Справа № 200/6884/21
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2022-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2022 року справа №200/6884/21

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 вересня 2021 року (повне судове рішення складено 27 вересня 2021 року у м. Слов`янську) в справі № 200/6884/21 (суддя в І інстанції Черникова А.О.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Головного управління ДПС у Донецькій області (далі ГУ ДПС у Донецькій області), в якому просила визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Донецькій області форми Ф від 30 березня 2021 року № 0-0502 у сумі 1074,48 грн за 2020 рік.

В обґрунтування позову зазначила, що є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 18 листопада 2004 року. В належному будинку зареєстрована також її донька ОСОБА_2 . Наприкінці квітня 2021 року вона отримала податкове повідомлення-рішення від 30 березня 2021 року за № 0-0502 на суму 1074,48 грн за 2020 рік. Вважала зазначене рішення протиправним, оскільки не має ніякого відношення до підприємницької діяльності своєї доньки. Зазначила, що донька лише має право на проживання та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим звернулась із цим позовом до суду (а.с.1-15).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 27 вересня 2021 року позов задоволено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги загалом аналогічні тим, що були викладені у відзиві на позовну заяву.

Так, апелянт наголошує, що оскільки за адресою будинку, який належить позивачу знаходиться перукарня, відповідно до інформації від 14 січня 2020 року, яка надана донькою позивача про об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (форма № 20-ОПП), а також заяви ОСОБА_2 про застосування спрощеної системи оподаткування № 4654/10 від 14 січня 2020 року, де остання зазначила місце провадження господарської діяльності АДРЕСА_1 , за видом діяльності «надання послуг перукарнями та салонами краси», позивачу був нарахований податок на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки за 2020 рік у сумі 1074,48 грн. Оскільки будинок за наведеною адресою загальною площею становить 45,5 кв. м. і використовується для здійснення підприємницької діяльності, то пільга не застосовується.

Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб (стаття 1).

Указом Президента України №133/2022 від 14 березня 2022 року «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-IХ, на часткову зміну статті 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України від 18 квітня 2022 року № 259/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

Законом України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 22 травня 2022 року № 2263-ІХ затверджено Указ Президента України від 17 травня 2022 року № 341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», яким продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Враховуючи дистанційний режим роботи суддів та працівників апарату Першого апеляційного адміністративного суду з часу введення в Україні правового режиму воєнного стану, з метою збереження життя і здоров`я та забезпечення безпеки суддів і працівників апарату суду, зазначена постанова прийнята колегією суддів за умови наявної можливості доступу колегії суддів до матеріалів справи.

Справа розглянута у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до п.3 ч.1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі на рішення місцевого суду, залишити без задоволення, з наступних підстав.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , згідно паспорту серії НОМЕР_1 , виданий Артемівським МВ ГУДМС України в Донецькій області, РНОКПП НОМЕР_2 (а.с.2-5).

Згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, яке видане на підставі свідоцтва про право на спадщину (1-7910) від 18 листопада 2004 року Першою Артемівською державною нотаріальною конторою, ОСОБА_1 належить будинок за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.6-7).

За цією ж адресою зареєстрована ОСОБА_2 , як фізична особа-підприємець, вид діяльності - 96.02 - Надання послуг перукарнями та салонами краси (основний) (а. с. 18).

Вищевказана інформація підтверджується наданими сторонами доказами.

30 березня 2021 року ГУ ДПС у Донецькій області прийняте податкове повідомлення-рішення № 0-0502, відповідно до якого, позивачу нарахований податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2020 рік у сумі 1074,48 грн. (а.с.24)

Листом відповідача від 21 травня 2021 року за вихідним № 422/М/05-99-24-07-29, повідомлено, що платниками податку на нерухоме майно відмінного від земельної ділянки є фізичні особи, які є власниками об`єктів житлової нерухомості п. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 Податкового Кодексу України (далі ПК України). Оскільки ОСОБА_2 зазначено місце господарської діяльності за видом «Надання послуг перукарнями та салонами краси» за адресою: АДРЕСА_2 , позивачу був нарахований податок на нерухоме майно за ставкою 0,5 % від мінімальної заробітної плати, визначеної на 01 січня звітного періоду, а саме: за 2020 рік: 45,5 кв.м. х 23,615 + 1074, 48 грн., де 23,615- ставка податку (а.с.13-14).

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, апеляційний суд виходить з наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються ПК України.

Відповідно до пп.9 п. 9.1 ст. 9 ПК України, до місцевих податків належить, зокрема, податок на майно.

Згідно п.п.16.1.4 п.16.1 ст.16 ПК України, платники податків зобов`язані сплачувати податки та збори в строки та в розмірах, встановленим цим Кодексом та законами з питань митної справи, що повністю узгоджується з приписами ст. 19 Конституції України щодо обов`язку кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 № 71-VIII, набрав чинності з 01.01.2015 запроваджено новий місцевий податок, зокрема податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Згідно ст. 265 ПК України податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю.

Відповідно до підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України, об`єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є житлова та нежитлова нерухомість, в тому числі її частка.

Платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості (підпункт 266.1.1 пункт 266.1 статті 261 ПК України).

Відповідно до положень підпунктів 266.3.1 та 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

За змістом підпункту 266.4.2 пункту 266.4 статті 266 ПК України, сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, встановлюють пільги з податку, що сплачується на відповідній території, з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, громадських об`єднань, благодійних організацій, релігійних організацій України, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законом порядку, та використовуються для забезпечення діяльності, передбаченої такими статутами (положеннями). Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об`єктів житлової нерухомості, для фізичних осіб визначаються виходячи з їх майнового стану та рівня доходів.

Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року (підпункт 266.6.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України).

Підпунктом 266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України встановлено податкові пільги із податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Пунктом 266.7.3 статті 266 ПК України визначено, що платники податку мають право звернутися з письмовою заявою до контролюючого органу за своєю податковою адресою для проведення звірки даних щодо:

Об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності платника податку;

розміру загальної площі об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності платника податку;

права на користування пільгою із сплати податку;

розміру ставки податку;

нарахованої суми податку.

У разі виявлення розбіжностей між даними контролюючих органів та даними, підтвердженими платником податку на підставі оригіналів відповідних документів, зокрема документів на право власності, контролюючий орган за своєю податковою адресою платника податку проводить перерахунок суми податку і надсилає (вручає) йому нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним).

З представлених відповідачем документів вбачається наступне.

14 січня 2020 року ОСОБА_2 за № 4654/10 подала заяву про застосування спрощеної системи оподаткування, в якій зазначила податкову адресу та місце провадження господарської діяльності: АДРЕСА_2 .

З наданого до податкового органу повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які проводиться діяльність від 14 січня 2020 року, вбачається, що ОСОБА_2 зазначила відомості про об`єкти оподаткування платника податків, а саме: найменування об`єкта оподаткування перукарня, за адресою: АДРЕСА_1 , стан об`єкта оподаткування - власність.

Проте, з матеріалів справи вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 , знаходиться житловий будинок, який належить на підставі свідоцтва про спадщину ОСОБА_1 , тобто позивачу у справі.

Як зазначала позивач у позовній заяві, її донька - ОСОБА_2 не має право власності на вищезазначений житловий будинок, а лише зареєстрована за вказаною адресою та має право на проживання. Крім того, нерухомість, на яку визначений податок, не перебуває у спільній частковій або спільній сумісній власності у ОСОБА_2 , яка визначена платником податків.

В матеріалах справи також відсутні відомості про те, що позивач здає свою нерухомість в оренду, або лізинг ОСОБА_2 .

Отже, з урахуванням встановлених обставин, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що позивач не повинен сплачувати податок на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки, визначений податковим повідомленням-рішенням від 30 березня 2021 року № 0-0502 у сумі 1074,48 грн за 2020 рік.

Між тим, як було зазначено вище платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості (підпункт 266.1.1 пункт 266.1 статті 261 ПК України). База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

В свою чергу, податковий орган, нарахувавши відповідний податок, обмежився даними документів, наданих фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 до податкового органу для обліку платника податку та здійснення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (частина друга статті 77 КАС України).

За приписами частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Узагальнюючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про протиправність спірного податкового повідомлення-рішення, оскільки податковим органом не виконаний обов`язок доказування правильності нарахування позивачу сум податку на нерухоме майно.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила, що дані доводи відтворюють доводи, що були надані у відзиві на позовну заяву і на ці доводи суд першої інстанції надав належну правову оцінку.

Жодних нових доводів, які б доводили порушення норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваного судового рішення, в апеляційній скарзі не зазначено.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 52, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 вересня 2021 року у справі № 200/6884/21 залишити без змін.

Повне судове рішення 12 липня 2022 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів І. В. Сіваченко

А. А. Блохін

Т. Г. Гаврищук