Справа № 560/18224/21
Суддя: Драчук Т. О.
Дата ухвалення: 2022-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/18224/21

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Майстер П.М.

Суддя-доповідач - Драчук Т. О.

12 липня 2022 року м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Драчук Т. О.

суддів: Полотнянка Ю.П. Смілянця Е. С. ,

за участю:

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 22 березня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

В грудні 2021 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, в якому просив:

- визнати протиправним рішення №15 від 02.07.2021 Головного управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, в частині відмови в зарахуванні до пільгового стажу факту виконання підземних робіт в шахті ім. Ілліча з 25.11.1988 по 09.12.1988, електрослюсарем, 23.03.1989 по 23.06.1989 електрослюсарем, з 24.06.1989 по 27.06.1991 - час проходження строкової служби в армії, з 26.08.1991 по 10.09.1992 гірничим монтажником, майстром, з 25.10.1993 по 14.11.1994 гірничим робітником III р., що відноситься до особливо шкідливих і особливо важких умов праці Списків №1 та відмови в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати до пільгового стажу на підземних гірничих роботах в шахті ім. Ілліча м. Стаханов (м. Кадіївка) Луганської обл., періоди з 25.11.1988 по 09.12.1988, електрослюсарем, 23.03.1989 по 23.06.1989 електрослюсарем, з 24.06.1989 по 27.06.1991 - час проходження строкової служби в армії, з 26.08.1991 по 10.09.1991 гірничим монтажником, майстром, з 25.10.1993 по 14.11.1994 гірничим робітником III р., що відноситься до особливо шкідливих і особливо важких умов праці Списків № І та призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до ст. 24, ст. 45, пункту 1 частини 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 25.06.2021, тобто з дня звернення до головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 22 березня 2022 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області від 02.07.2021 №15 про відмову ОСОБА_1 , у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком 1, згідно пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати ОСОБА_1 до стажу, який дає право на пенсію за пільговими умовами, періоди роботи з 25.11.1988 по 09.12.1988, 23.03.1989 по 23.06.1989, з 24.06.1989 по 27.06.1991, з 26.08.1991 по 10.09.1992, з 25.10.1993 по 14.11.1994 та призначити пенсію на пільгових умовах згідно з п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з моменту звернення за її призначенням з 25.06.2021.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 454 грн. судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 454 грн. судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні адміністративного позову, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» «1058-ІV від 09.07.2003 є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у Списку №1, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці. Документами, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці можуть бути карта умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу.

Апелянт зауважує, що довідок, уточнюючих пільговий характер роботи або інших документів, передбачених Порядком №637 позивачем надано не було.

Щодо зарахування судом першої інстанції до стажу роботи позивача, який дає право на пенсію за пільговими умовами періоду роботи з 25.11.1988 по 09.12.1988 за посадою «учень електрослюсаря підземного», апелянт зауважує, що вказана посада не передбачена Списком виробництв, цехів, професій і посад, робота на яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах і в пільгових розмірах, затвердженого Постановою Ради Міністрів СРСР №1173 від 22.08.1956. Крім того, запис №6 трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 про переведення позивача з 25.11.1988 на посаду «учень елетрослюсаря підземного» не містить інформацію щодо зайнятості на підземних роботах 50% робочого часу.

Щодо зарахування судом першої інстанції до стажу роботи позивача, який дає право на пенсію за пільговими умовами періодів роботи з 23.03.1989 по 23.06.1989, з 26.08.1991 по 10.09.1992, з 25.10.1993 по 14.11.1994, апелянт вказує на відсутність підстав для задоволення вказаної позовної вимоги, оскільки відсутні уточнюючі довідки підприємств, на якому позивач працював із зазначенням періоду роботи, що зараховується до пільгового стажу, професії або посади, характер виконуваної роботи, зайнятість повний чи неповний робочий день, розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номера, куди включається цей період роботи, первинні документи за час виконання роботи, відомості щодо зайнятості на підземних роботах 50% і більше відсотків робочого часу на рік.

Крім того, в наданій трудовій книжці позивача не містяться дані про повний робочий день, про пільговий характер роботи, не вказані відомості про перебування у відпустках, відомості про атестацію робочого місця, тощо, а тому підстави для врахування вказаних періодів до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, відсутні.

Щодо зарахування судом першої інстанції до стажу роботи позивача, який дає право на пенсію за пільговими умовами періодів роботи періоду проходження строкової військової служби з 24.06.1989 по 27.06.1991, апелянт зазначає, що на момент призову позивач не працював на посаді, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, тому підстави для зарахування періоду військової служби до пільгового стажу роботи відсутні.

Щодо зобов`язання суду першої інстанції призначити пенсію за віком на пільгових умовах з 25.06.2021, апелянт зазначає, що задоволення вимоги позивача саме таким чином є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Отже, з врахуванням викладеного, на думку апелянта відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

23.05.2022 до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_1 , в якому позивач просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Враховуючи, що матеріали справи містять достатньо доказів для вирішення спору, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін , виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 25.06.2021 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 згідно п. 1 ч. 2 ст. 114 закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №15 від 02.07.2021 позивачу відмовлено у призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Крім того, зі змісту рішення встановлено, що до страхового стажу позивача не зараховано період проходження військової служби, а тому для зарахування позивачу необхідно долучити військовий квиток або підтверджуючу довідку.

Зараховано до пільгового стажу 7 років 6 місяців.

При цьому, оскільки не враховано окремі періоди до пільгового стажу, що призвело до відсутності 10 років пільгового стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списками №1, позивачу відмовлено в призначенні пенсії по віку на пільгових умовах, про що позивача повідомлено листом від 13.07.2021 року № 2200-0304-8/36109.

Позивач, не погоджуючись з діями відповідача щодо відмови у призначенні пенсії, звернувся до суду з адміністративним позовом.

Частково задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з наступного.

Так, щодо зарахування до пільгового стажу роботи періоди з 25.11.1988 по 09.12.1988, з 23.03.1989 по 23.06.1989, з 26.08.1991 по 10.09.1992, з 25.10.1993 по 14.11.1994, суд першої інстанції зазначив, що вказані періоди роботи позивача на посадах учня електрослюсаря підземного та електрослюсаря підземного, виконано відповідно до вимог Інструкції № 58, тобто акуратно, кульковою ручкою, у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону зазначені, записи містять необхідну інформацію про характер виконуваної позивачем роботи та посилання на відповідні накази, на підставі яких такі записи було внесено, а також записи завірені печатками підприємств, будь-яких виправлень в цих записах судом не виявлено.

Таким чином, враховуючи вказане, суд вказав, що відповідачем неправомірно не зараховано до пільгового стажу позивача спірні періоди роботи на зазначених вище посадах, оскільки у ці періоди для підтвердження пільгового стажу не потрібно було проводити атестацію робочого місця, а записи трудової книжки позивача містять повну інформацію про його роботу на пільгових умовах з повним робочим днем під землею за ці періоди.

Щодо зарахування до пільгового стажу роботи періоду служби в армії з 24.06.1989 по 27.06.1991, суд першої інстанції вказав, що до призову на військову службу та після її проходження позивач працював електрослюсарем, що підтверджується відповідними записами в його трудовій книжці. Період проходження строкової військової служби в Радянській Армії з 24.06.1989 по 27.06.1991 підтверджується архівною довідкою №2/4-7735 від 21.10.2021, а тому такий період підлягає зарахуванню до стажу, який дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, а також до загального страхового стажу.

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачем неправомірно не зарахуванні до пільгового стажу позивача періоди роботи з 25.11.1988 по 09.12.1988 (електрослюсарем), 23.03.1989 по 23.06.1989 (електрослюсарем), з 24.06.1989 по 27.06.1991 (час проходження строкової служби в армії), з 26.08.1991 по 10.09.1992 (гірничим монтажником, майстром), з 25.10.1993 по 14.11.1994.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

У відповідності до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 1 Конституції України Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава. Стаття 3 Конституції України, відповідно, гарантує, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Офіційне тлумачення положення статті 1 Конституції України міститься у рішенні Конституційного Суду України № 3-рп/2012 від 25 січня 2012 року, згідно якого «Основними завданнями соціальної держави є створення умов для реалізації соціальних, культурних та економічних прав людини, сприяння самостійності і відповідальності кожної особи за свої дії, надання соціальної допомоги тим громадянам, які з незалежних від них обставин не можуть забезпечити достатній рівень життя для себе і своєї сім`ї».

Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин першої та другої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Положеннями статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 5 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-IV) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до абзаців першого, другого пункту 2 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону 1058-IV пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (абзац перший частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV).

Абзацами 1, 2 пункту 1 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV встановлено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Згідно з частиною першою статті 44 Закону № 1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 45 Закону № 1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії. Пенсія призначається довічно або на період, протягом якого пенсіонер має право на виплату пенсії відповідно до цього Закону (частини друга, п`ята статті 45 Закону № 1058-IV).

Відповідно до статті 62 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон № 1788-XII) основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно п. 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли і трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, встановлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Таким чином, уточнююча довідка може бути основним доказом підтвердження пільгового стажу в період роботи на відповідних посадах або за професіями в тих випадках, коли відсутня трудова книжка або відсутні відповідні записи трудовій книжці. Значення трудової книжки, як основного документу, що підтверджує пільговий стаж роботи, встановлено статтею 62 Закону № 1788-ХІІ, і будь-які підзаконні нормативно-правові акти, які суперечать цьому положенню, не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.

Пунктом 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 № 383, зареєстрованого в Міністерстві юстиції 01.12.2005 за № 1451/11731, передбачено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що були чинними на період роботи особи. При цьому, до пільгового стажу роботи зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати внесення цієї посади чи професії до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Відповідно до пункту 4.2 Порядку № 383 результати атестації (як уперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, упродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінились докорінні умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.

Згідно з пунктом 4.3 Порядку № 383 у разі підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах за результатами атестації, вперше проведеної до 21 серпня 1997 року (впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць) до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи зі шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.

Пунктом 10 Порядку № 383 установлено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку з оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку з наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та в разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку № 637.

Таким чином, з викладених законодавчих норм вбачається, що правовою підставою для виникнення в особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є набуття нею відповідного стажу при виконанні робіт, передбачених Списком № 1.

При цьому, за правилами застосування Списку № 1, визначеними у наведених вище правових нормах, якщо пільгова робота виконувалася до 31.12.1991 р., то застосовується Список № 1, затверджений постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 р. № 1173; якщо виконання пільгової роботи продовжувалося після 01.01.1992 р. або розпочато після цієї дати, але не більше як до 11.03.1994 р., то застосовується Список № 1, затверджений постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 р. № 10; якщо пільгова робота продовжувалася після 11.03.1994 р. або розпочата після цієї дати, але не більше як до 16.01.2003 р., то застосовується Список № 1, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 р. № 162.

Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Проте якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Судом встановлено, що підставою звернення до суду з адміністративним позовом слугувало незарахування відповідачем наступних періодів роботи ОСОБА_1 , зокрема з 25.11.1988 по 09.12.1988, 23.03.1989 по 23.06.1989, з 24.06.1989 по 27.06.1991, з 26.08.1991 по 10.09.1992, з 25.10.1993 по 14.11.1994.

При цьому, зі змісту трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 судом встановлено, що :

-з 25.11.1988 по 09.12.1988 - позивач працював на посаді учня електрослюсаря підземного на Шахті ім. Ілліча, підстава розпорядження директора шахти від 25.11.1988;

-з 23.03.1989 по 23.06.1989 позивач працював на посаді електрослюсаря підземного зв`язку на Шахті ім. Ілліча, підстава розпорядження директора від 23.03.1989;

-з 24.06.1989 по 27.06.1991 служба в Радянській Армії (військовий білет №9750999);

-з 26.08.1991 по 10.09.1992 - позивач працював на посаді електрослюсаря підземного на Шахті ім. Ілліча, підстава наказ №24оп від 26.08.1991;

-з 25.10.1993 по 14.11.1994 позивач працював гірником підземним 3 розряду з повним робочим днем в шахті, Шахта ім. Ілліча, підстава наказ №35/к від 25.10.1993.

Згідно зі Списком № 1 виробництв, цехів, професій і посад на підземних роботах, на роботах зі шкідливими умовами праці і в гарячих цехах, робота на яких надає право на державну пенсію на пільгових умовах, затвердженого Постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 за № 1173, і який був чинним до 26.01.1991 розділ 1 «Гірничі роботи» підрозділ 1 «Підземні роботи» передбачає, що право на пенсію на пільгових умовах мають усі робітники, інженерно-технічні працівники та службовці, зайняті повний робочий день на підземних роботах з видобутку вугілля, руди, сланцю, нафти, озокериту, газу, графіту, азбесту, солі, слюди та інших рудних і нерудних копалин, в геологорозвідці, на дренажних шахтах, на будівництві шахт, рудників та інших підземних споруд, а також всі працівники, зайняті повний робочий день під землею на обслуговуванні зазначених вище робітників і службовців (медперсонал підземних здоровпунктів, працівники підземного телефонного зв`язку і т. д.)

Постановою Кабінету Міністрів України №162 від 11.03.1994 року затверджено Список № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, а саме: розділ 1, підрозділ I, пункт "а", позиція 1010100а - всі робітники, зайняті повний робочий день на підземних роботах.

Досліджуючи матеріали справи, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що трудова книжка містить достатньо записів для врахування спірних періодів роботи до пільгового стажу роботи позивача, оскільки містять відомості про виконання підземних робіт за посадою на Шахті ім. Ілліча.

Крім того, щодо періоду роботи позивача на посаді гірника підземного 3 розряду з повним робочим днем в шахті, Шахта ім. Ілліча ( наказ №35/к від 25.10.1993), колегія суддів звертає увагу на наявність підстав для зарахування вказаного періоду роботи до пільгового стажу позивача, оскільки долученим позивачем до матеріалів справи витягом ГУП ЛНР «Углереструктуризация» вих. 358 від 30.07.2021 підтверджується факт проведення атестації робочих місць на Шахті ім. Ілліча згідно наказу №393 від 16.06.1995 (а.с. 18).

При цьому, в межах спірних правовідносин, колегія суддів враховує неможливість надання позивачем уточнюючих довідок та відповідних наказів, оскільки Шахта ім. Ілліча в/о по виробництву вугілля «Стахановвугілля», на якій працював ОСОБА_1 , згідно довідки ГУП ЛНР «Углереструктуризация» від 30.07.2021 №360, припинила гірничі роботи з 06.01.1996, а з 10.12.2020 ГУП ЛНР «Углереструктуризация» є розпорядником архівних документів ліквідованої Шахти ім. Ілліча.

У Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року "Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії" зазначено, що держави члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але "у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконним і недійсним, ця недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад реєстрації народжень, смертей і шлюбів". Так, у справі "Лоізіду проти Туреччини" (Loizidou v. Turkey 18.12.1986 &45) ЄСПЛ обмежився коротким пунктом посилання на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то, у правах Кіпр проти Туреччини" ( Cyprus v. Nurkey 10.05/2001) та Мозер проти Республіки Молдови та Росії" (Mozer v. The Republic of Moldova and Russia 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та в подальшої міжнародної практики. При цьому, ЄСПЛ констатував, що Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de fackto та інститутів (окупаційної влади) далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше, означало б зовсім позбавити людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать" ( Cyprus v. Turkey 10.05.2001&92).

Спираючись на сформульований у вищезазначеній справі підхід, Європейський суд з прав людини у справі "Мозер проти Республіки Молдови та Росії" (Mozer v. The Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) зауважив, що "першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]".

Враховуючи те, що рішення Європейського Суду з прав людини є джерелом права та обов`язковими для виконання Україною відповідно до ст. 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов`язані враховувати практику Європейського Суду з прав людини, як джерело права відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини».

Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 22 жовтня 2018 року у справі № 235/2357/17.

Отже, документи, видані органами та установами, що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом із іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку.

При цьому, чинним законодавством України не встановлено прямої заборони на використання документів, виданих підприємствами, які тепер перебувають на тимчасово неконтрольованій території України.

Крім того, положенням частини 3 статті 44 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено право відповідача на проведення перевірки. Разом з цим, за вимогами законодавства, неможливість проведення перевірки не ставить в залежність особу, щодо якої розглядається питання про призначення пенсії, оскільки це не є підставою для відмови у зарахуванні стажу і призначення пенсії.

Також, враховуючи обставини, що склались у зв`язку з тимчасовою окупацією певних територій Луганської області, колегія суддів вважає, що відмова пенсійним органом позивачу у реалізації його конституційного права на отримання пенсії з підстави знаходження підтверджуючих первинних документів на окупованій території, не є пропорційною меті, якої намагався досягти відповідач цією відмовою, оскільки така відмова порушує баланс між конституційним правом позивача на соціальне забезпечення та завданням відповідача щодо перевірки правильності нарахування пенсії.

Щодо незарахування до стажу, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах періоду служби в армії, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Статтею 8 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" визначено, що час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Таким чином, час проходження строкової військової служби зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 5 грудня 2019 року у справі №513/1195/16-а.

Враховуючи, що судом першої інстанції правомірно зараховано період роботи з 23.03.1989 по 23.06.1989 на посаді електрослюсаря підземного зв`язку, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, та з якої позивач був звільнений у зв`язку з призовом на строкову військову службу до Радянської армії, правильним є також зарахування періоду служби з 24.06.1989 по 27.06.1991, який підтверджується відомостями з трудової книжки ОСОБА_1 , а також архівними довідками Центрального архіву МО РФ від 21.10.2021 №2/4-7735 та від 21.10.2021 №1/3-7743 про проходження військової служби (а.с. 15, 16), у зв`язку з чим, період проходження позивачем строкової військової служби підлягає зарахуванню до стажу роботи, що дає право на пенсію на пільгових умовах.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області від 02.07.2021 року №15 про відмову ОСОБА_1 , у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком 1, згідно пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати ОСОБА_1 до стажу, який дає право на пенсію за пільговими умовами, періоди роботи з 25.11.1988 по 09.12.1988, 23.03.1989 по 23.06.1989, з 24.06.1989 по 27.06.1991, з 26.08.1991 по 10.09.1992, з 25.10.1993 по 14.11.1994 та призначити пенсію на пільгових умовах згідно з п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з моменту звернення за її призначенням з 25.06.2021.

Відповідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Отже, ст.2 КАС України та ч.4 ст.242 КАС України вказують, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Оскільки, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку наявним у справі доказам та зробив вірний висновок за результатами розгляду справи.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного судового рішення вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване судове рішення, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 22 березня 2022 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст. 325 КАС України та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Драчук Т. О.

Судді Полотнянко Ю.П. Смілянець Е. С.