Справа № 200/19378/21
Суддя: Мозговая Н.А.
Дата ухвалення: 2022-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2022 року Справа№200/19378/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Мозгової Н.А.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_4 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

29.12.2021 року позивач, ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ), звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_4 (код ЄДРПОУ: НОМЕР_5, місцезнаходження: АДРЕСА_2) про визнання протиправною бездіяльності щодо не нарахування та невиплати одноразової грошової допомоги, після укладання першого контракту у розмір восьми розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визнання протиправною бездіяльності щодо не нарахування та невиплати підйомної допомоги у розмірі місячного грошового забезпечення у зв`язку з переїздом в інший населений пункт для проходження військової служби, зобов`язання нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу, після укладання першого контракту у розмір восьми розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, зобов`язання нарахувати та виплатити підйомну допомогу у розмірі місячного грошового забезпечення у зв`язку з переїздом в інший населений пункт для проходження військової служби.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що в період з 27 серпня 2020 року по 01 жовтня 2020 року проходила навчання за програмою базової загальновійськової підготовки в навчальному підрозділі військової частини НОМЕР_6.

29 серпня 2020 року, коли позивач проходила навчання в військовій частині НОМЕР_6, вона уклала контракт з Міністерством Оборони України про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу, підписаний командиром військової частини НОМЕР_2, підполковником ОСОБА_2 .

З 12 жовтня 2020 року по 10 грудня 2020 року вона також проходила навчання у військовій частині НОМЕР_3 за програмою фахової підготовки.

Після проходження навчання, а саме з 12 грудня 2020 року, позивача було зараховано до списків особового складу на всі види забезпечення у військовій частині НОМЕР_4. Вона приступила до виконання службових обов`язків за посадою з тарифним розрядом 4, шпк «солдат». Приблизно з 14 грудня 2020 року ОСОБА_1 була відправлена у відпустку, тривалістю 10 днів.

Повернувшись з відпустки орієнтовно 13.01.2021 року, позивач звернулась до фінансового відділу військової частини НОМЕР_4 про їй одноразової грошової допомоги, після укладення першого контракту у розмірі восьми розмірів прожиткового мінімуму. працездатних осіб, а також виплати підйомної допомоги у розмірі місячного грошового забезпечення, після переведення з військової частини АЗ508 (смт. Гуйва, Житомирська область) до військової частини НОМЕР_4 (місто Харків), але їй в усній формі повідомили що вона не може претендувати на такі виплати.

З 16 січня 2021 року наказом командира військової частини НОМЕР_4 позивача було виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення військової частини НОМЕР_4.

Після виключення зі списків особового складу та всіх видів забезпечення військової частини НОМЕР_4 ОСОБА_1 було переведено на нове місце військової служби, в інший населений пункт, а саме до військової частини НОМЕР_7.

3 19 січня 2021 року позивач була зарахована до списків особового складу та на всі види забезпечення військової частини НОМЕР_7, після чого вона приступила до виконання службових обов`язків за посадою.

29 вересня 2021 року від військової частини НОМЕР_4 позивач отримала відповідь про те, що з 14.12.2020 р. по 16.01.2021 р. вона не зверталась з рапортом до командира військової частини НОМЕР_4 та не надала необхідний комплект документів до фінансово- економічної служби, що унеможливлює вищезазначену виплату.

Вважаючи бездіяльність відповідача незаконною та протиправною, позивач звернулась до суду для відновлення своїх порушених прав.

Ухвалою суду від 25 січня 2022 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти задоволення позовних вимог. Зазначив, що ОСОБА_1 проходила службу у військовій частині НОМЕР_4 в період з 12.12.2020 року по 16.01.2021 року та за цей час жодного разу не зверталась з рапортом до командування військової частини про виплату їй одноразової грошової допомоги після укладення першого контракту та підйомної допомоги у зв`язку з переміщенням. Крім того, вказав на порушення позивачем строку звернення до суду. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

З 07.02.2022 року по 27.02.2022 року суддя перебувала у відпустці. Після її завершення у зв`язку з введенням воєнного стану в Україні згідно з Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року, рішенням Ради суддів України № 9 від 24.02.2022 року, наказом голови Донецького окружного адміністративного суду №14/1-г від 26.02.2022 року про запровадження особливого режиму роботи суду, у встановлений КАС України строк рішення по справі з об`єктивних причин не було прийнято. Зважаючи на вихід судді з відпустки 22.06.2022 року, справу розглянуто у розумний строк після виникнення можливості для цього.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, судом встановлено наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , 29.08.2020 уклала перший контракт зі Збройними Силами України строком на 3 роки.

Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_4 (по стройовій частині) від 14.12.2020 №261 солдата ОСОБА_1 , призначену наказом Командуючого Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 17 листопада 2020 року №118-рс на посаду оператора відділення радіоперехоплення загону радіо - і радіотехнічної розвідки, яка прибула з військової частини НОМЕР_2 смт.Гуйва Житомирського району Житомирської області, з 12 грудня 2020 року зарахувати до списків особового складу, на всі види забезпечення і вважати такою, шо з 12 грудня 2020 року прийняла і приступила до виконання службових обов`язків за посадою з тарифним розрядом 4(2730 гривень) шпк «солдат».

Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_4 (по стройовій частині) від 16.01.2021 №8 солдата ОСОБА_1 , оператора відділення радіоперехоплення загону радіо - і радіотехнічної розвідки звільнену наказом командира військової частини НОМЕР_4 (по особовому складах) від 15 січня 2021 року №І-рс з військової служби у запас за підпунктом т" (військовослужбовці - жінки, які мають дитину (дітей) віком до ІХ років) пункту другого частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу, вважати, що справи та посадах здала і направити для зарахування на військовий облік до Новобаварського територіального центру комплектування та соціальної підтримки XI Харкова Одноразову грошову допомогу військовослужбовцям після укладення ними першого контракту передбачену наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 №260 не отримала.

Листом відповідача від 29.09.2021 №25 на звернення позивача щодо виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцям після укладення ними першого контракту повідомлено, що за час проходження служби у військовій частині НОМЕР_4, а саме з 14.12.2020 по 16.01.2021 вона не зверталась з рапортом до командира військової частини НОМЕР_4 та не надала необхідний комплект документів до фінансово-економічної служби, що унеможливлює зазначену виплату.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Основним Законом, що відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі є Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 (далі - Закон №2011-ХІІ).

Зі змісту пункту 1 частини першої статті 3 Закону №2011-ХІІ вбачається, що дія цього Закону поширюється на: військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі - правоохоронних органів), Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей.

Відповідно до частини другої статті 9 Закону №2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять, зокрема, одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно з абзацом 1-2 частини четвертої статті 9 Закону №2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Відповідно до підпункту 8 пункту 6 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» №704 від 30.08.2017 (далі - Постанова №704), визначено виплачувати одноразову грошову допомогу військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу після укладення ними першого контракту в таких розмірах: особам рядового складу - вісім розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року; особам сержантського і старшинського (молодшого начальницького) складу - дев`ять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року; особам офіцерського (середнього, старшого та вищого начальницького) складу - десять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року.

При цьому, пунктами 2, 3 Постанови №704 установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (далі - державні органи).

Тобто, безпосередньо Законом №2011-XII та постановою Кабінету Міністрів України №704 визначено, що виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, до яких законодавцем віднесено і позивача, здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством оборони України.

В свою чергу, наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за №745/32197, затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі - Порядок №260), який визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам.

Порядок №260 розроблено відповідно до Закону №2011-XII та Постанови №704.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» міністерство у межах своїх повноважень, на основі і на виконання Конституції та законів України, актів Президента України та постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України видає накази, які підписує міністр.

Накази міністерства, видані в межах його повноважень, є обов`язковими для виконання центральними органами виконавчої влади, їх територіальними органами, місцевими державними адміністраціями, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами і організаціями всіх форм власності та громадянами.

Накази міністерства нормативно-правового змісту підлягають державній реєстрації Міністерством юстиції України та включаються до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів.

Положенням про Міністерство оборони України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 №671, (пункт 8), встановлено, що Міноборони в межах повноважень, передбачених законом, на основі і на виконання Конституції та законів України, актів Президента України та постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України видає накази, організовує і контролює їх виконання. Нормативно-правові акти Міноборони підлягають державній реєстрації в установленому законодавством порядку.

Порядок №260 затверджено наказом Міністерства оборони України 07.06.2018 №260, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за №745/32197.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про те, що Порядок №260 є нормативно-правовим актом Міністерства оборони України, який є обов`язковим для виконання і підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Згідно з пунктом 1 розділу ХХІІ Порядку №260, одноразова грошова допомога військовослужбовцям після укладення ними першого контракту виплачується: особам, які приймаються на посади рядового складу строком на 3 роки; особам, які приймаються на посади сержантського і старшинського складу строком від 3 до 5 років; особам, які приймаються на військову службу за контрактом осіб офіцерського складу строком від 1 до 5 років; особам, які підписали контракт строком на 5 років, із числа військовослужбовців, призначених на посади осіб сержантського і старшинського складу, осіб офіцерського складу після закінчення вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти (підготовка яких здійснюється за державним замовленням), за умови вступу до виконання обов`язків за цими посадами.

Пунктом 3 розділу ХХІІ Порядку №260 визначено, виплата одноразової грошової допомоги здійснюється за рапортом військовослужбовця після набрання чинності першим контрактом, призначення на посаду та вступу до виконання обов`язків за посадою на підставі наказу командира. При цьому військовослужбовцям, що уклали перший контракт про проходження військової служби під час навчання у вищих військових навчальних закладах, військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти, військових коледжах або навчальних частинах (центрах), одноразова грошова допомога виплачується після закінчення навчання у цих навчальних закладах у військових частинах, до яких їх призначено для подальшого проходження військової служби.

Відповідно до пункту 4 розділу ХХІІ Порядку №260 одноразова грошова допомога не виплачується:

- особам рядового складу, які в період проходження військової служби за контрактом уклали контракт про проходження військової служби на посадах сержантського та старшинського складу;

- особам сержантського та старшинського складу, яких у період проходження військової служби за контрактом прийнято на військову службу за контрактом осіб офіцерського складу;

- особам офіцерського складу, які в період проходження кадрової військової служби в добровільному порядку виявили бажання проходити військову службу за контрактом;

- у разі продовження військової служби за новим контрактом;

- у разі повторного прийняття на військову службу за контрактом осіб, звільнених з військової служби за контрактом (кадрової військової служби офіцерського складу);

- у разі підписання контракту для проходження військової служби в Збройних Силах України особами, звільненими з військової служби за контрактом або кадрової військової служби офіцерського складу, з інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також зі служби в правоохоронних органах.

Як встановлено матеріалами справи, не зважаючи на те, що 14.12.2020 командиром військової частини НОМЕР_4 прийнято наказ №261 (по стройовій частині) про вступ до виконання обов`язків за посадою, на яку призначено військовослужбовця, та 16.01.2021 звільнену наказом командира військової частини НОМЕР_4 (по особовому складах) від 15 січня 2021 року №І-рс з військової служби у запас за підпунктом т" (військовослужбовці - жінки, які мають дитину (дітей) віком до ІХ років) пункту другого частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу, а також не зважаючи на наявність у відповідача документів з яких вбачається укладання військовослужбовцем першого контракту про проходження військової служби, військова частина НОМЕР_4 не нарахувала та не виплатила позивачу одноразову грошову допомогу після укладення ним першого контракту.

Суд дійшов висновку про протиправну бездіяльність відповідача та задоволення позовних вимог в частині зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу після укладання першого контракту у розмір восьми розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Щодо нарахування та виплати підйомної допомогу у розмірі місячного грошового забезпечення у зв`язку з переїздом в інший населений пункт для проходження військової служби.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-ХІІ від 25.03.1992 (далі - Закон № 2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII від 20.12.1991 (далі - Закон № 2011-XII) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

В силу вимог ч. 2 ст. 9 Закону № 2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно з частиною третьою статті 9-1 Закону № 2011-ХІІ, при переїзді військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, а також тих, хто перебуває на кадровій військовій службі та військовій службі за призовом осіб офіцерського складу, на нове місце військової служби в інший населений пункт, у зв`язку з призначенням на військову посаду, зарахуванням до військового навчального закладу, термін навчання в якому становить не менше шести місяців, або у зв`язку з передислокацією військової частини їм виплачується підйомна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення на військовослужбовця і 50 відсотків місячного грошового забезпечення на кожного члена сім`ї військовослужбовця, який переїжджає з ним на нове місце військової служби.

Більш детально порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України підйомної допомоги регламентується Наказом Міністерства оборони України від 05.02.2018 № 45 «Про затвердження Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил України підйомної допомоги» (далі Порядок № 45).

Відповідно до пункту 1 Порядку № 45, у разі переїзду військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, та тих, які проходять кадрову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу (далі - військовослужбовці), на нове місце військової служби в інший населений пункт у зв`язку з призначенням на військову посаду, зарахуванням на навчання до вищих військових навчальних закладів, вищих навчальних закладів, які мають військові навчальні підрозділи (далі - військові навчальні заклади), та військових коледжів або навчальних центрів (навчальних підрозділів), термін навчання в яких становить шість місяців і більше, без збереження посади за попереднім місцем служби або у зв`язку з передислокацією військової частини (підрозділу військової частини), установи, організації (далі - військова частина) їм виплачується підйомна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення на військовослужбовця і 50 відсотків місячного грошового забезпечення на кожного члена його сім`ї, який переїхав з ним на нове місце військової служби.

Пунктом 2 Порядку № 45 визначено, що право на отримання підйомної допомоги і добових для військовослужбовців виникає: на дату прийняття військовослужбовцем посади та справ - для військовослужбовців, які переїхали на нове місце служби з одного населеного пункту в інший у зв`язку з призначенням на посаду; на дату зарахування на навчання - для військовослужбовців, які зараховані на навчання до військових навчальних закладів; на дату прибуття до місця дислокації, оголошений наказом командира військової частини, - для військовослужбовців, які переїхали на нове місце служби у складі військової частини (підрозділу) в інший населений пункт.

Розмір підйомної допомоги обчислюється, виходячи з посадового окладу, окладу за військове звання та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, установлених військовослужбовцю за новим місцем військової служби на дату, коли військовослужбовець приступив до виконання обов`язків за посадою (зарахування на навчання), або на дату прибуття до нового місця дислокації військової частини, на членів сім`ї - на дату реєстрації їх місця проживання у населеному пункті за новим місцем військової служби військовослужбовця (розташованому поблизу місця служби військовослужбовця).

Відповідно до положень п. 3 Порядку № 45 виплата військовослужбовцям підйомної допомоги та добових здійснюється за новим місцем військової служби (місцем навчання) відповідно до наказу командира (начальника) військової частини (військового навчального закладу) із зазначенням нарахованої суми виплат. У наказі зазначаються дата та номер наказу про призначення військовослужбовця на військову посаду (зарахування на навчання), дата, коли він приступив до виконання обов`язків за посадою, дата вибуття з попереднього місця військової служби та прибуття на нове місце військової служби (на нове місце дислокації військової частини). Військовослужбовцям, які на дату прибуття до іншого населеного пункту перебувають у розпорядженні відповідного командира, виплата підйомної допомоги та добових здійснюється після призначення їх на посади та вступу до виконання обов`язків за посадами за новим місцем військової служби в цьому населеному пункті.

Підйомна допомога також виплачується військовослужбовцям, прийнятим (призваним) на військову службу за контрактом (за призовом осіб офіцерського складу) і призначеним на посади у військові частини, що дислокуються поза пунктом їх постійного проживання до прийняття (призову) на військову службу (пп. 1 п. 4 Порядку № 45).

Із аналізу вищенаведених норм слідує, що підйомна допомога виплачується тим військовослужбовцям, які проходять службу за контрактом та переїхали до нового місця служби з одного населеного пункту в інший у зв`язку з призначенням на посади або зміною постійної дислокації військової частини.

Отже, позивач набув право на виплату підйомної допомоги в розмірі місячного грошового забезпечення у зв`язку з призначенням на посаду оператора відділення радіоперехоплення загону радіо - і радіотехнічної розвідки, яка прибула з військової частини НОМЕР_2 смт.Гуйва Житомирського району Житомирської області.

Щодо строку звернення до суду з зазначеним позовом, суд зазначає наступне.

Відповідно до приписів ст. 233 Кодексу законів про працю України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Частини 1-3, 5 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Отже, приписами Кодексу адміністративного судочинства України визначено місячний строк звернення до суду з позовом щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, при цьому, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати згідно ст. 233 Кодексу законів про працю України без обмеження будь-яким строком.

Суд зазначає, що Конституційний Суд України неодноразово надавав офіційне тлумачення частини другої статті 233 КЗпП України. Так, у Рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у справі щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 КЗпП України, статей 1, 12 Закону України "Про оплату праці" зазначив, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, не обмежується будь-яким строком.

У пункті 2.1 мотивувальної частини вказаного Рішення Конституційний Суд України розкрив сутність вимог працівника до роботодавця, зазначених у частині другої статті 233 КЗпП України, строк звернення до суду, з якими не обмежується будь яким-строком.

Конституційний Суд України дійшов висновку, що під заробітною платою, яка належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другої статті 233 Кодексу, належною працівнику, необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Отже, аналіз наведених норм чинного законодавства з урахуванням положень Рішення Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 дає підстави для висновку, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці, працівник не обмежується будь-яким строком звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати, яка включає усі виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Згідно зі статтею 1 Конвенції "Про захист заробітної плати" №95, ухваленої генеральною конференцією Міжнародної організації праці та ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін заробітна плата означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.

Суд зазначає, що перебування особи на військовій службі є однією із форм реалізації закріпленого у статті 43 Конституції України права на працю, а тому необхідно керуватися, в тому числі, і положеннями частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, яка визначає право звернення працівника до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком, в даному випадку стягнення грошового забезпечення військовослужбовця.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14 березня 2018 року у справі № 1519/983/2012.

Отже, в аспекті спірних правовідносин, суд приходить до висновку, що поняття грошове забезпечення та заробітна плата, які використано у чинному законодавстві, що регулює трудові правовідносини, є рівнозначними, а тому спір охоплюється застосованим у частині 2 статті 233 КЗпП України визначенням законодавство про оплату праці.

Зазначене свідчить про те, що в цих спірних правовідносинах норми Кодексу законів про працю України є спеціальними порівняно з нормами КАС України. Тому в цьому випадку повинні застосовуватися положення спеціальних норм в частині можливості звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати без обмеження будь-яким строком, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

З огляду на наведене, під час розгляду справ про стягнення на користь осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, заробітної плати/грошового забезпечення (зокрема, грошової допомоги на оздоровлення) повинні застосовуватися положення частини другої статті 233 КЗпП України, а не статті 122 КАС України, тобто строки звернення до суду у цій категорії справ не застосовуються.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12 вересня 2019 року у справі №812/1255/17, від 02 липня 2020 року у справі № 812/792/17, від 22 травня 2020 року у справі № 808/3200/17.

Отже, клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду у зв`язку з порушенням позивачем строку звернення до адміністртивного суду задоволенню не підлягає.

Частиною першою статті 9 КАС України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною другою статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На підставі викладеного, зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності та з урахуванням того, що позивачем доведено правомірність пред`явленого позову, а відповідачем доводи позовної заяви не були спростовані, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно наявних матеріалів справи вбачається, що позивачем при зверненні до адміністративного суду було сплачено судовий збір у розмірі 1816,00 грн.

Нормами частини першої статті 139 КАС встановлено, що при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, судовий збір у розмірі 1816,00 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_4 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини А0891щодо не здійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, після укладання першого контракту у розмір восьми розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Зобов`язати Військову састину НОМЕР_4 (код ЄДРПОУ: НОМЕР_5, місцезнаходження: АДРЕСА_2) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) одноразову грошову допомогу, після укладення першого контракту у розмірі восьми розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_4 щодо не здійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 підйомної допомоги у розмірі місячного грошового забезпечення у зв`язку з переїздом в інший населений пункт для проходження військової служби.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_4 (код ЄДРПОУ: НОМЕР_5, місцезнаходження: АДРЕСА_2) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) підйомну допомогу у розмірі місячного грошового забезпечення у зв`язку з переїздом в інший населений пункт для проходження військової служби.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_4 (код ЄДРПОУ: НОМЕР_5, місцезнаходження: АДРЕСА_2) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 1816 (одна ьтисяча вісімсот шістнадцять) грн. 00 коп.

Повний текст рішення складено та підписано 15.07.2022 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Першого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Н.А. Мозговая