше поданому відзиві.

Ухвалою суду від 21.02.2022 прийнято до розгляду уточнену позовну заяву та відкладено підготовче засідання на 09.03.2022.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації в Україні введений воєнний стан з 24.02.2022.

Наказом тимчасово виконуючого обов`язки голови Запорізького окружного адміністративного суду від 28.02.2022 № 11 «Про встановлення особливого режиму роботи Запорізького окружного адміністративного суду в умовах воєнного стану» (з урахуванням продовження строку його дії наказами від 09.03.2022 №12, від 11.03.2022 №13, від 18.03.2022 №14, від 25.03.2022 №15, від 01.04.2022 №16, від 08.04.2022 №17, від 15.04.2022 №18, від 22.04.2022 №21, від 29.04.2022 №22), у зв`язку із загрозою життю, здоров`ю і безпеці відвідувачів суду, працівників суду та суддів, знято з розгляду всі адміністративні справи, призначені до розгляду в період з 01.03.2022 до 06.05.2022 включно. Розгляд справ у суді відновлено з 10.05.2022.

Враховуючи зазначені обставини, призначене на 09.03.2022 підготовче засідання не відбулось.

Наступне підготовче засідання призначено на 16.06.2022, учасників справи повідомлено про дату, час і місце судового розгляду належним чином.

Представник позивача подав клопотання про розгляд справи в письмовому провадженні, за відсутності позивача та його представника, на підставі наявних матеріалів. Представник відповідача проти розгляду справи в порядку письмового провадження не заперечував.

Ухвалою суду від 16.06.2022 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті в порядку письмового провадження у відповідності до частини 3 статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд встановив такі обставини.

ГУ ДПС у Запорізькій області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-93961-52 від 15.11.2019, відповідно до якої станом на 31.10.2019 заборгованість ОСОБА_1 зі сплати єдиного внеску становить 26 879,26 грн, у тому числі недоїмка - 26 539,26 грн, штрафи - 340,00 грн.

Вимога сформована на підставі даних інформаційної системи контролюючого органу щодо заборгованості зі сплати поточних нарахувань єдиного соціального внеску, а саме:

- зі строком сплати до 09.02.2018 в сумі 8 448,00 грн (за 2017 рік);

- зі строком сплати до 19.04.2018 в сумі 2 457,18 грн (І квартал 2018 року);

- зі строком сплати до 19.07.2018 в сумі 2 457,18 грн (ІІ квартал 2018 року);

- зі строком сплати до 19.10.2018 в сумі 2 457,18 грн (ІІІ квартал 2018 року);

- зі строком сплати до 21.01.2019 в сумі 2 457,18 грн (IV квартал 2018 року);

- зі строком сплати до 19.04.2019 в сумі 2 754,18 грн (І квартал 2019 року);

- зі строком сплати до 19.07.2019 в сумі 2 754,18 грн (ІІ квартал 2019 року);

- зі строком сплати до 21.10.2019 в сумі 2 754,18 грн (ІІІ квартал 2019 року).

Вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-93961-52 від 15.11.2019 надіслана рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу позивача, поштове відправлення повернуто до контролюючого органу 21.12.2019 за закінченням терміну зберігання.

Крім того, контролюючим органом сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-93961-52 від 18.02.2020, відповідно до якої станом на 31.01.2020 заборгованість ОСОБА_1 зі сплати єдиного внеску становить 29 633,44 грн, у тому числі: недоїмка - 29 293,44 грн, штрафи - 340,00 грн.

До суми боргу увійшла заборгованість згідно з вимогою № Ф-93961-52 від 15.11.2019, а також поточні нарахування єдиного внеску зі строком сплати до 20.01.2020 в сумі 2 754,18 грн (IV квартал 2019 року).

Вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-93961-52 від 18.02.2020 надіслана позивачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення, поштове відправлення повернулось до контролюючого органу 25.03.2020 за закінченням терміну зберігання.

Крім того, контролюючим органом сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-93961-52 від 24.11.2020, відповідно до якої станом на 31.10.2020 заборгованість ОСОБА_1 зі сплати єдиного внеску становить 35 928, 74 грн, у тому числі: недоїмка - 35 588,74 грн, штрафи - 340 грн.

До суми боргу увійшла заборгованість згідно з вимогами № Ф-93961-52 від 15.11.2019 та №Ф-93961-52 від 18.02.2020, а також поточні нарахування єдиного внеску:

- зі строком сплати до 21.04.2020 в сумі 2 078,12 грн (І квартал 2020 року);

- зі строком сплати до 20.07.2020 в сумі 1 039,06 грн (ІІ квартал 2020 року);

- зі строком сплати до 19.10.2020 в сумі 3 178,12 грн (ІІІ квартал 2020 року).

Вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-93961-52 від 24.11.2020 надіслана позивачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення, поштове відправлення повернуто до контролюючого органу 29.12.2020 за закінченням терміну зберігання.

Крім того, контролюючим органом сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-93961-52 від 11.03.2021, відповідно до якої станом на 31.01.2021 заборгованість ОСОБА_1 зі сплати єдиного внеску становить 38 128,74 грн, з яких недоїмка - 37 788,74 грн, штрафи - 340 грн.

До суми боргу увійшла заборгованість згідно з вимогами № Ф-93961-52 від 15.11.2019, №Ф-93961-52 від 18.02.2020, №Ф-93961-52 від 24.11.2020, а також поточні нарахування єдиного внеску зі строком сплати до 19.01.2021 в сумі 2 200,00 грн (IV квартал 2020 року).

Вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-93961-52 від 11.03.2021 отримана позивачем 18.03.2021.

Крім того, судом встановлено, що у відповідності до вимог Інструкції №449, узгоджені вимоги про сплату боргу (недоїмки) (з літерою «У») №Ф-93961-52 У від 15.11.2019 на суму заборгованості 2 754, 18 грн (у тому числі, недоїмка - 2 754,18 грн), №Ф-93961-52 У від 18.02.20202 на суму заборгованості 26 879, 25 грн (у тому числі недоїмка - 26 879,25 грн); №Ф-93961-52 У від 24.11.2020 на суму заборгованості 6 295,30 грн (у тому числі, недоїмка - 6 295,30 грн), №Ф-93961-52 У від 11.03.2021 на суму заборгованості 2 200,00 грн (у тому числі, недоїмка - 2 200,00 грн) направлені до органів державної виконавчої служби для примусового виконання.

Не погоджуючись з правомірністю прийняття контролюючим органом оскаржуваних вимог про сплату боргу (недоїмки), а також заперечуючи наявність підстав для нарахування єдиного внеску в інтегрованій картці платника податків за статусом фізичної особи-підприємця, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Щодо строку звернення до адміністративного суду з даним позовом, необхідно зазначити таке.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Верховний Суд у постанові від 05.03.2021 у справі №640/9172/20 дійшов до висновку, що платник єдиного соціального внеску для захисту своїх прав і законних інтересів має право на звернення до суду з позовом про оскарження вимоги у межах гарантованого процесуальним законом строку, встановленого статтею 122 КАС України.

Позивачем, крім іншого, оскаржуються вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-93961-52 від 15.11.2019, №Ф-93961-52 від 18.02.2020, №Ф-93961-52 від 24.11.2020, №Ф-93961-52 У від 15.11.2019, №Ф-93961-52 У від 18.02.2020, №Ф-93961-52 У від 24.11.2020, при цьому позов подано засобами поштового зв`язку 10.09.2021, тобто більш ніж через 6 місяців після винесення вказаних вимог.

У заяві про поновлення строку звернення до адміністративного суду, представник позивача посилався на те, що позивач не отримував вищевказані вимоги, про їх існування позивачу стало відомо 01.09.2021 після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження з примусового виконання таких вимог.

При вирішенні питання про відкриття провадження у справі у відповідній ухвалі суду від 18.10.2021 зазначено, що на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі будь-які висновки щодо своєчасності (несвоєчасності) звернення до адміністративного суду з даним позовом є передчасними, оскільки для об`єктивного вирішення заявленого клопотання необхідно з`ясувати, чи виконано контролюючим органом свій обов`язок направлення вимоги про сплату боргу (недоїмки) на адресу позивача, та чи отримував позивач оскаржуване рішення суб`єкта владних повноважень.

Також витребувано у відповідача докази направлення оскаржуваної вимоги на адресу позивача з інформацією про дату отримання.

З наданих відповідачем до матеріалів справи письмових доказів судом встановлено, що вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-93961-52 від 15.11.2019, №Ф-93961-52 від 18.02.2020, №Ф-93961-52 від 24.11.2020 направлялась на адресу позивача, однак ним не отримані, а узгоджені вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-93961-52 У від 15.11.2019, №Ф-93961-52 У від 18.02.2020, №Ф-93961-52 У від 24.11.2020 на адресу позивача не направлялись, оскільки були спрямовані до органів державної виконавчої служби.

З огляду на те, що наданими до матеріалів справи письмовими доказами підтверджується отримання позивачем оскаржуваних вимог вперше 01.09.2021, суд дійшов висновку, що строк звернення до суду з позовом в даній частині не пропущений.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з того, що правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначені Законом №2464-VI.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 1 Закону №2464-VI (тут і в подальшому в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до статті 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є:

1) роботодавці:

підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами;

фізичні особи - підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців);

фізичні особи, які забезпечують себе роботою самостійно, та фізичні особи, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту);

філії, представництва, інші відокремлені підрозділи підприємств, установ та організацій (у тому числі міжнародні), утворені відповідно до законодавства України, які мають окремий баланс і самостійно здійснюють розрахунки із застрахованими особами;

дипломатичні представництва і консульські установи іноземних держав, філії, представництва та інші відокремлені підрозділи іноземних підприємств, установ та організацій (у тому числі міжнародні), розташовані на території України;

підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, військові частини та органи, які виплачують грошове забезпечення, допомогу по тимчасовій непрацездатності, допомогу у зв`язку з вагітністю та пологами, допомогу, надбавку або компенсацію відповідно до законодавства для таких осіб: військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, у тому числі тих, які проходять військову службу під час особливого періоду, визначеного законами України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та «Про військовий обов`язок і військову службу»; патронатних вихователів, батьків-вихователів дитячих будинків сімейного типу, прийомних батьків, якщо вони отримують грошове забезпечення відповідно до законодавства; осіб, які отримують допомогу по тимчасовій непрацездатності, перебувають у відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами і отримують допомогу у зв`язку з вагітністю та пологами; осіб, які проходять строкову військову службу у Збройних Силах України, інших утворених відповідно до закону військових формуваннях, Службі безпеки України та службу в органах і підрозділах цивільного захисту; осіб, які доглядають за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відповідно до закону отримують допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та/або при народженні дитини, усиновленні дитини; одного з непрацюючих працездатних батьків, усиновителів, опікунів, піклувальників, прийомних батьків, батьків-вихователів, які фактично здійснюють догляд за дитиною з інвалідністю, дитиною, хворою на тяжке перинатальне ураження нервової системи, тяжку вроджену ваду розвитку, рідкісне орфанне захворювання, онкологічне, онкогематологічне захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкий психічний розлад, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гостре або хронічне захворювання нирок IV ступеня, за дитиною, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, якій не встановлено інвалідність, а також непрацюючих працездатних осіб, які здійснюють догляд за особою з інвалідністю I групи або за особою похилого віку, яка за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду або досягла 80-річного віку, якщо такі непрацюючі працездатні особи отримують допомогу, надбавку або компенсацію відповідно до законодавства;

інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції (у тому числі постійне представництво інвестора-нерезидента), що використовує працю фізичних осіб, найнятих на роботу в Україні на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем в Україні, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, зазначеним у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців);

4) фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування;

5) особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності;

5-1) члени фермерського господарства, якщо вони не належать до осіб, які підлягають страхуванню на інших підставах;

15) особи, які беруть добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування;

16) центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері зовнішніх зносин, уповноважений орган центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики з питань національної безпеки у воєнній сфері, сфері оборони і військового будівництва у мирний час та особливий період, - за непрацюючого іншого з подружжя працівника дипломатичної служби, який перебуває за кордоном за місцем довготермінового відрядження такого працівника.

У справі, що розглядається, спірним є питання наявності у позивача статусу фізичної особи-підприємця та платника єдиного внеску відповідно до пункту 4 частини 1 статті 4 Закону №2464-VІ і, як наслідок, наявності обов`язку сплачувати єдиний внесок у мінімальному розмірі, починаючи з 2017 року.

Суд зазначає, що суб`єктна ознака статусу фізичної особи-підприємця є визначальною для вирішення питання про віднесення позивача до платників єдиного внеску, а тому суд вважає за необхідне дослідити питання наявності у позивача такого статусу.

Відповідно до статті 42 Конституції України кожен має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом.

Згідно з частиною 2 статті 50 Цивільного кодексу України фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.

Відповідно до аргументів позову позивач стверджує, що не зареєстрований як фізична особа-підприємець, не здійснює підприємницьку діяльність, працює найманим працівником.

Доводячи правомірність оскаржуваної вимоги про сплату боргу (недоїмки), відповідач зазначає, що позивач мав статус фізичної особи-підприємця з 05.04.2002 та перебував на податковому обліку за таким статусом до 31.03.2021, у зв`язку з чим має обов`язок зі сплати єдиного соціального внеску.

З матеріалів справи вбачається, що позивачу присвоєно РНОКПП НОМЕР_1 .

В матеріалах справи наявні витяги з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, станом на 30.03.2021, відповідно до яких відсутні відомості щодо реєстрації ОСОБА_1 з РНОКПП НОМЕР_1 як фізичної особи-підприємця.

Суд зазначає, що 01.07.2004 набрав чинності Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» від 15.05.2003 №755-IV (далі - Закон №755-IV), яким передбачено створення і формування Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Відповідно до частини 1 статті 42 Закону №755-IV (тут й надалі у первинній редакції) для проведення державної реєстрації фізична особа, яка має намір стати підприємцем, повинна подати особисто (надіслати рекомендованим листом з описом вкладення) державному реєстратору за місцем проживання такі документи: заповнену реєстраційну картку на проведення державної реєстрації фізичної особи - підприємця; копію довідки про включення заявника до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів; документ, що підтверджує внесення реєстраційного збору за проведення державної реєстрації ФОП.

Згідно з пунктом 2 розділу VIII «Прикінцеві положення» цього Закону державний реєстратор протягом 2004-2005 років при надходженні від юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців реєстраційної картки, відповідно до вимог статті 19 цього Закону, зобов`язаний провести заміну раніше виданих їм свідоцтв про державну реєстрацію на свідоцтва про державну реєстрацію єдиного зразка. При цьому реєстраційний збір за заміну свідоцтва про державну реєстрацію не стягується.

Таким чином, визначена процедура державної реєстрації з дати набрання чинності Законом №755-IV передбачала встановлення волевиявлення особи щодо одержання правового статусу ФОП через здійснення повного (при первинному набутті) чи мінімального (при підтвердженні набутого статусу суб`єкта підприємницької діяльності до 01 липня 2004 року) комплексу дій шляхом подання державному реєстратору реєстраційної картки (документ встановленого зразка, який підтверджує волевиявлення особи щодо внесення відповідних записів до ЄДР - абзац 7 частини 1 статті 1 Закону №755-IV) та отримання свідоцтва про державну реєстрацію (документ встановленого зразка, який засвідчує факт внесення до ЄДР запису про державну реєстрацію юридичної особи або ФОП - абзац 9 частини 1 статті 1 Закону №755-IV).

03.03.2011 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» щодо спрощення механізму державної реєстрації припинення суб`єктів господарювання від 01.07.2010 №2390-VI (далі - Закон 2390-VI), яким було внесено зміни до Закону №755-IV.

Пунктами 2-4 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2390-VI було передбачено, що процес включення до ЄДР відомостей про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, зареєстрованих до 01 липня 2004 року, завершується через рік, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Усі юридичні особи та фізичні особи - підприємці, створені та зареєстровані до 01 липня 2004 року, зобов`язані у встановлений пунктом 2 цього розділу строк подати державному реєстратору реєстраційну картку для включення відомостей про них до ЄДР та для заміни свідоцтв про їх державну реєстрацію на свідоцтва про державну реєстрацію єдиного зразка або для отримання таких свідоцтв.

Свідоцтва про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, оформлені з використанням бланків старого зразка та видані до 01 липня 2004 року, після настання встановленого пунктом 2 цього розділу строку вважаються недійсними.

Водночас пунктом 8 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2390-VI визначено, що після закінчення передбаченого для включення відомостей до ЄДР строку, встановленого пунктом 2 цього розділу, уповноважені органи у місячний строк проводять остаточне звірення даних відомчих реєстрів (баз даних реєстрів, журналів реєстрації, обліку тощо), за результатами якого готують аналітичну інформацію для передачі її тимчасовим міжвідомчим спеціальним комісіям, утвореним з метою проведення в Автономній Республіці Крим та відповідних областях інвентаризації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, зареєстрованих до 01 липня 2004 року, відомості про яких до строку, встановленого пунктом 2 цього розділу, не включені до ЄДР. За результатами проведеної тимчасовими міжвідомчими спеціальними комісіями роботи відомості про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, зареєстрованих до 01 липня 2004 року, включаються до ЄДР з відміткою про те, що свідоцтва про їх державну реєстрацію, оформлені з використанням бланків старого зразка та видані до 01 липня 2004 року, вважаються недійсними.

Таким чином, строк для включення до ЄДР відомостей про фізичних осіб-підприємців, державна реєстрація яких була проведена до 01.07.2004, визначений пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2390-VI, закінчився 03.03.2012 року. При цьому цей строк включення до ЄДР відомостей про фізичних осіб - підприємців, державна реєстрація яких проведена до 01.07.2004, підлягав застосуванню виключно у випадках самостійного подання останніми реєстраційних карток державному реєстратору.

Натомість відомості про фізичних осіб - підприємців, які самостійно не звернулись із відповідною заявою у строк, установлений пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2390-VI, підлягали включенню до ЄДР на підставі інформації, отриманої від тимчасових міжвідомчих спеціальних комісій. Державні реєстратори, вносячи відомості про цих фізичних осіб - підприємців до ЄДР, зобов`язані були зробити відмітку про недійсність їхнього свідоцтва про державну реєстрацію.

25.04.2014 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо включення відомостей про діючих юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців до Єдиного державного реєстру» від 25.03.2014 №1155-VII (далі - Закон №1155-VII).

Цим Законом пункт 2 розділу VIII «Прикінцеві положення» Закону №755-IV викладено в новій редакції, відповідно до якої усі діючі юридичні особи та фізичні особи - підприємці, створені та зареєстровані до 01 липня 2004 року, відомості про яких не включені до ЄДР, зобов`язані подати державному реєстратору відповідно до вимог статті 19 цього Закону реєстраційну картку для включення відомостей про них до ЄДР. Державний реєстратор після отримання від юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців реєстраційної картки зобов`язаний включити відомості про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців і видати їм виписку з ЄДР.

До того ж Законом №1155-VII виключено пункти 2-4 і 7-9 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2390-VI.

Основною метою Закону №1155-VII є продовження процесу включення до ЄДР відомостей про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які зареєстровані до 01.07.2004 та до цього часу не подали державному реєстратору про себе відомості.

Для досягнення цієї мети Законом №1155-VI внесені зміни до розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2390-VІ щодо спрощення механізму державної реєстрації припинення суб`єктів господарювання», які дозволять проводити включення відомостей про діючих юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців до ЄДР.

Суд зазначає, що статус фізичної особи-підприємця є формою реалізації конституційного права на підприємницьку діяльність, відсутність підтвердженого у визначеній державою формі реалізації цього права у нових умовах нормативно-правового регулювання після 2004 року виключає можливість автоматичного перенесення набутих до 01 липня 2004 року ознак суб`єкта господарювання, оскільки особа не може бути примушена до реалізації наданого їй права в цих умовах, а користується ним на власний розсуд.

З огляду на відсутність в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису про реєстрацію позивача як фізичної особи-підприємця в період, за який контролюючим органом визначено заборгованість зі сплати єдиного внеску, суд дійшов висновку, що позивач не має статусу фізичної-особи підприємця, що виключає можливість законного здійснення підприємницької діяльності та отримання відповідних доходів, за відсутності фактичних доказів протилежного, та як наслідок виключає і можливість формальної та фактичної участі позивача у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування за відповідним статусом.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.07.2020 у справі №260/81/19, який враховується судом в силу положень частини 5 статті 242 КАС України.

Оскільки позивач у період 2017-2021 роки не мав статусу фізичної особи-підприємця, суд вважає, що самостійне визначення контролюючим органом форми діяльності позивача як особи, яка займається підприємницькою діяльністю, а також нарахування на цій підставі єдиного внеску, є протиправним.

Крім того, відповідно до абзацу 1 частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач не надав до суду жодних доказів на підтвердження обставин, якими обґрунтовується недоїмка, і про які зазначено у відзиві на позовну заяву, зокрема, не надано доказів того, що приймалось будь-яке рішення про застосування до позивача штрафних санкцій у розмірі 340 грн., не надано доказів визначення недоїмки у передбаченому законом порядку, адже надані до матеріалів справи копії інтегрованої картки платника єдиного внеску містять лише інформацію «Сальдо на початок року» станом на 31.12.2012, без відображення підстав для нарахування недоїмки та періодів її виникнення.

Вищенаведене у сукупності свідчить про те, що відповідач не виконав свого обов`язку щодо доведення правомірності визначення позивачу штрафу в розмірі 340,00 грн.

На користь такого висновку свідчить також і те, що, не зважаючи на те, що за твердженням відповідача заборгованість зі сплати штрафу в розмірі 340,00 грн. виникла станом на 31.12.2012, жодна з узгоджених вимог (№Ф-93961-52 У від 15.11.2019, №Ф-93961-52 У від 18.02.2020, №Ф-93961-52 У від 24.11.2020, №Ф-93961 У від 11.03.2021) не включає до суми заборгованості зазначену суму штрафу.

За таких підстав суд дійшов висновку, що оскаржувані вимоги про сплату боргу (недоїмки) є протиправними та підлягають скасуванню.

Щодо позовних вимог про приведення у відповідність даних інтегрованої картки платника єдиного внеску, суд зазначає таке.

Відповідно до частини 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Частиною 2 статті 5 КАС України визначено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до положень пункту 10 частини 2 статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Суд зазначає, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Європейський суд з прав людини у пункті 75 рішення від квітня 2005 року у справі «Афанасьєв проти України» (заява № 38722/02) зазначив, що обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Для ефективного поновлення порушеного права необхідною умовою є існування чіткого зв`язку між правопорушенням та способом захисту права, тобто метою заявлених позовних вимог має бути усунення перешкод у здійсненні права, а її досягненням - визначений спосіб захисту права, який би вичерпував себе. Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

В межах розгляду даної справи судом встановлено безпідставне перебування позивача на час виникнення спірних правовідносин на податковому обліку в статусі фізичної особи-підприємця за обліковими даними контролюючого органу та, як наслідок, безпідставне нарахування контролюючим органом єдиного внеску в інтегрованій картці позивача в загальній сумі 38 128,74 грн, у тому числі протиправне винесення вимог про сплату боргу (недоїмки) №Ф-93961-52 від 15.11.2019, №Ф-93961-52 від 18.02.2020, №Ф-93961-52 від 24.11.2020, №Ф-93961-52 від 11.03.2021 та, як наслідок, узгоджених вимог про сплату боргу (недоїмки) №Ф-93961-52 У від 15.11.2019, №Ф-93961-52 У від 18.02.2020, №Ф-93961-52 У від 24.11.2020, №Ф-93961-52 У від 11.03.2021.

При цьому, суд зазначає, що у разі скасування вимоги про сплату боргу контролюючий орган повинен вчинити дії щодо відображення/коригування в інтегрованій картці позивача дійсного стану зобов`язань перед бюджетом.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необхідність приведення облікових даних позивача у відповідність із дійсним станом розрахунків з бюджетом, а тому наявні підстави для зобов`язання відповідача здійснити коригування даних в інтегрованій картці шляхом виключення суми недоїмки в розмірі 38 128,74 грн., у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо інших аргументів, наведених сторонами, суд зазначає, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи, що інші аргументи сторін не впливають на той факт, що за встановленими обставинами справи позивач не має статусу фізичної особи-підприємця, та, відповідно, не має обов`язку сплачувати єдиний внесок на підставі пункту 4 частини 1 статті 4 Закону №2464-VI, суд не надає оцінку таким аргументам та наданим на їх підтвердження письмовим доказам.

Згідно з частиною 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За наведеного вище суд вважає, що заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження поданими до матеріалів справи письмовими доказами, є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з того, що відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як встановлено з матеріалів справи, позивач при зверненні до суду поніс судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви до суду в сумі 908,00 грн., крім того, сплачено судовий збір в розмірі 681,00 грн. за подання заяви про забезпечення позову, яка судом задоволена. Інших судових витрат у справі не заявлено.

Отже, понесені позивачем судові витрати на оплату судового збору в розмірі 1589,00 грн. підлягаю стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст.2, 5, 9, 77, 132, 139, 143, 243-246, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-93961-52 від 15 листопада 2019 року, №Ф-93961-52 від 18 лютого 2020 року, №Ф-93961-52 від 24 листопада 2020 року, №Ф-93961-52 від 11 березня 2021 року, прийняті Головним управлінням ДПС у Запорізькій області.

Визнати протиправними та скасувати вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-93961-52 У від 15 листопада 2019 року, №Ф-93961-52 У від 18 лютого 2020 року, №Ф-93961-52 У від 24 листопада 2020 року, №Ф-93961-52 У від 11 березня 2021 року, прийняті Головним управлінням ДПС у Запорізькій області.

Зобов`язати Головне управління ДПС у Запорізькій області здійснити коригування даних в інтегрованій картці платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування ОСОБА_1 шляхом виключення нарахованих сум єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що сплачується фізичними особами-підприємцями, у тому числі тими, які обрали спрощену систему оподаткування, та особами які провадять незалежну професійну діяльність, в розмірі 38 128,74 грн. (тридцять вісім тисяч сто двадцять вісім гривень 74 коп.).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Запорізькій області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1589,00 грн. (одна тисяча п`ятсот вісімдесят дев`ять гривень 00 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач - Головне управління ДПС у Запорізькій області, місцезнаходження: 69107, м.Запоріжжя, пр.Соборний, буд.166; код ЄДРПОУ ВП: 44118663.

Повне судове рішення складено 12.07.2022.

Суддя М.О. Семененко