Справа № 520/28020/21
Суддя: Бадюков Ю.В.
Дата ухвалення: 2022-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

13 липня 2022 року № 520/28020/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Бадюкова Ю.В., розглянувши в приміщенні суду в м. Харкові в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АВЕНЮ СІМ" (вул. Клочківська, буд. 111-А, оф. 8-9, м. Харків, 61145, ) до Харківської митниці Державної митної служби України (вул. Короленка, буд. 16-Б, м. Харків, 61003, ) про визнання протиправними та скасування рішень і карток відмови, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "АВЕНЮ СІМ" (далі по тексту позивач, ТОВ "АВЕНЮ СІМ") звернулося до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Харківської митниці Державної митної служби України (далі по тексту відповідач, Харківська митниця ДМС України), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості №UА807000/2021/001877/2 від 23.11.2021 року;

- визнати протиправним та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UА807170/2021/002209 від 23.11.2021 року;

- визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості № UА807000/2021/001751/2 від 23.10.2021 року;

- визнати протиправним та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення UА807170/2021/01927 від 23.10.2021 року;

- визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості № UА807000/2021/001606/2 від 23.10.2021 року.

- визнати протиправним та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення UА807170/2021/01926 від 23.10.2021 року.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 10.01.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі.

В обґрунтування позовних вимог та у відповіді на відзив зазначено, що позивачем були вчинені всі необхідні дії щодо митного оформлення товару та надано всі необхідні документи у відповідності до вимог чинного законодавства, однак відповідачем не прийнято їх до уваги при прийнятті спірного рішення, у зв`язку з чим позивач просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти заявленого позову заперечував та зазначив, що подані позивачем документи до митного оформлення містять суперечності та розбіжності.

Відповідач вказує, що оскаржувані рішення винесені на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначений нормами МК України та інших підзаконних нормативних актів, а також з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття відповідних рішень, а тому обставини для їх скасування відсутні.

Відповідно до ст.258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Суд розглядає справу у порядку письмового провадження без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі п.10 ч.1 ст.4, ч.4 ст.229 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає таке.

Між Позивачем та Ningbo Shimaotong International Co.LTD (China) (Продавець) укладено контракт NBK0519AV-UA від 12.05.2019, відповідно до якого позивач придбав товар в кількості і за цінами, вказаними в Додатках, що додаються до контракту і є його невід`ємною частиною. Згідно з п. 2.1 контракту ціни на товар встановлюються на умовах FOB м. Нінбо, Китай згідно «Інкотермс 2010», якщо інше не обумовлено у додатках на поставку конкретної партії товару, що є невід`ємною частиною цього Контракту. Відповідно до п. 6.2 контракту умови поставки згідно цього Контракту обумовлюються сторонами для кожної конкретної поставки в інвойсі згідно правилами Інкотермс 2010.

Відповідно до Додатку №10 від 01.09.02021 р. до контракту, позивач та продавець узгодили номенклатуру Товару, його кількість та ціни на умовах FOB Нінбо, Китай, Інкотермс 2010:

Відповідно Додатку №10 від 01.09.02021 р. до контракту, попередня оплата в сумі 100% здійснюється до прибуття товарів в порт покупця. Відповідно до Додатку №10 від 01.09.02021 р. до контракту, виробником товару за даним додатком є продавець.

На виконання умов контракту, з метою поставки партії товару, визначеної у Додатку №10 від 01.09.02021 р., Продавцем було складено Аркуш пакування №WT21KEEP-0008 від 02.09.2021 р., Прайс-лист №WT21KEEP-000 від 02.09.2021 року та Інвойс №WT21KEEP-0008 від 02.09.2021 р.. Відповідні документи містять інформацію про товар, який поставляється за контрактом у відповідності до Додатку №10 до контракту.

10.09.2021 р. разом із Коносаментом № COSUB та товарно-транспортними документами, продавець передав товар на судно перевізника, який здійснював доставку товару до України. Транспортно-експедиторські послуги із морського перевезення товару до митної території України було надано ТОВ «Ауріга», що підтверджується Довідкою про транспортні витрати №372253 від 11.10.2021 та рахунком-фактурою № AU-4391394 від 11.19.2021 (Додаток № 14).

23.11.2021 з метою митного оформлення позивач подав до Харківської митниці Держмитслужби митну декларацію №UA807170/2021/078005 (та декларацію митної вартості. Разом з митною декларацією було подано: Аркуш пакування №WT21KEEP-0008 від 02.09.2021 р., Інвойс №WT21KEEP-0008 від 02.09.2021 р., Коносамент №COSUB, Автотранспортну накладну, Декларацію про походження товару №WT21KEEP-0008 від 02.09.2021 р., Квитанцію про переказ грошових коштів від 02.09.2021, Довідку про транспортні витрати №372253 від 11.10.2021, Праи?с-лист виробника товару №б/н від 02.09.2021, Контракт NBK0519AV-UA від 12.05.2019, Додаток №10 до контракту від 01.09.2021, Додаткову угоду №1 до контракту від 14.12.2020, Додаткову угоду №3 до контракту від 01.08.2021, Договір про надання послуг митного брокера №17 від 21.03.2019, Єдиний уніфікований документ на розміщення та тимчасове зберігання товарів № UA807170/2021/0444 від 15.11.2021, Копію митної декларації країни відправлення №16928964. Митну вартість було заявлено в розмірі 15900,11 доларів США за основним методом (ціна договору).

Як результат, Відповідачем було видано Рішення про коригування митної вартості №UA807000/2021/001877/2 від 23.11.2021, яким повністю відмовив у визнанні заявленої Позивачем митної вартості, та запропонував скореговану митну вартість у розмірі 20678,00 доларів США. Коригування митної вартості здійснено за другорядним (резервним) методом у відповідності до статті 64 МК України. Відповідач не визнав заявлену позивачем митну вартість обґрунтувавши своє рішення тим, що використані позивачем відомості не підтверджені в повній мірі документально, документи, подані декларантом та зазначені у частині другій статті 53 МКУ, містять розбіжності які мають вплив на правильність визначення митної вартості та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари (наявні рішення про визначення митної вартості на подібним товарам, не надано митну декларацію країни відправлення, не надано документів щодо вартісних характеристик від виробника товару (прайс-лист, калькуляція) тощо).

У Рішенні зазначено, що заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано на підставі вимог ст.ст.: 54, 55, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 Митного кодексу України.

Надалі відповідач направив позивачеві Картку відмови в прийнятті митної? декларації?, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA807170/2021/002209 від 23.11.2021, якою повідомив про відмову позивачеві у митному оформленні (випуску) товарів.

Після отримання документів у формі електронного документа відповідачем надіслано Протокол обробки електронного документу з запитом (повідомленням), яким запропоновано на виконання вимог статті 54 МКУ та відповідно до вимог статті 53 МКУ у зв`язку з тим, що подані Позивачем документи, містять розбіжності, не містять всіх відомостеи?, що підтверджують числові значення складових митноі? вартості товарів, чи відомостеи? щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, і протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, окрім вже наданих.

Позивач у відповіді на запит №47 від 23.11.2021 року зазначив, що на даний час додаткові документи (окрім вже наданих) надати не вважається можливим, а також висловив прохання до митного органу прийнять рішення стосовно підтвердження митної вартості товару за наявними документами з метою уникнення простою транспорту.

Крім того, як встановлено судом, між Позивачем та Ruian Anma Filter Co., LTD (Продавець 2) укладено контракт №ANMA0519AV-UA від 13.05.2019 (надалі контракт 2), відповідно до якого позивач придбав товар в кількості і за цінами, вказаними в Додатках, що додаються до контракту і є його невід`ємною частиною. Згідно з п. 2.1 контракту ціни на товар встановлюються на умовах FOB м. Нінбо, Китай згідно «Інкотермс 2010», якщо інше не обумовлено у додатках на поставку конкретної партії товару, що є невід`ємною частиною цього Контракту. Згідно з п. 4.2 контракту умови оплати вказуються у Додатках на поставку конкретної партії товару, що є невід`ємною частиною цього Контракту.

Відповідно до Додатку №9 від 30.03.2021 р. до контракту зі змінами, згідно Додатковою угодою №9/1 від9.07.2021 р., сторони узгодили номенклатуру Товару, його кількість та ціни на умовах FOB Нінбо, Китай, Інкотермс 2010:

Відповідно до Додатку №9 до контракту 2, попередня оплата здійснюється перед початком виробництва Товару, в розмірі не менше 20%. Відповідно до п.1.4. Додатку №9 до контракту 2, остаточний розрахунок за товар здійснюється після документального підтвердження про відвантаження товару з порту. Відповідно до Додатку №9 до контракту 2, виробником товару за даним додатком є продавець.

На виконання умов контракту 2, з метою поставки партії товару, визначеної у Додатку №9, Продавцем 2 було складено Аркуш пакування №ANMA1 від 13.08.2021 р., Прайс-лист від 13.08.2021 року та Інвойс ANMA1 від 13.08.2021 р. Відповідні документи містять інформацію про товар, який поставляється за контрактом у відповідності до Додатку №9 до контракту, в кількості, визначеній наданими документами.

31.08.2021 р. разом із Коносаментом №NODS та товарно-транспортними документами, продавець передав товар на судно перевізника, який здійснював доставку товару до України.

23.10.2021 з метою митного оформлення позивач подав до відповідача митну декларацію №UA807170/2021/069957 та декларацію митної вартості. Разом з митною декларацією було подано: Аркуш пакування №ANMA1 від 13.08.2021 р., Інвойс ANMA1 від 13.08.2021 р., Коносамент №NODS, Автотранспортну накладну №2023-3 від 21.10.2021, Декларацію про походження товару ANMA1 від 13.08.2021 р., Квитанцію про переказ грошових коштів від 30.03.2021 р., Квитанцію про переказ грошових коштів від 18.10.2021 р., Праи?с-лист виробника товару №б/н від 13.08.2021, Контракт №ANMA0519AV-UA від 13.05.2019, Додаток №9 до контракту 2 від 01.09.2021, Додаткову угоду №1 до контракту 2 від 06.05.2020, Додаткову угоду №3 до контракту 2 від 18.12.2020, Додаткову угоду №6 до контракту 2 від 15.04.2021, Додаткову угоду №7 до контракту 2 від 27.05.2020, Додаткову угоду №9 до контракту 2 від 19.07.2021, Договір про надання послуг митного брокера №17 від 21.03.2019, Довідку про транспортні витрати №21/10 від 21.10.2021, Копію митної декларації країни відправлення №17122705 від 19.08.2021, Митну вартість було заявлено в розмірі 6 968,50 доларів США за основним методом (ціна договору).

За результатами розгляду поданих позивачем документів відповідачем було прийнято Рішення про коригування митної вартості №UA807000/2021/001751/2 від 23.10.2021 р., яким повністю відмовив у визнанні заявленої позивачем митної вартості, та запропонував скореговану митну вартість у розмірі 7 655, 20 доларів США. Коригування митної вартості здійснено за другорядним (резервним) методом у відповідності до статті 64 МК Украйни. Відповідач не визнав заявлену Позивачем митну вартість обґрунтувавши своє рішення тим, використані Позивачем відомості не підтверджені в повній мірі документально, а документи, що подані Позивачем та зазначені у частині другій статті 53 МКУ, містять розбіжності які мають вплив на правильність визначення митної вартості та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари (наявні рішення про визначення митної вартості на подібним товарам, не надано митну декларацію країни відправлення, не надано документів щодо вартісних характеристик від виробника товару (прайс-лист, калькуляція) тощо).

У вказану спірному Рішенні зазначено, що заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано на підставі вимог ст. ст. 54, 55, 57, 58 Митного кодексу Украйни.

У подальшому відповідачем було направлено позивачеві Картку відмови в прийнятті митної? декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA807170/2021/01927 від 23.10.2021, 19:43 год., якою повідомив про відмову Позивачеві у митному оформленні (випуску) товарів.

Після отримання документів у формі електронного документа відповідачем надіслано Протокол обробки електронного документу з запитом (повідомленням), яким запропоновано відповідно до вимог статей 52, 58 МКУ та відповідно до вимог статті 53 МКУ у зв`язку з тим, що подані Позивачем документи, містять розбіжності, не містять всіх відомостеи?, що підтверджують числові значення складових митноі? вартості товарів, чи відомостеи? щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, і протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, окрім вже наданих.

Позивач у відповіді на запит №41 від 23.10.2021 року зазначив, що на даний час додаткові документи (окрім вже наданих) надати не вважається можливим, а також висловив прохання до митного органу прийнять рішення стосовно підтвердження митної вартості товару за наявними документами з метою уникнення простою транспорту.

Також, як убачається з матеріалів справи, між Позивачем та Wenzhou Juquan Auto Parts Co., LTD (Продавець 3) укладено контракт №UVC0719AV-UA від 02.07.2019 р. (надалі контракт 3), відповідно до якого Позивач придбав товар в кількості і за цінами, вказаними в Додатках, що додаються до контракту і є його невід`ємною частиною. Згідно з п. 2.1 контракту 3 ціни на товар встановлюються на умовах FOB м. Нінбо, Китай згідно «Інкотермс 2010», якщо інше не обумовлено у додатках на поставку конкретної партії товару, що є невід`ємною частиною цього Контракту. Згідно з п. 4.2 контракту 3 умови оплати вказуються у Додатках на поставку конкретної партії товару, що є невід`ємною частиною цього Контракту.

Відповідно до Додатку №9 від 02.02.2021 р. до контракту 3 зі змінами, сторони узгодили номенклатуру Товару, його кількість та ціни на умовах FOB Нінбо, Китай, Інкотермс 2010.

Відповідно до Додатку №9 UVC до контракту 3, попередня оплата здійснюється перед початком виробництва Товару, в розмірі не менше 20%. Відповідно до п.1.4. Додатку № 9 до контракту 3, остаточний розрахунок за товар здійснюється після документального підтвердження про відвантаження товару з порту, але не пізніше 30.09.2021. Відповідно до п.1.6. Додатку №9 UVC до контракту 3, виробником товару за даним додатком є продавець.

На виконання умов контракту 3, з метою поставки партії товару, визначеної у Додатку №9UVC до контракту 3, Продавцем 3 було складено Аркуш пакування №01.2021 від 01.03.2021 р., Прайс-лист від 01.03.2021 року та Інвойс №01.2021 від 01.03.2021 р. Документи містять інформацію про товар, який поставляється за контрактом у відповідності до Додатку №9 UVC до контракту 3, та в кількості, визначеній документами.

31.08.2021 р. разом із Коносаментом №NODS та товарно-транспортними документами, продавець передав товар на судно перевізника, який здійснював доставку товару до України.

23.10.2021 з метою митного оформлення позивач подав до відповідача митну декларацію №UA807170/2021/069955 та декларацію митної вартості. Разом з митною декларацією було подано: Аркуш пакування №01.2021 від 01.03.2021 р, Інвойс №01.2021 від 01.03.2021 р., Коносамент №NODS, Автотранспортну накладну №2023-3 від 21.10.2021, Декларацію про походження товару №01.2021 від 01.03.2021 р., Квитанцію про переказ грошових коштів від 03.02.2021 р., Квитанцію про переказ грошових коштів від 18.10.2021 р., Праи?с-лист виробника товару №б/н від 01.03.2021, Контракт №UVC0719AV-UA від 02.07.2019 р., Додаток №9 до контракту 3 від 02.02.2021, Додаткову угоду №1 до контракту 3 від 03.08.2020, Додаткову угоду №10 до контракту 3 від 26.03.2021, Додаткову угоду №11 до контракту 3 від 27.04.2021, Додаткову угоду №6 до контракту 3 від 21.12.2020, Додаткову угоду №7 до контракту 3 від 21.12.2020, Додаткову угоду №9/1 до контракту 3 від 01.03.2021, Договір про надання послуг митного брокера №17 від 21.03.2019, Довідку про транспортні витрати №21/10 від 21.10.2021, Копію митної декларації країни відправлення №17128034 від 19.08.2021. Митну вартість було заявлено в розмірі 18 389,00 доларів США за основним методом (ціна договору).

За результатами розгляду поданих документів Відповідачем було прийняте спірне Рішення про коригування митної вартості №UA807000/2021/001606/2 від 23.10.2021, яким повністю відмовив у визнанні заявленої Позивачем митної вартості, та запропонував скореговану митну вартість у розмірі 26 801,37 доларів США. Коригування митної вартості здійснено за другорядним (резервним) методом у відповідності до статті 64 МК Украйни. Відповідач не визнав заявлену позивачем митну вартість обґрунтувавши своє рішення тим, що використані позивачем відомості не підтверджені в повній мірі документально, документи, подані позивачем та зазначені у частині другій статті 53 МКУ, містять розбіжності які мають вплив на правильність визначення митної вартості та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари (наявні рішення про визначення митної вартості на подібним товарам, не надано митну декларацію країни відправлення, не надано документів щодо вартісних характеристик від виробника товару (прайс-лист, калькуляція) тощо).

У Рішенні зазначено, що заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано на підставі вимог ст.ст.: 54, 55, 57, 58, 59 Митного кодексу Украйни

У подальшому відповідач направив позивачеві Картку відмови в прийнятті митної? декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA807170/2021/01926 від 23.10.2021, якою повідомив про відмову Позивачеві у митному оформленні (випуску) товарів.

Після отримання документів у формі електронного документа відповідачем надіслано Протокол обробки електронного документу з запитом (повідомленням), яким запропоновано відповідно до вимог статей 52, 58 МКУ та відповідно до вимог статті 53 МКУ у зв`язку з тим, що подані Позивачем документи, містять розбіжності, не містять всіх відомостеи?, що підтверджують числові значення складових митноі? вартості товарів, чи відомостеи? щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, і протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, окрім вже наданих.

Позивач у відповіді на запит №40 від 23.10.2021 року зазначив, що на даний час додаткові документи (окрім вже наданих) надати не вважається можливим, а також висловив прохання до митного органу прийнять рішення стосовно підтвердження митної вартості товару за наявними документами з метою уникнення простою транспорту.

Як передоплата за митне оформлення, Позивачем було здійснено перерахування грошових коштів на ім`я Відповідача в орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, як попереднє грошове забезпечення сплати майбутніх митних платежів в розмірі 718 500,00 грн.

Загальна сума митних платежів, заявлених позивачем у вищезазначених митних деклараціях становить 320 063,30 грн.

Як вказує позивач, у зв`язку із рішеннями відповідача, з метою пришвидшити митне оформлення товарів, що декларуються та випустити їх у вільний обіг, позивачем за рахунок здійсненої раніше передоплати було сплачено коригування митної вартості митним органом в розмірі 126 626,47 грн. Проте, факт сплати коригування митної вартості Позивач просить не вважати згодою з оспорюваними рішеннями, які позивач вважає неправомірними та необґрунтованими.

Повністю не погоджуючись із рішеннями відповідача про коригування митної вартості товарів та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, Позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступними приписами норм чинного законодавства.

Відповідно до ст. 49 МК України, митна вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України, базується на фактично сплаченій ціні або ціні, що має бути сплачена за товар.

Митну вартість товарів заявляє декларант або уповноважена особа під час декларування товарів (ч. 1 ст. 52 МК України). Декларант також надає відомості, метод визначення митної вартості товарів, числове значення митної вартості товарів та і?і? складових, умови зовнішньоекономічного договору, що мають відношення до визначення митної вартості товарів, та документи, що підтверджують зазначене.

Відповідно до п.1 ч. 5 ст. 52 МК України, декларація митної вартості подається у разі якщо до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються витрати, зазначені у частині десятій статті 58 цього Кодексу, і якщо вони не включалися до ціни.

Відповідно до ч. 8 ст. 52 МК України, у декларації митної вартості наводяться відомості про метод визначення митної вартості товарів, числове значення митної вартості товарів та її складових, умови зовнішньоекономічного договору, що мають відношення до визначення митної вартості товарів, та надані документи, що підтверджують зазначене.

Відповідно до ч. 2 ст. 53 МК України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.

Відповідно до ч. 6 ст. 53 МК України, декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

В силу ч.5 ст.53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

З аналізу ч.1 та ч.2 ст.53 МК України вбачається, що наведені норми Кодексу містять вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Вказана норма закону кореспондує з положеннями ч.3 ст.318 МК України, якою встановлено, що митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Зазначене вище також відповідає стандартним правилам, встановленим пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15.02.2011 року №3018-VI "Про внесення змін до Закону України "Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур", якими запроваджено стандартні правила: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.

Крім того, вказане узгоджується з проголошеними у статті 8 МК України принципами здійснення державної митної справи на засадах законності та презумпції невинуватості, єдиного порядку переміщення товарів, транспортних засобів через митний кордон України, спрощення законної торгівлі; заохочення доброчесності.

Відповідно до ч.3 ст.53 Митного кодексу України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Відповідно до ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у ч.1 ст.58 цього Кодексу.

Зокрема, ст. 58 МК України передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Згідно з ч. 4 та ч. 5 ст. 54 МК України митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний, зокрема, здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, а також у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені ст. 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Відповідно до ч. 6 ст. 54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

За результатами аналізу положень ч.3 ст. 53, ч. ч. 1, 2, 4 - 6 ст.54, ст.58 МК України вбачається, що митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись у достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у ст. 58 МК України.

При цьому митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, пов`язаних з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи лише у тому випадку, коли надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або ці документи не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, тобто не дозволяють митному органу законно здійснити визначений законом мінімум митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи для розмитнення задекларованого товару.

З метою усунення розбіжностей в документах, усунення сумнівів щодо підробки документів або з`ясування відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, які виявились відсутніми, закон надає право митному органу витребувати від декларанта інші додаткові документи, що перелічені в ч. 2 ст. 53 МК України.

Згідно з ч. 3 ст. 54 МК України, за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Відповідно до ч.7 ст. 54 МК України, у разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Отже, митні органи мають виключну компетенцію з питань перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості. Однак, дискреційні повноваження митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До таких, зокрема, належать процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов`язок послідовного вибору методів (від першого до шостого) визначення митної вартості товарів.

Відповідно до ч.2 ст. 55 Митного кодексу України, прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Аналіз наведених статей показує, що обов`язок доведення митної вартості товару лежить безпосередньо на позивачеві. Але митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих позивачем відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи. Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної позивачем митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Відтак, наведені приписи зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Відповідач у відзиві на позов зазначає, що порівнював митну вартість задекларованих товарів з рівнем вартості ідентичних та подібних товарів згідно ЄАІС ДФС.

Оцінюючи аргументи учасників справи, викладені у заявах по суті справи, щодо спірних правовідносин у контексті правових позицій Верховного Суду, що є обов`язковими для застосування судом при вирішенні цієї справи, суд зазначає таке.

Відповідно до правових позицій Верховного Суду, викладених у Постанові від 27 лютого 2019 року у справі №814/1647/16, Постанові від 06 березня 2019 року у справі №809/278/17, Постанові від 13 червня 2019 року у справі №820/6315/15, Постанові від 21 січня 2020 року у справі №813/2719/15, висновок про те, що митна вартість товару документально не підтверджена, є недостатнім для витребування у декларанта додаткових документів та прийняття рішення про коригування митної вартості, без зазначення, при цьому, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, у чому полягає невідповідність даних або які розбіжності, наявні в поданих декларантом документах. Верховний Суд зауважив, що рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися виключно на інформації ЄАІС ДФС України, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб`єктами господарських відносин при здійсненні ними зовнішньоекономічної діяльності Митним кодексом України не передбачено. Також слід врахувати, що в ЄАІС ДФС України відсутня інформація про коригування заявленої митної вартості товарів, а також інформація щодо судових рішень з питань визначення митної вартості товарів та методів її визначення, у зв`язку з чим така інформаційна база не містить всіх об`єктивних даних щодо імпортованих в Україну товарів, які підтверджуються документально та підлягають обчисленню. Крім того, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням другорядних методів.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у Постанові Верховного Суду від 07 травня 2020 року у справі № 1.380.2019.001625, наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Такі сумніви є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Тобто, саме на митний орган покладається обов`язок зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у достовірності цих відомостей.

Також, Верховний Суд у справі No826/5558/16 встановив, що лише обґрунтований сумнів в правильності визначення митної вартості є обов`язковою обставиною, яка дає право органу доходів та зборів витребувати додаткові документи.

У Постанові від 15 травня 2018 року по справі No813/2691/16 Верховний Суд вказав на обов`язок суб`єкта владних повноважень доводити, що документи, надані декларантом містять розбіжності, наявні ознаки підробки.

Верховний Суд у постанові від 25.02.2020 у справі №260/718/19 вказав, що у рішенні про коригування заявленої митної вартості, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням другорядних методів.

У Постанові Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі №520/10386/2020 Суд прийшов до висновку про те, що кожна окрема одиниця товару, яка підлягав декларуванню, має власні повністю індивідуалізовані характеристики, які впливають на ціну, що підтверджується специфікацією.

У Постанові Верховного Суду від 24 листопада 2021 року у справі №520/11059/2020 Суд вказав, що застосування митницею ціни за відомостями спеціалізованої бази даних Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби України, з огляду на спрацювання модуля АСАУР, суди в даному випадку визнали необґрунтованим, оскільки вважали, що індивідуальні характеристики того чи іншого товару можуть бути з`ясовані лише шляхом порівняння змісту поданих до митного оформлення документів з документами про властивості раніше імпортованого товару. Також Верховний Суд у вказаній Постанові зробив висновок, що контролюючий орган визначив митну вартість не окремої одиниці товару, як це було зроблено платником податків під час подання митної декларації, а одного кілограма товару, попри те, що кожна окрема одиниця товару має власні індивідуальні характеристики, які й впливають на формування його ціни. Також Верховний Суд у вказаній Постанові зробив висновок: щодо посилань митного органу в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості на ненадання декларантом інформації щодо подібних та ідентичних товарів, суди вважали, що сама по собі відсутність таких відомостей не обґрунтовує неможливість визнання заявленої митної вартості товару.

Верховний Суд у Постанові від 21.10.2021 р. у справі № 420/4820/19 вказав, що навіть наявність у митного органу інформації про те, що митна вартість раніше імпортованих товарів, випущених у вільний обіг не відповідає вартості заявленій позивачем, не може утворити підстав для відмови у визнанні заявленої митної вартості за основним методом.

Окрім цього, Верховний Суд у Постанові від 04.11.2021 р. у справі № 120/2634/19-а навів ряд причин, з яких показники автоматизованої інформаційної системи не є безумовним джерелом інформації для визначення митної вартості товару, оскільки в ЄАІС ДФС України відсутня інформація про коригування заявленої митної вартості товарів, а також інформація щодо судових рішень з питань визначення митної вартості товарів та методів її визначення, у зв`язку з чим така інформаційна база не містить всіх об`єктивних даних щодо імпортованих в Україну товарів, які підтверджуються документально та підлягають обчисленню.

Верховний Суд у Постанові від 24 грудня 2020 року. у справі № 820/7316/15 зазначає, що сама лише наявність в інформаційних базах даних митного органу інформації про те, що у попередні періоди аналогічні товари були розмитнені із зазначенням більшої митної вартості жодним чином не доводить неправильність її визначення позивачем, оскільки митна вартість залежить від ряду обставин і визначається в кожному конкретному випадку.

Харківською митницею розпочато процедуру консультацій із позивачем шляхом формування повідомлень про необхідність надання (за наявності) додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості товару: 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Відповідачем не наведено жодних обставин та не надано доказів на підтвердження наявності у митного органу законодавчо визначених підстав для витребування у позивача додаткових документів, зокрема, що позивач в митній декларації зазначив не всі документи для підтвердження заявленої митної вартості товарів, вніс до декларації недостовірні або неточні відомості або що надані митному органу документи містили розбіжності чи ознаки підробки.

Суд вважає, що надання позивачем додаткових документів за сформованим відповідачем переліком повинно забезпечувати можливість визначення останнім митної вартості товарів. Адже з положень пункту 2 частини 6 статті 54, частини 2 статті 256 Митного кодексу України слідує, що виконання вимог органу доходів і зборів щодо надання додаткових документів виключає можливість відмови у митному оформленні товарів.

З переліку витребуваних відповідачем документів неможливо встановити, недоліки яких з наданих декларантом документів не дозволили погодитися із заявленою ним митною вартістю та яким чином ці недоліки можливо усунути. Відтак, спотвореним було отримання позивачем вичерпної інформації щодо додаткових документів, надання яких забезпечить митне оформлення товару за визначеною у декларації вартістю.

Зазначення відповідачем одночасно усіх можливих причин, що передбачені частиною 6 статті 54 Митного кодексу України, не можна вважати належним обґрунтуванням коригування митної вартості товарів та подальшої відмови у митному оформленні товарів.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.04.2018 по справі №820/2014/17, в якій Верховний Суд також вказав, що формальне виконання процедури консультацій, надлишкове узагальнення причини невизнання задекларованої позивачем митної вартості свідчать про відсутність практичної реалізації в діяльності відповідача принципу належного урядування і принципів адміністративної практики, рекомендованих Резолюцією Комітету Міністрів Європи 77 (31) від 28.09.1977 Про захист особи відносно актів адміністративних органів.

За таких обставин є аргументованою правова позиція про те, що через вказання у запитах про надання додаткових документів всіх документів, передбачених ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України, спотвореним було право позивача отримати вичерпну інформацію щодо додаткових документів, надання яких забезпечить митне оформлення товару за визначеною у декларації вартістю.

Відтак, позиція відповідача щодо суперечностей в документах, що підтверджують митну вартість товару, спростована наявними в матеріалах справи доказами. Порядок формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання даних ЄАІС ДФС суб`єктами господарських відносин при здійсненні ними зовнішньоекономічної діяльності Митним кодексом України не передбачено.

Щодо зміни митним органом методу визначення митної вартості імпортованого товару з основного за ціною договору на резервний, суд зазначає таке.

Відповідно до ч.1 ст. 57 МК України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); г) резервний.

При цьому частинами другою, третьою, шостою статті 57 передбачено, що основним методом визначення митної, вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Частиною восьмою статті 57 МК України передбачено, що лише у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Підстава для незастосування основного методу визначення митної вартості товару передбачена в ч. 2 ст. 58 МК України, відповідно до якої метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Відповідач, приймаючи оспорювані рішення про коригування митної вартості імпортованих позивачем товарів за резервним методом, не вказав, яким чином митна вартість товарів визначена саме в такому розмірі, які складові вплинули на формування такої вартості, не навів порівняння характеристик оцінюваних товарів та характеристик товарів, ціна яких взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом, що свідчить про порушення відповідачем частини другої статті 55 МК України щодо обґрунтованості прийнятих рішень.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 25 лютого 2020 року по справі № 260/718/19.

Щодо обґрунтування підстав прийнятих відповідачем оскаржуваних рішень, суд зазначає таке.

У оскаржуваних Рішеннях відповідачем зазначено, що заявлену позивачем митну вартість не може бути визнано на підставі вимог ст.ст.: 54, 55, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 Митного кодексу України, з огляду на наступне.

Відповідач зазначає, що позивачем було надано до митниці митні декларації країни відправлення без перекладу на українську мову або офіційну мову митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, відповідно до вимог статті 254 МКУ та не зроблено верифікацію експортної митної декларації відповідно до вимог листа ДМСУ від 08.10.2010 № 11/2-10.16/11627-еп;

Відповідно до ст. 254 МК України, документи, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України при здійсненні зовнішньоекономічних операцій, подаються митному органу українською мовою, офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування. Митні органи вимагають переклад українською мовою документів, складених іншою мовою, ніж офіційна мова митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, тільки у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації. У такому разі декларант забезпечує переклад зазначених документів за власний рахунок.

Положення про порядок підтвердження відповідності (верифікації) експортних митних декларацій та інших документів на товари, що імпортуються з Китайської Народної Республіки в Україну, яке затверджене постановою Правління Українського національного комітету Міжнародної Торгової Палати від 17.12.2010 (із змінами, внесеними згідно з Постановою ICC Ukraine № 6 від 12.12.2014) визначає порядок подання, розгляду та оформлення документів, необхідних для підтвердження відповідності (верифікації) експортних митних декларацій та інших документів на товари, країною походження яких є Китайська Народно Республіка або які імпортуються з КНР.

Згідно з пунктом 1.5 Положення, підтвердження відповідності (верифікація) експортних митних декларацій та інших документів, що надаються експортером КНР, здійснюється як додатковий захід в окремих випадках, пов`язаних з недостатністю у ДМСУ інформації щодо дійсних цін на імпортовані товари або сумнівами у достовірності задекларованих імпортером цін на китайські товари, або з ініціативи українського імпортера.

Відповідно до повідомлення, яке розміщене на офіційній Інтернет сторінці Українського національного комітету Міжнародної Торгової Палати (УНК МТП або ICC Ukraine) (www. http://iccua.org) Український національний комітет Міжнародної Торгової Палати (УНК МТП або ICC Ukraine) на підставі Угоди про співробітництво між Всекитайським комітетом сприяння міжнародній торгівлі (ССРІТ)/ Китайською Міжнародною Торговою Палатою (ССОІС) та Українським національним комітетом Міжнародної Торгової Палати від 29.12.2009 засвідчує підтвердження відповідності (верифікацію) експортних митних декларацій та інших документів на товари, що імпортуються з Китайської Народної Республіки в Україну.

Відповідач не надавав вимоги позивачеві подати переклад українською мовою митної декларації країни відправлення, яка складена іноземною мовою міжнародного спілкування. Також, додаткова верифікація митної декларації країни відправлення законодавством не вимагається.

В Рішенні №UА807000/2021/001877/2 від 23.11.2021 року відповідач зазначає, що код товару в митній декларації країни відправлення не співпадає із кодом товару у митній декларації поданій до митного оформлення;

Відповідно до частини 8 ст. 79 МК України, висновки інших органів, установ та організацій щодо визначення кодів товарів згідно з УКТ ЗЕД при митному оформленні мають інформаційний або довідковий характер.

Твердження про відмінність коду товару у декларації країни відправлення та у поданій митній декларації є необґрунтованими, оскільки код товару в експортній декларації вказується експортером.

В оскаржуваних рішеннях відповідач зазначає, що позивачем не надано рахунку на здійснення транспортно- експедиційних послуг; декларантом не доведено правильність розподілу транспортних витрат (в наданій довідці, щодо вартості транспортних послуг відсутня інформація, щодо вартості експедиторських витрат за межами митної території України, що свідчить про можливість не додання всіх складових до розрахунку митної вартості).

Відповідно до умов контрактів, поставка товару здійснювалась на умовах FOB Нінбо, Китай, Інкотермс 2010. Відповідно до Інкотермс Офіційні правила тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати (редакція 2010 року), за умовами постачання FOB: товар, за рахунок продавця, що пройшов експортне митне оформлення, перевозиться в порт відвантаження та завантажується на борт судна зафрахтованого покупцем. Продавець зобов`язаний: виконати експортне митне оформлення та розмістити товар у порту відвантаження та завантажити на борт судна зазначеного покупцем. Покупець зобов`язаний: доставити товар порт розвантаження, і виконати імпортне митне оформлення. Ризики переходять у порту з моменту повного навантаження на борт судна.

Отже, транспортні витрати щодо поставки товару в країні відправлення на борт морського судна повністю здійснюються Продавцем.

Вартість транспортно-експедиторських послуг із морського перевезення товару до митної території України, з урахуванням наданих Відповідачу документів, Позивачем була підтверджена.

Судом встановлено, що позивачем надано до митного органу довідки про транспортні витрати № 372253 від 11.10.2021 р., рахунок -фактуру № АU-4391394 від 11.10.2021 р., № 21/10 від 21.10.2021 р., рахунок на оплату № 1927 від 12.10.2021 р., № 21/10 від 21.10.2021 р., рахунок на оплату № 1927 від 12.10.2021 р. № 21/10 від 21.10.2021 р., складені згідно коносаментів, які містять всі необхідні відомості про вартість перевезення товару, а саме: відомості про вагу та об`єм товарів (кореспондують з пакувальним листом та коносаментом), найменування контейнеру та судна (зазначені в коносаменті).

Верховний Суд у постанові від 31 травня 2019 року по справі № 804/16553/14 надаючи оцінку доводам митного органу щодо невключення митної вартості витрат на транспортування з посиланням на те, що довідка про транспортні витрати не є первинним документом відповідно до Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, а отже не може підтверджувати дійсність спірної господарської операції, дійшов висновку, що у разі, якщо законом не визначено доказ (докази), виключно яким (-ми) повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами. Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів.

Крім того, у оскаржуваних Рішеннях відповідачем зазначено, що не надана Позивачем (відсутня у розпорядженні митного органу) інформація щодо угод на ідентичні товари; 3) не надана Позивачем (відсутня у розпорядженні митного органу) інформація щодо угод на подібні товари; 4) не надана Позивачем (відсутня у розпорядженні митного органу) інформація:- щодо ідентичних чи подібних товарів, які продаються на митніи? територіі? Украі?ни у незмінному стані; - відсутні дані щодо витрат на виплату комісіи?них винагород, звичаи?них надбавок на прибуток та загальних витрат у зв`язку з продажем на митніи? територіі? Украі?ни;- відсутні дані щодо витрат понесених в Украі?ні на навантаження, вивантаження, транспортування, страхування; 5) не надана Позивачем (відсутня у розпорядженні митного органу) інформація та документи, які мали вплив на процес формування ціни товару:- на матеріал та витрат, понесених виробником в зв`язку з виробництвом товарів; - витрат на завантаження, вивантаження, страхування, транспортування до місця перетинання митного кордону Украі?ни;- прибутку, що одержує експортер у результаті поставки в Украі?ну.

Суд звертає увагу, що митне законодавство України не містить вимог, щодо подання Позивачем для митного оформлення товарів вище перелічених документів та відомостей.

Аргументи відповідача щодо обрання позивачем неналежного способу захисту свого порушеного права шляхом заявлення позовних вимог про скасування карток відмови спростовуються тим, що позовні вимоги про скасування карток відмови є похідними від позовних вимог про скасування рішень про коригування митної вартості і є способом захисту одного і того ж порушеного права права позивача на розмитнення товару з визначенням митної вартості товару за першим методом.

Картка відмови в прийнятті митних декларацій не мають самостійних юридичних підстав прийняття, і прийняті виключно у зв`язку з прийняттям відповідачем рішень про коригування митної вартості.

Належність способу захисту у виді скасування карток відмови у митному оформленні товарів внаслідок визнання протиправними рішень про коригування митної вартості підтверджується висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 05.06.2020 у справі 820/1151/17, від 12.04.2018 у справі №820/2014/17, від 09.09.2020 у справі №400/3133/18.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 12.04.2018 по справі № 820/2014/17, у випадку, коли у рішенні суду буде констатована неправильність чи хибність всіх рішень митних органів, які зумовили (призвели, потягли) помилкову та/або надмірну сплату сум митних платежів, ці платежі повертаються декларанту в порядку і на умовах, встановлених у статті 301 Митного кодексу України, статті 43 Податкового кодексу України та статті 45 Бюджетного кодексу України.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Ратифікація Конвенції відбулася на підставі Закону України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР та вона набула чинності для України 11 вересня 1997 року.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, відповідно до ч. 2 статті 2 КАС України, має на увазі, що рішення повинно бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Європейським Судом з прав людини у рішенні по справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 01 липня 2003 року, яке, відповідно до ч. 1 статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", підлягає застосуванню судами, як джерело права, вказано, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Отже, рішення суб`єкта владних повноважень мають ґрунтуватися на оцінці всіх фактичних обставин, що мають значення для об`єктивного вирішення питання в межах дискреційних повноважень такого суб`єкта. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати, як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.

При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а за конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Разом з тим, приймаючи рішення або вчиняючи дію, суб`єкт владних повноважень не може ставати на сторону будь-якої з осіб та не може виявляти себе заінтересованою стороною у справі, виходячи з будь-якого нелегітимного інтересу, тобто інтересу, який не випливає із завдань цього суб`єкта, визначених законом.

При цьому, прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії вимагає від суб`єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувано, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії.

Таким чином, висновки та рішення суб`єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.

При цьому, п. 70 рішення Європейського суду з прав людини у справі RYSOVSKYY v. UKRAINE (Рисовський проти України), заява N 29979/04, Судом проаналізовано поняття "належне урядування", а саме.

Аналізуючи відповідність цього мотивування Конвенції, Суд підкреслює особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах "Беєлер проти Італії" [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява N 33202/96, п. 120, ECHR 2000-1, "Онер`їлдіз проти Туреччини" [ВП] (Oneryildiz v. Turkey [GC]), заява N 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, "Megadat.com S.r.l. проти Молдови" (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява N 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), заява N 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), заява N 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії" (Toscuta and Others v. Romania), заява N 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах "Онер`їлдіз проти Туреччини" (Oneryildiz v. Turkey), n. 128, та "Беєлер проти Італії" (Beyeler v. Italy), п. 119).

Разом з тим, у оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості не наведено обставин, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного декларантом розрахунку митної вартості товару за ціною договору, не вказано конкретні документи, визначені частиною 2 статті 53 МК України та подані до митного оформлення, в яких були б наявні розбіжності, ознаки підробки або відсутні всі відомості на підтвердження числових значень складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена позивачем за автомобіль.

Так, відповідач не виконав обов`язку щодо наведення у рішенні про коригування митної вартості товарів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за другорядним методом.

Відповідачем не доведено, що документи подані позивачем для визначення митної вартості товару містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

У постанові від 20.08.2019 року по справі N 826/12825/15 Верховний Суд зазначив, що не наведення митницею в рішенні про коригування митної вартості товарів належних та допустимих доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, виключають можливість застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.

Таким чином, висновки та рішення суб`єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.

Поряд з тим, відповідачем зазначених вище принципів при прийнятті оскаржуваного рішення дотримано не було.

З огляду на вищевикладене суд приходить до висновку про протиправність оскаржуваних рішенні про коригування митної вартості та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення та їх скасування.

Суд наголошує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі Серявін та інші проти України зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі Трофимчук проти України ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.

Усі інші аргументи вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Судові витрати щодо сплати судового збору підлягають розподілу відповідно до приписів ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 19, 139, 205, 229, 241-247, 250, 255, 257-258, 262, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "АВЕНЮ СІМ" (вул. Клочківська, буд. 111-А, оф. 8-9, м. Харків, 61145, ) до Харківської митниці Державної митної служби України (вул. Короленка, буд. 16-Б, м. Харків, 61003, ) про визнання протиправними та скасування рішень і карток відмови задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати Рішення про коригування митної вартості №UА807000/2021/001877/2 від 23.11.2021 року.

Визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UА807170/2021/002209 від 23.11.2021 року.

Визнати протиправним та скасувати Рішення про коригування митної вартості № UА807000/2021/001751/2 від 23.10.2021 року.

Визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення UА807170/2021/01927 від 23.10.2021 року.

Визнати протиправним та скасувати Рішення про коригування митної вартості № UА807000/2021/001606/2 від 23.10.2021 року.

Визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення UА807170/2021/01926 від 23.10.2021 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Харківської митниці Державної митної служби України (вул. Короленка, буд. 16-Б, м. Харків, 61003, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АВЕНЮ СІМ" (вул. Клочківська, буд. 111-А, оф. 8-9, м. Харків, 61145, ) суму витрат по сплаті судового збору у розмірі 13620, 00 (тринадцять тисяч шістсот двадцять гривень).

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

В разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 13 липня 2022 року.

Суддя Бадюков Ю.В.