Справа № 640/13574/21
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2022-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у першій інстанції: Гарник К.Ю.
Суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2022 року Справа № 640/13574/21

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Епель О.В.,

суддів: Губської Л.В., Карпушової О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Управління державної охорони України на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 листопада 2021 року у справі

за позовом ОСОБА_1

до Управління державної охорони України

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.

1. ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління державної охорони України (далі - Відповідач), в якому просив:

- визнати протиправними дії Управління державної охорони України щодо відмови в оформленні та направленні необхідних документів до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві для призначення Позивачу пенсії за вислугу років, відповідно до статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»;

- зобов`язати Управління державної охорони України оформити та направити необхідні документи до головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві для призначення Позивачу пенсії за вислугу років відповідно до статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» із зарахуванням до вислуги років для призначення такої пенсії пільгового стажу.

2. Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 листопада 2021 року адміністративний позов задоволено частково:

- визнано протиправними дії Управління Державної охорони України щодо відмови у зарахуванні пільгової вислуги років підполковника ОСОБА_1 , звільненого на підставі наказу Управління Державної охорони України від 02 лютого 2015 року № 13-ос, до його календарної вислуги років;

- зобов`язано Управління Державної охорони України здійснити підполковнику ОСОБА_1 , звільненому на підставі наказу Управління Державної охорони України від 02 лютого 2015 року №13-ос, перерахунок та зарахувати відповідно до статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» до календарної вислуги років, яка дає право на призначення пенсії, вислугу років Позивача в пільговому обчисленні.

У задоволенні позову в іншій частині позовних вимог - відмовлено.

3. Ухвалюючи зазначене рішення в частині задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що пільгова вислуга має враховуватися при призначенні пенсій згідно статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб».

При цьому, суд зазначив, що пільговий стаж Позивача має бути зарахований до його календарної вислуги років.

Відмовляючи в іншій частині позовних вимог (щодо надіслання документів), суд виходив з передчасності заявлення Позивачем таких позовних вимог.

4. Не погоджуючись з таким судовим рішенням в частині задоволення позовних вимог, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, стверджуючи, що право на пенсію за вислугу років визначається, виходячи з тривалості такої вислуги саме в календарному обчисленні, яка має складати не менше 22-х років.

Разом з тим, апелянт вважає, що Постанова № 393 суперечить пункту «а» статті 12 Закону № 2262-ХІІ та не підлягає застосуванню.

Крім того, на переконання Апелянта, Позивач пропустив строк звернення до суду з цим позовом.

З цих та інших підстав Апелянт вважає, що оскаржуване ним рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору в цілому.

5. Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 03.02.2022 та від 20.05.2022 було відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду в порядку письмового провадження.

6. У строк, установлений судом, відзив на апеляційну скаргу не надходив.

7. Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

8. Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.

9. Обставини справи, установлені судом першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, Позивач проходив строкову військову службу у період з 30 листопада 1992 року по 02 листопада 1994 року.

З 26 липня 1996 року по 27 липня 2001 року Позивач проходив військову службу курсантом Національної академії Прикордонних військ України та з 27 липня 2001 року по 02 лютого 2015 року проходив військову службу в Управлінні Державної охорони України.

Наказом Управління Державної охорони України від 02 лютого 2015 року №13-ос (по особовому складу) підполковника ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас Служби безпеки України згідно з пунктом «г» частини 6 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів)

У зазначеному наказі вказано, що станом на день звільнення вислуга років Позивача складає: календарна - 18 років 06 місяців 05 днів, пільгова - 06 років 08 місяців 27 днів, загальна - 25 років 03 місяці 02 дні.

25 березня 2021 року Позивач звернувся до Управління Державної охорони України із заявою, в якій просив підготувати всі документи, необхідні для призначення йому пенсії за вислугу років направити всі необхідні матеріали та копії документів для призначення пенсії за вислугу років для подальшого оформлення та подання до територіальних органів Пенсійного фонду України за місцем проживання позивача.

Листом від 27 квітня 2021 року № 2/6-415 Управління Державної охорони України повідомило Позивача про відсутність правових підстав для задоволення його заяви, у зв`язку з відсутністю необхідного стажу за вислугу років у календарному обчисленні.

10. Позивач, вважаючи порушеним своє право, звернувся до суду з цим позовом.

11. Нормативно-правове обґрунтування.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законами України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІІ (далі - Закон № 2262-ХІІ), «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV), Порядком обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 р. № 393 (далі - Порядок № 393).

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі ст. 1 Закону № 2262-ХІІ особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Пунктом «а» частини 1 статті 12 Закону № 2262-ХІІ передбачено, що особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д», «ж» статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби: з 1 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки і більше.

Положеннями статті 17-1 Закону № 2262-ХІІ визначено, що порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 Порядку № 393 для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ» особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ до вислуги років зараховуються: військова служба в Збройних Силах, Державній прикордонній службі, Національній гвардії, Управлінні державної охорони, Цивільній обороні України та інших військових формуваннях, створених Верховною Радою України, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки, Державній спеціальній службі транспорту.

Пунктом 2 Порядку № 393 передбачено, що до вислуги років особам офіцерського складу Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Цивільної оборони України та інших військових формувань, створених Верховною Радою України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки, Державної спеціальної служби транспорту, а також особам середнього, старшого і вищого начальницького складу органів внутрішніх справ та Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсій згідно з пунктом «а» статті 12 закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ» додатково зараховується час їхнього навчання (у тому числі заочно) у цивільних вищих навчальних закладах, а також у інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське звання, до вступу на військову службу або призначення на відповідну посаду в межах до п`яти років із розрахунку - один рік за шість місяців.

Висновки суду апеляційної інстанції.

12. Системний аналіз викладених правових норм дозволяє стверджувати, що основним актом, на підставі якого здійснюється обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу є Закон № 2262-XII.

Водночас, пільгове обчислення періоду проходження військової служби є похідним від визначальної підстави і може визначатись іншими підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема, Постановою № 393.

При цьому, можливість пільгового обчислення вказаного періоду пов`язується, насамперед, зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті виконання відповідної роботи, яка визначена у законодавчому порядку.

Разом з тим, передбачена Порядком № 393 можливість пільгового зарахування окремих видів служби спрямована на реалізацію Закону № 2262-ХІІ і положенням цього Закону не суперечить.

Аналогічні правові висновки викладені в постанові Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 14.04.2021 у справі №480/4241/18, у постанові Верховного Суду від 16.02.2022 у справі № 804/2630/18.

13. Перевіряючи доводи апеляційної скарги та враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з тим, що Відповідач протиправно відмовив Позивачу у зарахуванні наявної в нього пільгової вислуги років до його календарної вислуги років.

14. Доводи Апелянта про те, що право на пенсію за вислугу років визначається, виходячи з тривалості такої вислуги саме в календарному обчисленні, яка має складати не менше 22-х років, судова колегія відхиляє з огляду на вищенаведене.

15. Твердження Апелянта про те, що Постанова № 393 суперечить пункту «а» статті 12 Закону № 2262-ХІІ та не підлягає застосуванню, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими з підстав, зазначених вище.

16. Посилання Апелянта на постанови Верховного Суду від 27.03.2018 у справі № 295/6301/17 та від 09.09.2018 у справі № 725/1959/17 судова колегія до уваги не приймає, оскільки Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у постанові від 03.03.2021 у справі 805/3923/18-а відступив від правових висновків, викладених, зокрема, у постановах від 27.03.2018 у справі № 295/6301/17 та від 09.09.2018 у справі № 725/1959/17, і з метою приведення судової практики до єдиного тлумачення та застосування норм Закону № 2262-XII у частині призначення пенсії за вислугу років, зробив висновок про те, що основним актом, на підставі якого здійснюється обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу є Закон № 2262-XII. Пільгове обчислення періоду проходження військової служби є похідним від визначальної підстави і може визначатись іншими підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема, Постановою №393. Можливість пільгового обчислення вказаного періоду пов`язується, насамперед, зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті виконання відповідної роботи, яка визначена у законодавчому порядку.

Вказана позиція була також підтримана у постанові Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 14.04.2021 у справі №480/4241/18, про що вказувалося вище.

17. Доводи Апелянта про те, що Позивач пропустив строк звернення до суду з цим позовом, судова колегія відхиляє як безпідставні з огляду на таке.

Так, відповідно до абзацу 1 частини 2 статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною 5 цієї статті передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

У даному випадку, предметом спору є відмова відповідача підготувати та направити до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві необхідний пакет документів для призначення позивачу пенсії за вислугу років, тобто, вказані спірні правовідносини виникли не у зв`язку з прийняттям позивача на публічну службу, її проходження або звільнення з публічної служби, тому на ці правовідносини не може бути поширена дія частини 5 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Щодо доводів Апелянта про те, що позивач звільнений з військової служби у 2015 році, а звернувся до суду лише у 2021 році, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, відповідно до частини 1 статті 2 Закону № 2262-ХІІ військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби.

Частиною 1 статті 48 Закону № 2262-ХІІ передбачено, що заява про призначення пенсії згідно з цим Законом подається до територіального органу Пенсійного фонду України або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, встановленому правлінням Пенсійного фонду України за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, іншими заінтересованими центральними органами виконавчої влади та Службою зовнішньої розвідки. При цьому днем звернення за призначенням пенсії є день подання до відповідного органу Пенсійного фонду України письмової заяви про призначення пенсії з усіма необхідними для вирішення цього питання документами, а в разі пересилання заяви і документів поштою - дата їх відправлення.

Наведене в сукупності свідчить про те, що правом Позивача, а не обов`язком є виявити бажання отримувати пенсію відповідно до вказаного вище Закону, а тому є безпідставними твердження Апелянта про те, що Позивачем пропущено строк звернення до суду.

18. Аналізуючи всі доводи учасників справи, колегія суддів приймає до уваги правові висновки ЄСПЛ, викладені в рішенні у справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

Відповідно до ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

19. Таким чином, перевіривши рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги, відповідно до вимог статті 308 КАС України, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції повно встановлено фактичні обставини справи, правильно визначено норми матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню, з дотриманням вимог ст. 242 КАС України.

25. Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

26. Отже, апеляційна скарга Управління державної охорони України підлягає залишенню без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 листопада 2021 року - без змін.

27. Розподіл судових витрат.

Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління державної охорони України - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 листопада 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Судове рішення виготовлено 12 липня 2022 року.

Головуючий суддя О.В. Епель

Судді: Л.В. Губська

О.В. Карпушова