Справа № 300/1954/21
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2022-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2022 рокуЛьвівСправа № 300/1954/21 пров. № А/857/4365/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р. Й.,

суддів Гуляка В. В.,

Ільчишин Н. В.,

розглянувши у письмовому провадженні у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17 січня 2022 року (судді Шумея М.В., ухвалене у письмовому провадженні у м. Івано-Франківську) у справі № 300/1954/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 ( далі позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі ГУ ПФУ в Івано-Франківській області, відповідач), в якому просив:

- визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Івано-Франківській області щодо відмови у призначенні йому пенсії на пільгових умовах за Списком № 1 відповідно до рішення № 468 від 09.03.2021;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Івано-Франківській області повторно розглянути його заяву про призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 1, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, зарахувавши до пільгового стажу періоди його роботи з 28.07.1987 по 17.02.1998 у ПАТ «Алчевський металургійний комбінат», 12.07.1999 по 30.09.2008 в АО «Золотодобывающая компания «Полюс», з 19.12.2008 по 15.05.2010 у ТОВ «Інтерпром», з 07.06.2010 по 16.10.2020 в «ЗАО Шахта «Гуковская».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за наявності у нього відповідного загального трудового стажу та пільгового стажу рішенням № 468 від 09.03.2021 відповідач відмовив йому в призначенні пенсії, зазначивши, що до пільгового стажу не зараховано періоди роботи: з 28.07.1987 по 17.2.1998 - у ПАТ «Алчевський металургійний комбінат, м. Алчевськ; з 19.12.2008 по 15.05.2010 - у ТОВ «Інтерпром», м. Алчевськ, позаяк довідки на підтвердження трудового стажу видані установою, яка розміщується на тимчасово окупованій території України; з 12.0.1999 по 30.09.2008 - в «АО «Золотодобывающая компания «Полюс», РФ, з 07.06.2010 по 16.10.2020 - період роботи в «ЗАО шахта «Гуковская», РФ, позаяк стаж не підтверджено компетентними органами Російської Федерації. Вважає таку відмову неправомірною, позаяк усі необхідні записи для зарахування стажу відображені в трудовій книжці.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17 січня 2022 року позовні вимоги задоволено у повному обсязі.

Визнано протиправним і скасовано рішення ГУ ПФУ в Івано-Франківській області за №468 від 09.03.2021 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 .

Зобов`язано ГУ ПФУ в Івано-Франківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 1, з урахуванням висновків суду, зарахувавши до пільгового стажу періоди роботи позивача: з 28.07.1987 по 17.12.1998 - у ПАТ «Алчевський металургійний комбінат», з 12.07.1999 по 30.09.2008 - в «АО «Золотодобывающая компания «Полюс», з 19.12.2008 по 15.05.2010 - у ТОВ «Інтерпром», з 07.06.2010 по 16.10.2020 - у «ЗАО шахта «Гуковская».

Стягнуто на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Івано-Франківській області сплачений судовий збір в розмірі 908 грн.

Із вказаним рішенням не погодилось ГУ ПФУ в Івано-Франківській області, тому звернулось до суду з апеляційною скаргою, вважаючи, що таке прийняте з порушенням норм матеріального права. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що документально підтверджений стаж роботи позивача становить лише 23 роки 1 місяць, при необхідних 25 роках, також, позивачем не підтверджений пільговий стаж роботи. Наголошує, що документи, які підтверджують пільговий характер роботи позивача за періоди з 28.07.1987 по 17.12.1998 та з 19.12.2008 по 15.05.2010, видані на території, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, тобто є недійсними і не створюють жодних правових наслідків. Вважає, що до страхового стажу ОСОБА_1 не підлягають зарахуванню періоди роботи з 01.01.2004 по 30.09.2008 та з 07.06.2010 по 16.10.2020, позаяк вони не підтверджені компетентними органами РФ відповідно до Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року.

Позивач заперечує апеляційну скаргу та просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а скаргу - без задоволення, виходячи з того, що він має належним чином оформлену трудову книжку НОМЕР_1 , в якій є записи про відповідний трудовий стаж із відомостями, які відповідають вимогам законодавства на підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах, крім того, ним було додатково надано до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області уточнюючі довідки. Підкреслює, що посилання відповідача на відсутність документів не може нівелювати відомостей трудової книжки, оформленої належним чином, та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахування набутого нею трудового стажу.

Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, то колегія суддів вважає можливим розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Відповідно до частини четвертої статті 229 КАС України у зв`язку з розглядом справи у письмовому провадженні фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що позивач звернувся до відповідача із заявою та відповідними документами про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1.

Згідно записів трудової книжки ОСОБА_1 з 28.07.1987 по 17.12.1998 - період роботи у ПАТ «Алчевськнй металургійний комбінат», м. Алчевськ:

- запис № 5 від 28.07.1987 року трудової книжки - «прийнят в ТЛЦ-2 слесарем по ремонту металлургического оборудования 4 разряда на гарячих участках работ (Список № 1), распоряжение № 552-к от 28.07.1987»;

- запис № 6 від 0.01.1988р - «там же слесарем по ремонту металлургического оборудования 5 разряда на гарячих участках работ (Список № 1)»;

- запис № 14 від 12.07.1999 - «принят в цех подготовки производства электриком 5 разряда, распоряжение № 174-кот 12.07.1999»;

- запис № 16 - «уволен по окончанию срока договора ст. 79 ТК РФ, распоряжение № 76-К от 30.09.2008».

З 19.12.2008 по 15.05.2010 - період роботи у ТОВ «Інтерпром», м. Алчевськ:

- запис № 17 від 09.12.2008 - «Принят слесарем ремонтником, как работником, занятым на шлаковых отвалах и обработке шлака, приказ № 164 от 18.12.2008»,

- запис № 18 від 19.12.2008 - «по результатам аттестации рабочих мест и условий труда подтверждено право на льготное пенсионное обеспечение, приказ № 20 от 01.11.2007»;

- запис № 19 від 15.05.2010 - «уволен по собственному желанию ст. 38 КЗоТ Украины, приказ № 54 от 14.05.2010».

3 07.06.2010 по 16.10.2020 - період роботи в «ЗАО шахта «Гуковская», РФ:

- запис № 20 від 07.06.2010 - «принят на участок ВШТ электриком 5 разряда, приказ №268- к от 07.06.2010»;

- запис № 21 від 02.10.2014 - «переведен элсктрослесарсм на участок откачки 5 разряда в связи с консервацией шахты», приказ № 94-к от 02.10.2014»

- запис № 22 від 16.10.2020 - «уволен по собственному желанию ст. 80 ТК РФ приказ №149-к от 16.10.2020».

Рішенням відповідача від 09.03.2021 № 468 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1, оскільки згідно з наданими документами його страховий стаж становить лише 23 роки 1 місяць. Також, у рішенні відповідач вказав, що до пільгового стажу позивача не зараховано періоди роботи з 28.07.1987 по 17.2.1998 - у ПАТ «Алчевський металургійний комбінат, м. Алчевськ; з 19.12.2008 по 15.05.2010 - у ТОВ «Інтерпром», м. Алчевськ, позаяк довідки на підтвердження трудового стажу видані установою, яка розміщується на тимчасово окупованій території України; та з 12.0.1999 по 30.09.2008 - в «АО «Золотодобывающая компания «Полюс», РФ, з 07.06.2010 по 16.10.2020 - період роботи в «ЗАО шахта «Гуковская», РФ, оскільки стаж не підтверджено компетентними органами Російської Федерації.

Вважаючи такі дії ГУ ПФУ в Івано-Франківській області протиправними, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного спору, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Статтею 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року врегульовано правовідносини, за змістом яких пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Статтею 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Згідно абзаців другого, третього статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації "Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн" від 14 січня 1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Отже, наведені положення вказаних Угод передбачають, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Відповідно до статті 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Частиною 1 статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни України мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості та інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг регламентовано положеннями статті 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», згідно з якими право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом;

Відповідно до статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страхові внески - це кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 24 зазначеного Закону страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною другою цієї ж норми передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно із статтею 20 вказаного Закону страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті страхувальниками. Обчислення розміру пенсії та її перерахунок провадиться з урахуванням страхового стажу особи, а саме, періоду, протягом якого особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. При цьому, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

Такі вимоги, як зазначив суд першої інстанції, визначені і в національному законодавстві Російської Федерації.

Відповідно до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).

Пунктом 1 Порядку № 637 передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Виходячи з наведеної норми Порядку, підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, застосовуються, в тому числі, у разі відсутності в трудовій книжці необхідних відомостей про роботу.

Згідно із пунктом 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Отже, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. У разі відсутності в трудовій книжці записів про роботу, такий стаж встановлюється на підставі інших документів, уточнюючих довідок, відомостей та інших документів, які містять відомості про періоди роботи.

З матеріалів справи видно, що в трудовій книжці позивача є записи про його роботу: з 28.07.1987 по 17.2.1998 - у ПАТ «Алчевський металургійний комбінат , м. Алчевськ; з 19.12.2008 по 15.05.2010 - у ТОВ «Інтерпром», м. Алчевськ; з 12.0.1999 по 30.09.2008 - в «АО «Золотодобывающая компания «Полюс», РФ; з 07.06.2010 по 16.10.2020 - період роботи в «ЗАО шахта «Гуковская», РФ. Крім того, у трудовій книжці позивача є запис про проведення атестації робочих місць з посиланням на відповідний наказ.

Необхідно зазначити, що атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком №442 та Методичними рекомендаціями.

Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає в регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу в несприятливих умовах.

Згідно з пунктом 4 Порядку № 442 та підпункту 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій атестація проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

Атестація робочих місць відповідно до Порядку № 442 та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.

За змістом пунктів 8 та 9 Порядку № 442 проведення атестації робочих місць відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров`я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо.

При цьому особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку № 1, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку № 442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.

Так, відповідно до пункту 1 частини першої статті 29 Кодексу законів про працю України до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов`язаний роз`яснити працівникові його права і обов`язки та проінформувати під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору.

Частинами першою та другою статті 153 Кодексу законів про працю України установлено, що на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про охорону праці» працівники, зайняті на роботах з важкими та шкідливими умовами праці, безоплатно забезпечуються лікувально-профілактичним харчуванням, молоком або рівноцінними харчовими продуктами, газованою солоною водою, мають право на оплачувані перерви санітарно-оздоровчого призначення, скорочення тривалості робочого часу, додаткову оплачувану відпустку, пільгову пенсію, оплату праці у підвищеному розмірі та інші пільги і компенсації, що надаються в порядку, визначеному законодавством.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що роботодавець, який використовує найману оплачувану працю, зобов`язаний створювати безпечні та здорові умови праці, а за неможливості цього поінформувати працівника під розписку про такі умови праці, а саме про наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я. Окрім того, роботодавець зобов`язаний поінформувати працівника про пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору, в тому числі право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020, в результаті розгляду справи № 520/15025/16-а дійшла висновку про те, що атестація робочого місця є важливим запобіжником порушень у забезпеченні належних умов праці на підприємствах, в організаціях та установах. Проте, розуміючи положення пункту "б" статті 13 Закону № 1788-XII - "за результатами атестації робочих місць" як обмежувальний захід при призначенні пільгової пенсії, держава покладає відповідальність за непроведення атестації, та відповідно, надмірний тягар, на пенсіонера (позивача у цій справі).

На працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.

Тобто, у разі відсутності документів щодо атестації робочого місця, не проведеної з вини підприємства, з огляду на висновки Великої Палати Верховного Суду, пенсійний орган зобов`язаний зарахувати вказаний період роботи позивача до стажу, що дає право на отримання пенсії на пільгових умовах.

Що ж стосується періодів роботи позивача з 01.01.2004 по 30.09.2008 та з 07.06.2010 по 16.10.2020, судом встановлено, що відповідач не зарахував такий період до загального страхового стажу позивача через відсутність інформації про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду Російської Федерації.

При цьому, апеляційний суд зауважує, що чинними міжнародними угодами визначено взаємне зарахування стажу роботи набутого у країні-учасниці угоди відповідно до законодавства країни-роботодавця.

Суд вважає за необхідне зазначити, що невнесення за іноземних осіб, які працювали на території Російської Федерації, страхових внесків роботодавцями в силу вимог чинного на відповідній території законодавства чи з інших підстав, не може бути підставою для незарахування вказаних періодів роботи до загального трудового стажу особи.

Водночас, суд звертає увагу на принцип пропорційності, який вимагає співрозмірного обмеження прав і свобод людини для досягнення публічних цілей - органи влади, зокрема, не можуть покладати на громадян зобов`язання, що перевищують межі необхідності, які випливають із публічного інтересу, для досягнення цілей, які прагнуть досягнути за допомогою застосовуваної міри (або дій владних органів). Вказаний принцип передбачає наявність розумного співвідношення між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе індивідуальний і надмірний тягар.

Так, відмова у зарахуванні стажу з єдиної такої підстави як не підтвердження сплати страхових внесків роботодавцем є протиправною, оскільки покладає на пенсіонера надмірний індивідуальний тягар за ймовірні порушення роботодавцем, а не працівником вимог законодавства.

Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 27.03.2018 у справі № 208/6680/16-а, від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а, від 23.03.2019 у справі № 688/947/17, від 09.09.2019 у справі № 242/5448/16-а, від 31.10.2019 у справі № 235/7373/16.

Крім того, невиконання страхувальником обов`язку зі сплати страхових внесків не може позбавляти особу соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на вказаному підприємстві, адже суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту населення.

Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 17.07.2019 у справі № 144/669/17 та від 20.03.2019 у справі № 688/947/17, у яких зроблено висновок, що несплата страхувальником страхових внесків не може бути підставою для незарахування до страхового стажу позивача періодів його роботи на підприємстві, оскільки працівник не несе відповідальності за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку сплати страхових внесків.

Також судом встановлено, що на підтвердження пільгового трудового стажу у період з 12.07.1999 по 30.09.2008 - в «АО «Золотодобывающая компания «Полюс», РФ, та періоду роботи з 07.06.2010 по 16.10.2020 в «ЗАО шахта «Гуковская», РФ позивач надав довідки Російської Федерації від 15.07.2019 № 019/218, № 019/246 та від 17.10.2020 № 20/69.

Колегія суддів вважає, що місцевий суд правильно не взяв до уваги тверджень відповідача про те, що зазначені довідки є підробленими, оскільки ГУ ПФУ в Івано-Франківській області отримано помилкову інформацію з Російської Федерації щодо іншого підприємства, на якому позивач насправді не працював.

З огляду на викладене, позивачем на підтвердження наявності у нього пільгового та страхового стажу було надано усі необхідні документи, а тому ним доведено його право на отримання пільгової пенсії за віком.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність рішення ГУ ПФУ в Івано-Франківській області за № 468 від 09.03.2021 про відмову у призначенні пенсії на пільгових умовах, наявність підстав для зобов`язання відповідача зарахувати спірні періоди до страхового та пільгового стажу та повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії на пільгових умовах.

Доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих тверджень, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17 січня 2022 року в адміністративній справі № 300/1954/21 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Гуляк
Н. В. Ільчишин