Справа № 400/11146/21
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2022-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2022 р.м.ОдесаСправа № 400/11146/21
Головуючий в 1 інстанції: Брагар В. С.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Джабурія О.В.

суддів - Вербицької Н.В.

- Кравченка К.В.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 січня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення; зобов`язання вчинити певні дії, -
ПОЗОВНІ ВИМОГИ ТА

НАСЛІДКИ ВИРІШЕННЯ ПОЗОВУ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

12 листопада 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача щодо відмови позивачу у нарахуванні пенсії згідно Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» з 29.07.2020 року;

- зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву про перерахування позивачу пенсії з 29.07.2020 року відповідно до статті 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що позивач отримує пенсію у меншому розмірі від дати її призначення, адже відповідно до статті 8 Закону України №345-VI «Про підвищення престижності шахтарської праці» (далі-Закон №345-VI) особам, які відпрацювали на підземних роботах за списком № 1 одержують пенсію у розмірі 80 відсотків його заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV), з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Позивач не згоден з рішенням відповідача відносно не проведення розрахунку пенсії на підставі ст. 8 Закону №345-VI.

Представник відповідача своїм правом на подання відзиву на адміністративний позов не скористався, відзив на позовну заяву не надав.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 січня 2022 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення; зобов`язання вчинити певні дії - відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій ставиться про скасування судового рішення та ухвалення нового про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Згідно до вимог ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

КОЛЕГІЯ СУДДІВ ВСТАНОВИЛА

29.07.2020 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 та надав, зокрема, трудову книжку, за записами якої працював на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №1, у тому числі у спірний період з 29.11.1985 року по 09.07.1987 року на підземних роботах.

Рішенням від 07.08.2020 року №675 03.20 року відповідач відмовив позивачу в призначенні пенсії, у зв`язку із відсутністю стажу на підземних роботах. Зі змісту даного рішення вбачається, що відповідачем не враховано стаж роботи позивача на підземних роботах у період з 29.11.1985 року по 09.07.1987 року, оскільки довідка на підтвердження цього стажу була видана підприємством відокремлений підрозділ «ВОК ЛШ ім. Максима Горького», яка засвідчена печаткою невизнаної ДНР.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 05.04.2021 року у справі №469/954/20, яке набрало законної сили 06.05.2021 року позов позивача задоволено повністю та серед іншого зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати до пільгового стажу періоди роботи з 29.11.1985 року по 09.07.1987 року.

24.05.2021 року позивач звернувся до відповідача із зверненням щодо нарахування пенсії.

Листом від 07.06.2021 року №5750-5507/Б-02/8-1400/21 у відповідь на звернення позивача повідомлено, що на виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 05.04.2021 року по справі №469/954/20 позивачу призначено пенсію з 27.07.2020 року зі зменшенням пенсійного віку за Списком №1, розмір якої визначено відповідно до Закону № 1058-IV. Для розрахунку розміру пенсії позивача враховано заробітну плату за період з 01.07.2000 року по 30.04.2003 року та з 01.06.2003 року по 30.06.2020 року (239 місяців). Індивідуальний коефіцієнт заробітної плати становить 0,76257. Страховий стаж складає 39 років 5 місяців 16 днів, коефіцієнт страхового стажу, обчислений відповідно до ст. 25 Закону №1058-IV, становить 0,39417(39 років х 12 міс. + 5міс.) х1% (12міс. Х 100%). До страхового стажу включено періоди на підземних роботах за Списком №1 з 29.11.1985 року по 09.07.1987 року. Середньомісячний заробіток з 01.07.2020 року для обчислення пенсії складає 5919,96 грн. (0,76257*7763,17 показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2017-2019 роки). Розмір пенсії позивача складає 2401,95 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог виходив з того, що відповідач листом надав позивачу відповідь на його звернення щодо нарахування пенсії, без прийняття рішення з питань нарахування пенсії згідно Закону №345-VI, а тому оскільки воно є лише відповіддю в порядку Закону України «Про звернення громадян» на звернення позивача від 24.05.2021 року, яке не містить підстав відмови у нарахуванні пенсії позивачу, яким суд повинен надати правову оцінку.

Вирішуючи дану справу в апеляційному провадженні, колегія суддів приходить до наступних висновків.

ЗАСТОСУВАННЯ НОРМ ПРАВА

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційна, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України гарантовано, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Відповідно до ст.4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, Законів України «Про недержавне пенсійне забезпечення», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Пенсійний фонд України, у розумінні приписів ч.1 ст.58 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», є органом який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсію та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання пов`язані з веденням обліку.

Стаття 44 Закону України № 1058-IV регулює порядок звернення за призначенням (перерахунком) пенсії.

Так, відповідно до ч.ч.1-3 ст. 44 вказаного Закону, заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Заява про призначення пенсії за віком може бути подана застрахованою особою не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.

Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Системним аналізом вказаної вище норми встановлено, що призначення (перерахунок) пенсії відбувається не інакше як за заявою особи.

Приписами ч. 5 ст. 45 Закону України № 1058-IV передбачено, що документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Як встановлено матеріалами адміністративної справи управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області листом від 07.06.2021 року №5750-5507/Б-02/8-1400/21 надало позивачу відповідь на його звернення щодо нарахування пенсії.

Слід зазначити, що матеріали адміністративної справи не містять та позивачем не надано доказів звернення до відповідача у встановленому законодавством порядку під час призначення її пенсії.

Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що при розгляді звернення позивача від 24.05.2021 року, відповідачем рішення про відмову у нарахуванні пенсії позивачу відповідно до Закону №345-VI не приймалось, а лише надано відповідь листом від 07.06.2021 року № 5750-5507/Б -02/8-1400/21 щодо розрахунку розміру пенсії позивача.

Отже, відповідачем не приймалось власне рішення про відмову (ст. 45 Закону № 1058-IV).

Аналіз наведених норм права дозволяє дійти висновку, що підставою для вчинення дій, спрямованих на перерахунок пенсії, є відповідна заява особи та додані до неї необхідні документи, подані до уповноваженого органу Пенсійного фонду України в установленому порядку.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в постанові Верховного Суду від 18.07.2018 року у справі № 461/4328/16-а.

Разом з тим, як встановлено під час розгляду справи, позивач в порядку, встановленому Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, до органу Пенсійного фонду України із заявою встановленого зразка про проведення перерахунку пенсії не звертався, а на подану ним у довільній формі заяву відповідач надав відповідь листом в порядку, визначеному Законом України «Про звернення громадян».

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач надав обґрунтовану відповідь на звернення позивача.

Щодо доводів позивача про те , що судом першої інстанції не надано оцінку в рішенні листу рішенню відповідача від 24.11.2021 року та заяви про перерахунок пенсії від 08.11.2021 року, колегія суддів зазначає, що даний лист та заява не є предметом даної справи.

Колегія суддів зазначає, що обставини викладені в апеляційній скарзі не спростовують вищевикладених висновків суду та не містять доказів порушення відповідачем прав позивача чи наявності протиправної бездіяльності.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Решта доводів учасників справи висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Відповідно до ч.1-3 ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За таких обставин колегія суддів вважає наведені висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 8, 9, 10, 73, 74, 77 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що рішення підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308; 311; 315; 316; 321; 322; 325 КАС України, суд апеляційної інстанції,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 січня 2022 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 КАС України.

Головуючий суддя Джабурія О.В.
Судді Кравченко К.В. Вербицька Н.В.