Справа № 560/15168/21
Суддя: Ватаманюк Р.В.
Дата ухвалення: 2022-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/15168/21

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Шевчук О.П.

Суддя-доповідач - Ватаманюк Р.В.

11 липня 2022 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Ватаманюка Р.В.

суддів: Сапальової Т.В. Капустинського М.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 13 січня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (далі - відповідач) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

Позивач звернувся із позовом до Хмельницького окружного адміністративного суду в якому просив:

визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області щодо відмови повернути - ОСОБА_1 АДРЕСА_1 картка фізичної особи - платника податків НОМЕР_1 помилково сплачений збір на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування за придбання нерухомого майна;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області сформувати подання про повернення - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; картка фізичної особи - платника податків НОМЕР_1 з Державного бюджету збору на обов`язкове державне пенсійне страхування в сумі 4504,00 грн. (чотири тисячі п`ятсот чотири ) гривень 00 коп. та 60,10 грн. комісії за прийом платежу (банківські послуги), сплаченого відповідно до квитанції від 23.07.2021.

ІІ. ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 13.01.2022 позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо відмови повернути ОСОБА_1 4 504, 00 грн, помилково сплачені при укладенні 23.07.2021 договору купівлі - продажу житлового квартири АДРЕСА_3 як збір до Пенсійного фонду України на обов`язкове державне пенсійне страхування.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області сформувати та подати до Головного управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області подання про повернення ОСОБА_1 сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі - продажу нерухомого майна в сумі 4 504 грн, відповідно до квитанції №50204058 від 23.07.2021.

В задоволенні інших позовних вимог, а саме щодо вимоги про стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області витрат на банківську комісію при сплаті збору на обов`язкове державне пенсійне страхування в розмірі 60,10 грн - відмовлено.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 908 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 судові витрати на правничу допомогу в розмірі 1000 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що позивач на дату укладення договору купівлі-продажу квартири у 2021 році підпадала під коло осіб, які звільнялися від сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу житла вперше відповідно до норм чинного законодавства. Оскільки повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а таким органом є Пенсійний фонд України, то саме на Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області покладено обов`язок щодо формування та надання до органів Державної казначейської служби подання про повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету.

ІІІ. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказав, що судом першої інстанції безпідставно не враховано те, що приватний нотаріус Оксанюк Н. М. зобов`язана була перевірити наявність підстав щодо звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна.

Позивачкою не надано жодного доказу, що нерухоме майно придбавалось нею вперше. При цьому Органи Пенсійного фонду України не ведуть персоніфікований облік переходу прав власності за критерієм кількісного придбання нерухомого майна фізичними та юридичними особами.

Стосовно стягнення судових витрат понесених позивачем на надання правової допомоги скаржник зазначив, що матеріалами справи не підтверджується надання адвокатом послуг саме за даною справою, позов підписано позивачкою, також не надано договір про надання адвокатських послуг, та розрахунок витрат на правову допомогу, які позивачка понесла у зв`язку із розглядом справи та жодного документа щодо сплати судових витрат на правничу допомогу в розмірі 1000 грн.

Також вказано, що при вирішенні питання щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1000 грн судом першої інстанції не враховано відсутність впливу вирішення даної справи на репутацію позивача та відсутність публічного інтересу до даної справи.

Крім того позовна заява по даній категорії справ є типовою і не потребує складних правових досліджень.

ІV. ВІДЗИВ НА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

Позивач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що в силу вимог ч. 4 ст. 304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

V. РУХ СПРАВИ У СУДІ АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалою суду від 20.04.2022 відкрито апеляційне провадження у справі та призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції прийняте у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, а в матеріалах справи достатньо доказів для прийняття законного і обґрунтованого рішення, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

VІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

23.07.2021 позивач придбала квартиру АДРЕСА_3 , згідно з договором купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Оксанюк Н.М. за №3369. Продаж квартири вчинено за 450 380,00 грн.

Право власності на дану нерухомість зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно за №59435833 від 23.07.2021.

Перед укладенням вищевказаного договору купівлі-продажу позивачем сплачено збір на обов`язкове пенсійне страхування в розмірі 1% від вартості квартири у розмірі 4 504, 00 грн., відповідно до квитанції №50204058 від 23.07.2021.

Позивач подала заяву до Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області про повернення помилково сплачених грошових коштів (пенсійного збору).

Однак листом №2200-0503-8/44867 від 02.09.2021 відповідач відмовив у задоволенні заяви. Зазначив, що Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області не веде персоніфікований облік переходу прав власності, критеріїв кількісного придбання нерухомого майна фізичними та юридичними особами, не володіє інформацією відносно наявності пільг щодо сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування громадянами при купівлі житла вперше, а законодавством не передбачено порядок відшкодування органами Пенсійного фонду України коштів, сплачених при купівлі житла на підставі заяви платника.

Позивач, вважаючи вказану відмову відповідача протиправною, звернувся до суду з цим позовом з метою захисту своїх порушених прав.

VІІ. ПОЗИЦІЯ СЬОМОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО АДМІНІСТРАТИВНОГО СУДУ

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На підставі вказаної норми апеляційний суд не надає правової оцінки рішенню суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції в частині задоволення позову за такими доводами.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок справляння та використання збору на обов`язкове державне пенсійне страхування визначено Законом України "Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування" №400/97-ВР (далі - Закон №400/97-ВР).

Пунктом 9 статті 1 Закону №400/97-ВР встановлено, що платниками збору на обов`язкове державне пенсійне страхування є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та фізичні особи, які придбавають нерухоме майно, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше

Згідно п.8 ст.2 Закону№400/97-ВР об`єктом оподаткування є, для платників збору, визначених пункту 9 статті 1 цього Закону, - вартість нерухомого майна, зазначена в договорі купівлі-продажу такого майна.

На обов`язкове державне пенсійне страхування встановлюються ставки збору в таких розмірах: для платників збору, визначених пунктом 9 статті 1 цього Закону, - 1 відсоток від об`єкта оподаткування, визначеного пунктом 8 статті 2 цього Закону (п.10 ч.1 ст.4 Закону №400/97-ВР).

Відповідно до ч.3 ст.3 Закону №400/97-ВР платники збору, визначені пунктами 6, 7, 9 і 10 статті 1 цього Закону, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування сплачують на бюджетні рахунки для зарахування надходжень до державного бюджету, відкриті в головних управліннях центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів. Ці кошти в установленому порядку зараховуються до загального фонду державного бюджету і використовуються згідно із законом про Державний бюджет України.

Питання сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій згідно із Законом №400/97-ВР також врегульовано Порядком сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.11.1998 №1740 (далі - Порядок №1740).

Пунктом 2 Порядку №1740 уточнено, що збір на обов`язкове державне пенсійне страхування сплачується платниками на бюджетні рахунки для зарахування надходжень до державного бюджету, відкриті в головних управліннях Казначейства в Автономній Республіці Крим, областях, м. Києві та м. Севастополі (далі - головні управління Казначейства).

Згідно пункту 15-3 Порядку №1740 нотаріальне посвідчення договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється за наявності документального підтвердження сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна.

Нотаріальне посвідчення договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється без документального підтвердження сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна за наявності зазначених у підпунктах "в" і "г" пункту 15-2 цього Порядку інформації та документів, що підтверджують звільнення від сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до п.п."в" п.15-2 Порядку №1740 збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі нерухомого майна не сплачується, якщо особа придбаває житло вперше, що підтверджується заявою фізичної особи про те, що вона не має та не набувала права власності на житло (в тому числі не приватизовувала, не успадковувала, не отримувала у дар, не купувала, зокрема як частку в спільному майні подружжя), та відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (з урахуванням відомостей з невід`ємної архівної складової частини цього Реєстру про набуття, зміну і припинення речових прав на нерухоме майно, про внесені зміни до відповідних записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно) про відсутність зареєстрованих за такою особою прав власності на житло, а також даними про невикористання житлових чеків для приватизації або використання їх для приватизації частки майна державних підприємств і земельного фонду. Документом, що підтверджує невикористання житлових чеків для приватизації державного житлового фонду, є довідки з місць проживання (після 1992 року)

З наведених норм можна зробити висновок, що особа, яка вперше придбає житло, за умови подання нотаріусу необхідних документів, не сплачує збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі нерухомого майна. Водночас подання вказаних документів є правом позивача, а не обов`язком.

Однак якщо особа не реалізувала право на подання документів, що посвідчують її право на звільнення від сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі нерухомого майна під час нотаріального оформлення договору купівлі-продажу, це не позбавляє її права на звернення до органу Пенсійного фонду із заявою щодо повернення помилково сплаченої суми збору.

Абзацом п`ятим пункту 9 статті 1 Закону №400/97-ВР також передбачено, що нотаріуси щокварталу, до 20 числа місяця, що настає за звітним кварталом, подають до органів Пенсійного фонду України за місцем розташування державної нотаріальної контори або робочого місця приватного нотаріуса звіт про укладені договори купівлі-продажу нерухомого майна, включаючи інформацію про вартість такого майна та суму сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування в порядку та за формою, визначеними Кабінетом Міністрів України.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що фактичною підставою для відмови відповідачем видати подання про повернення сплачених коштів з операції купівлі-продажу нерухомого майна стало відсутність офіційного джерела інформації, яке б підтверджувало обставину придбання позивачем житла вперше.

При цьому у постановах Верховного Суду, зокрема, від 03.07.2018 по справі №819/33/17, від 04.04.2019 по справі №819/1553/17, від 23.04.2019 по справі №802/1566/17-а викладено правову позицію, згідно якої за відсутності відповідного правового механізму перевірки інформації про факт придбання нерухомості вперше саме держава в особі ПФУ як уповноваженого суб`єкта владних повноважень зобов`язана доводити той факт, що у кожному конкретному випадку особа, що зобов`язана сплачувати збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, придбала житло не вперше. Держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов`язана забезпечити його реалізацію. В протилежному випадку всі негативні наслідки відсутності належного правового регулювання покладаються саме на державу.

Відсутність в Україні єдиної системи реєстрації прав на нерухоме майно та позбавлення можливості ПФУ та його територіальних відділень встановити придбання квартир конкретною особою вперше не може ставитись в провину особі, оскільки невизначення порядку виконання законодавчо закріплених норм не може призводити до порушення чи обмеження прав громадян, які наділені такими правами.

Оскільки саме держава не виконала свій обов`язок запровадити внутрішню процедуру встановлення факту придбання нерухомого майна вперше, що сприяло б юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси особи, то негативні наслідки вказаної бездіяльності мають покладатися саме на державу.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, у спірному випадку будь-яких належних та допустимих доказів, які б спростовували твердження позивача про придбання ним житла вперше, чи підтверджували б реєстрацію на праві приватної власності за ним будь-якого іншого житла та свідчили б про відсутність права на звільнення від сплати збору, відповідачем не надано, а судом першої інстанції та апеляційним судом не встановлено.

При цьому згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (довідка від 19.10.2021 за №280050877) на праві власності позивачу належать лише квартира АДРЕСА_3 , Відомості про реєстрацію за позивачем іншого нерухомого майна (у тому числі житлового) відсутні.

Таким чином, позивач на дату укладення договору купівлі-продажу квартири у 2021 році підпадала під коло осіб, які звільнялися від сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу житла вперше відповідно до норм чинного законодавства.

Крім того, на виконання ухвали суду від Хмельницького обласного управління АТ "Ощадбанк" надійшла інформація згідно якої встановлено, що позивач участі в приватизації житла за вказаними у її паспорті адресами не приймала.

У свою чергу, порядок повернення з державного бюджету коштів як помилково сплачених потребує дотримання певних умов та процедур.

Процедура повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, а саме: податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджету, коштів від повернення до бюджетів бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, та кредитів, у тому числі залучених державою (місцевими бюджетами) або під державні (місцеві) гарантії, визначена Порядком повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, та перерахування компенсації частини суми штрафних (фінансових) санкцій, визначених за даними системи обліку даних реєстраторів розрахункових операцій, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 №787 (далі - Порядок №787).

Пунктом 5 розділу І Порядку №787 передбачено, що повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету або на єдиний рахунок (у разі його використання) податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів, перерахування компенсації здійснюється за поданням (висновком) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Додатком до постанови Кабінету Міністрів України від 16.02.2011 №106 "Деякі питання ведення обліку податків, зборів, платежів та інших доходів бюджету" визначено, що Пенсійний фонд України здійснює контроль за справлянням (стягненням) до бюджету надходжень, що обліковуються за кодом доходів бюджету 24140500 "Збір з операцій придбання (купівлі-продажу) нерухомого майна".

Відповідно до підпункту 2 пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 №215, Казначейство відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунка, відкритого у Національному банку, зокрема, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету.

Враховуючи, що повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а таким органом є Пенсійний фонд України, то саме на Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області покладено обов`язок щодо формування та надання до органів Державної казначейської служби подання про повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету.

Таким чином колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що для належного способу захисту порушених прав позивача та, зважаючи на те, що відповідно до квитанції від 23.07.2021 збір з операцій придбавання (купівлі-продажу) нерухомого майна сплачено позивачем на рахунок Головного управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області, наявні правові підстави для задоволення позову шляхом зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області сформувати та подати до Головного управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області подання про повернення ОСОБА_1 сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі - продажу нерухомого майна в сумі 4504 грн. відповідно до квитанції №50204058 від 23.07.2021.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка наведена у його постановах від 20.03.2018 (справа №819/1249/17), від 30.01.2018 (справа №819/1498/17) та 31.01.2018 (справа №819/1667/17).

Крім того аналогічні висновки у подібних правовідносин були викладені Сьомим апеляційним адміністративним судом, зокрема у постанові від 20.06.2022 у справі № 560/12478/21.

Стосовно стягнення на користь позивача судових витрат на правничу допомогу в розмірі 1000 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 1, 3 ст. 132 КАС України, встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначено Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 № 5076-VI (далі - Закон № 5076-VI).

Статтею 19 Закону № 5076-VI, передбачено, що видами адвокатської діяльності є, зокрема, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Згідно з ч. 2-3 статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ст. 30 Закону № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

За приписами ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 5 ст. 134 КАС України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 134 КАС України).

В силу вимог ч. 7 ст. 134 КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 7, 9 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Системний аналіз вказаних законодавчих положень дозволяє дійти висновку, що стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень підлягають компенсації документально підтверджені судові витрати, до складу яких входять, в тому числі витрати, пов`язані з оплатою професійної правничої допомоги. Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі: сторона, яка бажає компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона має право подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги та інші документи, що свідчать про витрати сторони, пов`язані із наданням правової допомоги.

При цьому покладення обов`язку довести неспівмірність витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, не можуть нівелювати положень статті 139 КАС України щодо обставин, які враховує суд при вирішенні питання про розподіл судових, зокрема обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат.

Як вбачається з матеріалів справи на підтвердження витрат на правову допомогу позивачем надано договір про надання професійної правничої допомоги від 15.07.2021, опис робіт та розрахунок судових витрат та квитанції до прибуткового касового ордеру від 01.10.2021 №425 на суму 1500 грн та від 01.12.2021 №513 на суму 1000 грн.

Згідно опису робіт та розрахунок судових витрат адвокатом Рівнячок Л. С. виконано роботу, яка складається:

- ознайомлення з наданими документами ОСОБА_1 , їх аналіз, вивчення законодавства, судової практики, надання консультацій 4 год 700 грн;

- виготовлення позовної заяви 3,5 год 700 грн;

- опрацювання відзиву на позовну заяву позивача 3 год 200 грн;

- виготовлення відповіді на відзив відповідача 4 год 800 грн.

Всього адвокатом витрачено 14,5 год робочого часу, що становить 2500 грн.

При цьому суд зазначає, що у долученому до справи описі робіт та розрахунку суми судових витрат зазначено номер справи №560/15168/21, що всупереч доводів скаржника підтверджує надання адвокатом послуг саме у цій справі.

Таким чином витрати позивача в суді першої інстанції в розмірі 2500 грн на професійну правничу допомогу підтверджуються належними і допустимим доказами.

При цьому, апеляційний суд враховує, що справа не вважається складною, містить лише один епізод спірних правовідносин, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, а обсяг і складність процесуальних документів також не є значними.

Окрім цього, представник позивача не брав участі в судових засіданнях в суді першої інстанції.

Враховуючи предмет спору, складність справи, її значення для позивача та обсяг адвокатських послуг, що був необхідним для захисту інтересів позивача в суді у зв`язку з розглядом цієї справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що заявлений до відшкодування розмір витрат позивача на допомогу адвоката в сумі 2500 грн є надмірним та необґрунтованим.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача належить присудити витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1 000 грн, що відповідатиме критеріям співмірності та вимогам розумності.

При цьому інші доводи апелянта, зокрема про те, що позов підписано позивачкою, а при вирішенні питання щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1000 грн судом першої інстанції не враховано відсутність впливу вирішення даної справи на репутацію позивача та відсутність публічного інтересу до даної справи не спростовують вищевикладених висновків суду.

Таким чином, за результатами розгляду цієї справи на користь позивача підлягають стягненню витрати понесені позивачем на професійну правничу допомогу в сумі 1 000 грн, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

VІІІ. ВИСНОВОК ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 13 січня 2022 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст. 325 КАС України та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Ватаманюк Р.В.

Судді Сапальова Т.В. Капустинський М.М.