Справа № 826/15933/16
Суддя: Оксененко Олег Миколайович
Дата ухвалення: 2022-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,

суддів: Лічевецького І.О.,

Мельничука В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в м. Києві на додаткове рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 грудня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в місті Києві, треті особи: Державна судова адміністрація України, Шевченківський районний суд міста Києва про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в місті Києві, треті особи: Державна судова адміністрація України, Шевченківський районний суд міста Києва, в якому просила:

1) визнати незаконним та скасувати наказ голови Шевченківського районного суду м. Києва «Про відрахування зі штату судді ОСОБА_1.» від 7 жовтня 2016 року №02-04-К-216.

2) поновити ОСОБА_1 на посаді судді Шевченківського районного суду м. Києва з 29 вересня 2016 року.

У подальшому, до суду надійшла заява про зміну позовних вимог, в якій позивач просила: стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації України в м. Києві на її користь суддівську винагороду (середній заробіток) за час вимушеного прогулу з 30 вересня 2016 року по 28 квітня 2020 року включно, помісячно.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 грудня 2021 року, з урахуванням ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.12.2021 про виправлення описки, позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з Територіального управління Державної судової адміністрації України в м. Києві на користь ОСОБА_1 суддівську винагороду (середній заробіток) у розмірі 1 732 945,67 грн. (один мільйон сімсот тридцять дві тисячі дев`ятсот сорок п`ять гривень 67 копійок) за час вимушеного прогулу з 30 вересня 2016 року по 28 квітня 2020 року включно, помісячно.

Надалі, додатковим рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 грудня 2021 року стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Територіального управління Державної судової адміністрації України в м. Києві понесені нею судові витрати на судово-економічну експертизу понесені у розмірі 29 860 (двадцять дев`ять тисяч вісімсот шістдесят) гривень 14 копійок.

Відповідач, не погоджуючись з вказаним додатковим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що висновок судово-економічної екпертизи щодо суми суддівської винагороди за період з з 30 вересня 2016 року по 28 квітня 2020 року не відповідає дійсності.

На думку апелянта, такий висновок містить ряд арифметичних помилок та має оцінюватись на рівні з іншими доказами.

Згідно п.3 частини першої ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) також у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Приймаючи додаткове судове рішення, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки судові витрати з проведення експертизи позивачем підтверджено належними доказами, та, з огляду на те, що відповідачем не заявлено аргументів щодо зменшення розміру цих витрат, вказане свідчить про необхідність розподілу судових витрат в цій частині та стягненні за рахунок бюджетних асигнувань відповідача сплачену позивачем суму судових витрат з проведення експертизи.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ст. 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Відтак, з аналізу змісту вказаної статті вбачається, що додаткове судове рішення є засобом усунення неповноти судового рішення, внаслідок якої залишилися невирішеними певні вимоги особи, яка бере участь у справі.

Так, згідно із статтею 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно з частиною першою ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

При цьому, у силу вимог до частини першої ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Як свідчать матеріали справи, ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 квітня 2021 року призначено у справі №826/15933/16 судово-економічну експертизу, на розгляд якої поставити наступні питання:

- чи відповідає розрахована сума суддівської винагороди за час вимушеного прогулу з 30 вересня 2016 року по 28 квітня 2020 року, викладена в довідці-рахунку від 13 липня 2020 року №643, сформованої Територіальним управлінням державної судової адміністрації в м. Києві, приписам абзаців 7, 8 п. 2 Розділу II Порядку обчислення середньої заробітної плати, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100;

- яка сума грошової винагороди належна до сплати ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу за період з 30 вересня 2016 року по 28 квітня 2020 року, з урахуванням приписів абзаців 7, 8 п. 2 Розділу II Порядку обчислення середньої заробітної плати, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, з розбивкою по місяцям.

Відповідно, висновком експерта від 22.07.2021 № 17203/21-71/23169/23170/21-71 встановлено, що з урахуванням наданих на дослідження документів:

1. Розрахована сума суддівської винагороди за час вимушеного прогулу з 30 вересня 2016 року по 28 квітня 2020 року, викладена в довідці-рахунку від 13 липня 2020 року № 643, сформованої Територіальним управлінням державної судової адміністрації в м. Києві, не відповідає приписам абзаців 7, 8 п. 2 Розділу II Порядку обчислення середньої заробітної плати, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100.

2. Сума грошової винагороди, належна до сплати ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу за період з 30 вересня 2016 року по 28 квітня 2020 року, з урахуванням приписів абзаців 7, 8 п. 2 Розділу II Порядку обчислення середньої заробітної плати, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, складає 1 732 945,67 грн.

При цьому, 06.07.2021 позивачем подано заяву про долучення до матеріалів справи копії рахунку № 1967 від 02.06.2021 на оплату експертного дослідження з квитанцією про оплату № 0.0..1 від 05.07.2021, згідно якої позивачем сплачено 29 860 (двадцять дев`ять тисяч вісімсот шістдесят) гривень 14 копійок.

У подальшому, 23.09.2021 на адресу Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов висновок експерта за результатами проведення судово - економічної експертизи на виконання умов вищевказаної ухвали.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

У пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

У силу вимог частини сьомої та восьмої статті 137 КАС України у разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на оплату робіт (послуг) спеціаліста, перекладача чи експерта, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами.

Аналіз наведених правових норм вказує про те, що у разі неспівмірності таких витрат, обов`язок доведення покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, враховуючи характер виконаної експертом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної експертом роботи, критерію необхідності проведення судово-економічної експертизи та значимості таких дій у справі, колегія суддів вважає, що витрати з проведення експертизи на суму 29 860 грн 14 коп., витрачені позивачем, є документально підтвердженими, а відповідачем не заявлено аргументів щодо зменшення розміру цих витрат, тому такі витрати підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у повній мірі.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному судовому рішенні.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в м. Києві - залишити без задоволення.

Додаткове рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді І.О. Лічевецький

В.П. Мельничук