Справа № 2-а/1711/2373/11
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2022-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2022 рокуЛьвівСправа № 2-а/1711/2373/11 пров. № А/857/6965/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача: Гінди О.М.,

суддів: Ніколіна В.В., Пліша М.А.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на постанову Кузнецовського міського суду Рівненської області від 03 грудня 2012 року (головуючий суддя: Горегляд О.І., місце ухвалення - м. Кузнецовськ) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про зобов`язання вчинити певні дії, -

встановив:

ОСОБА_1 , 08.09.2011 звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області здійснити нарахування та виплату підвищення пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, проживаючому в зоні посиленого радіоекологічного контролю, відповідно до ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі однієї мінімальної заробітної плати з 01 березня 2011 року та виплачувати це підвищення пенсії в такому розмірі в майбутньому;

- зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, з 01 березня 2011 року, відповідно до ст. 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», як особі, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, категорії 4, в розмірі 15 (п`ятнадцяти) процентів мінімальної пенсії за віком, що визначається на рівні прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, та виплачувати додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, в такому розмірі в майбутньому.

Обґрунтовує позов тим, що положеннями ст. ст. 39, 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а також тим, що він на теперішній час не працює, проживає в зоні посиленого радіоекологічного контролю - в м. Кузнецовськ Рівненської області та є особою, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, категорії 3.

Ухвалою Кузнецовського міського суду Рівненської області від 12 вересня 2011 року адміністративний позов за період з 01.03.2011 по 07.03.2011 залишено без розгляду.

Постановою Кузнецовського міського суду Рівненської області від 03 грудня 2012 року позов задоволено частково.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області здійснити ОСОБА_1 нарахування і виплату підвищення пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, проживаючому в зоні посиленого радіоекологічного контролю, відповідно до ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі однієї мінімальної заробітної плати, встановленої Законом України «Про Державний бюджет України на 2011 рік», за період часу з 08 березня 2011 року до 22 липня 2011 року включно.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок і виплату додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, категорії 3, згідно з ст. 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі 25% мінімальної пенсії за віком, із застосуванням розміру мінімальної пенсії за віком, визначеного ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за період часу з 08 березня 2011 року до 22 липня 2011 року включно з врахуванням проведених виплат.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Із цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає його необґрунтованим, таким, що прийняте з порушенням норм матеріального права, а тому просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, вказує на необґрунтованість позовних вимог про нарахування та виплату підвищення пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, проживаючому в зоні посиленого радіоекологічного контролю, та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі, зокрема, відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Враховуючи те, що клопотань від учасників справи про розгляд справи за їх участю відсутні, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач, згідно посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого Рівненською обласною державною адміністрацією 30 липня 1994 року, є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, категорії 3.

Позивач є пенсіонером, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_2 , виданим управлінням МВС в Рівненській області 16 січня 2001 року.

З 28 липня 2010 року до теперішнього часу не працює, про що свідчать відомості його трудової книжки серії НОМЕР_3 .

Згідно паспорта громадянина України серії НОМЕР_4 , виданого Кузнецовським МВ УМВС України в Рівненській області 11 жовтня 1999 року слідує, що ОСОБА_1 проживає в м. Кузнецовськ Рівненської області з 10 березня 1987 року по даний час.

Вказані обставини також підтверджуються довідкою ЖЕД № 1 Кузнецовського міського комунального підприємства № 2016 від 06 вересня 2011 року.

Відповідно до долученої до матеріалів справи довідки Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 21.09.2011 № 1853/11 позивач отримував додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю згідно статті 51 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», надбавку по статті 39 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», в розмірах встановлених Кабінетом Міністрів України.

Вважаючи, що вказані виплати нараховані та виплачені у розмірі меншому, ніж встановлено законом, позивач звернувся із позовом до суду.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що оскільки додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, позивачу має визначатись, виходячи з мінімальної пенсії за віком, яка встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, то у разі збільшення розміру цього прожиткового мінімуму перерахунок додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, та її виплата повинні проводитись, виходячи з нового розміру мінімальної пенсії за віком.

Крім цього, дійшов висновку, що виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними нормативно-правовими актами, при вирішенні цього спору застосуванню підлягає ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не постанова Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року № 836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яка є підзаконним нормативно-правовим актом і в частині регулювання розмірів підвищення пенсії особам, що проживають у зоні посиленого радіоекологічного контролю.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Частиною 1 ст. 308 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки, позивачем не оскаржується в апеляційному порядку судове рішення суду першої інстанції в частині у якій відмовлено у задоволенні позову, отже, предметом розгляду в суді апеляційної інстанції, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 308 КАС України, є законність і обґрунтованість судового рішення суду, лише у частині в якій позов задоволено.

Нормами Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-ХІІ від 28.02.1991, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі - Закон № 796-ХІІ) визначено основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.

Відповідно до положень статті 49 Закону № 796-ХІІ пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Отже, законодавцем надано право особі обирати умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, які встановлені загальним Законом №1058-IV або спеціальним Законом №796-ХІІ.

Відповідно до статті 39 Закону № 796-XII в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин з врахуванням Рішення Конституційного Суду № 10-рп/2008 від 22.05.2008, встановлено, що громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, провадиться доплата, зокрема, у зоні посиленого радіологічного контролю - одна мінімальна заробітня плата. Пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на цих територіях, підвищуються у розмірах, встановлених частиною першою цієї статті.

Згідно з статтею 51 Закону № 796-XII в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин з врахуванням Рішення Конституційного Суду № 10-рп/2008 від 22.05.2008 особам, віднесеним до категорії 3, щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, призначається у розмірі 25 процентів мінімальної пенсії за віком.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач виплачував позивачу додаткову пенсію, однак у сумах, які, на думку позивача, є значно нижчими, ніж це передбачено статтею 51 Закону № 796-XII, а саме у розмірах встановлених Постановами Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року № 530 «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» та від 06.07.2011 № 745 «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету». А щомісячне підвищення до пенсії, передбачена статтею 39 Закону № 796-XII, взагалі не виплачувалося.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що розміри підвищення до пенсії та додаткової пенсії встановлені статтями 39 та 51 Закону № 796-XII зазнали змін відповідно до п.п. 9, п.п. 13 п. 28 розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2007 року, який набрав чинності 01 січня 2008 року.

Встановлені Кабінетом Міністрів України на підставі Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік» розміри вказаних виплат були істотно менші, ніж передбачено Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Разом з тим, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що рішенням Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22.05.2008 зазначені положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік» визнано неконституційними та відновлено з 22.05.2008 право постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи осіб на отримання додаткової пенсії та доплати до пенсії в розмірах, визначених статтями 39, 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до вимог статті 6 КАС України адміністративний суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

У своєму рішенні у справі «Кечко проти України» від 08.11.2005 Європейський Суд з прав людини звертає увагу на те, що у межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм працівникам з бюджету. Держава може вводити, припиняти або закінчувати виплату цих надбавок. Проте, якщо правове положення, що діє, передбачає виплату певних надбавок, і дотримані всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти в цих виплатах, поки відповідне положення є таким, що діє (п. 23). Одночасно Європейський Суд з прав людини не прийняв аргумент уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність засобів як на причину невиконання своїх зобов`язань (п. 26).

Пленум Верховного Суду України у п. 5 постанови № 9 від 01.11.1996 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» звернув увагу на те, що судам необхідно виходити з того, що нормативно-правові акти будь-якого державного чи іншого органу (акти Президента України, постанови Верховної Ради України, постанови і розпорядження Кабінету Міністрів України, нормативно-правові акти Верховної Ради Автономної Республіки Крим чи рішення Ради Міністрів Автономної Республіки Крим, акти органів місцевого самоврядування, накази та інструкції міністерств і відомств, накази керівників підприємств, установ та організацій тощо) підлягають оцінці на відповідність як Конституції, так і закону.

Якщо при розгляді справи буде встановлено, що нормативно-правовий акт, який підлягав застосуванню, не відповідає чи суперечить законові, суд зобов`язаний застосувати закон, який регулює ці правовідносини.

Окрім того, згідно із положеннями частини 3 статті 7 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

З урахуванням наведеного та виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що при визначенні розміру пенсій позивача застосуванню підлягають норми Закону № 796-XII, а не зазначених постанов Кабінету Міністрів України, які істотно звужують обсяг встановлених законом прав.

Таким чином, враховуючи дату звернення з цим позовом до суду 08.09.2011 та вимоги, чинного на момент такого звернення, статей 99, 100 КАС України, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції вірно визначив дату з якої необхідно зобов`язати відповідача провести перерахунок та виплату позивачу спірних виплат як непрацюючому пенсіонеру, який проживає в зоні посиленого радіоекологічного контролю з 09.03.2011.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що в подальшому дія норм статті 39, 51 Закону № 796-XII неодноразово обмежувалася законодавцем у законах про Державний бюджет України шляхом делегування Кабінету Міністрів України повноважень щодо визначення порядку та розміру доплати до пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, передбачених вказаними статтями, виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на відповідний календарний рік.

Так, Законом України № 3491-VI від 14.06.2011 «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» розділ VII «Прикінцеві положення» Закону України «Про державний бюджет України на 2011 рік» доповнено пунктом 4, яким встановлено, зокрема, що у 2011 році норми і положення статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік (пункт 7).

На виконання пункту 7 Закону України № 3491-VI Кабінет Міністрів України прийняв Постанову від 06.07.2011 № 745 «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету», яка набрала чинності з 23.07.2011, та діяла до 01.01.2012, та якою встановлювались розміри підвищення пенсій непрацюючим пенсіонерам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення, передбачене статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, відповідно до ст. 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Крім цього, згідно 51 Закону № 796-XII, під час визначення розміру додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю за основу їх нарахування береться мінімальна пенсія за віком, а відповідно до положень статті 39 Закону № 796-XII вихідним критерієм розрахунку для визначення підвищення до пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення є мінімальна заробітна плата.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України № 745, тобто до 23 липня 2011 року, застосуванню підлягають положення статей 39, 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а тому позовні вимоги підлягають задоволенню з 08 березня 2011 року до 22 липня 2011 року.

Таким чином, апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Згідно приписів ст. 139 КАС України підстав для стягнення судових витрат не має.

Керуючись ст. ст. 311, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області залишити без задоволення, а постанову Кузнецовського міського суду Рівненської області від 03 грудня 2012 року у справі № 2-а/1711/2373/11 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. М. Гінда
судді В. В. Ніколін
М. А. Пліш