Справа № 420/1419/21
Суддя: Федусик А.Г.
Дата ухвалення: 2022-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2022 р.м.ОдесаСправа № 420/1419/21
Головуючий в 1 інстанції: Вовченко О.А.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Федусика А.Г.,

суддів: Бойка А.В. та Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Тузлівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2021 року по справі за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства сільськогосподарського підприємства «ЧОРНОМОРСЬКА ПЕРЛИНА» до Тузлівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, Тузлівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про визнання протиправним та нечинним рішення,-

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2021 року Приватне акціонерне товариство сільськогосподарське підприємство «ЧОРНОМОРСЬКА ПЕРЛИНА» (далі ПрАТ) звернулось до суду з адміністративним позовом до Тузлівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області (далі Рада), в якому позивач просив суд визнати протиправним та нечинним рішення LXII сесії першого скликання Ради від 13 липня 2020 року за №941-1 «Про встановлення ставок земельного податку пільг зі сплати земельного податку та ставок орендної плати за землю на території Тузлівської сільської ради на 2021 рік» в частині встановлення 12 відсотків від нормативної грошової оцінки для земель з категорією рекреаційного призначення та цільовим призначенням для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення.

В обгрунтування позову було зазначено, що відповідачем прийнято рішення про встановлення ставок земельного податку та пільг зі сплати земельного податку та ставок орендної плати за землю, відповідно до якого орендна плата для позивача збільшується у 4 рази у порівнянні з тією, що була встановлена укладеним договором, тобто, відповідач вийшов за межі повноважень та в односторонньому порядку змінив умови укладеного договору. Крім того, в порушення діючого законодавства відповідач не здійснив оприлюднення аналізу регуляторного впливу проекту та самого тексту проекту регуляторного акту на своєму офіційному сайті.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2021 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, Рада подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апелянт просив його скасувати та прийняти нове про відмову в задоволенні позову.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №7641629 від 30.06.2005 (т.1 а.с.57) позивач є власником комплексу бази відпочинку «Жемчужина-1», розташованого за адресою: Одеська область, Татарбунарський район, с.Лебедівка, вул.Центральна, 16, на підставі свідоцтва про право власності ЯЯЯ357948 від 30.06.2005 (т.1 а.с.56).

Рішенням господарського суду Одеської області від 26.05.2009 по справі №30/57-09-1466 (т.1 а.с.22-37), залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 07.07.2009 по справі №30/57-09-1466 (т.1 а.с.40-45) та постановою Вищого господарського суду України від 17.11.2009 по справі №30/57-09-1466 (т.1 а.с.46-55), суд вирішив вважати укладеним договір оренди земельної ділянки для експлуатації та обслуговування бази відпочинку «Жемчужина-1» за адресою: вул.Центральна, 15, с.Лебедівка, між Тузлівською сільською радою Татарбунарського району Одеської області та Відкритим акціонерним товариством «Сільськогосподарське підприємство «ЧОРНОМОРСЬКА ПЕРЛИНА», у редакції, яку підписано Відкритим акціонерним товариством сільськогосподарське підприємство «ЧОРНОМОРСЬКА ПЕРЛИНА», а земельну ділянку переданою на умовах, визначених договором.

Відповідно до зазначеного договору оренди земельної ділянки, Тузлівська сільська рада передає, а Орендар (позивач) приймає в строкове платне користування земельну ділянку для експлуатації, обслуговування, реконструкції бази відпочинку, яка знаходиться за адресою: 68160, Одеська область, село Лебедівка, вул.Центральна, №16 (п.1.1.). Договір укладено на 49 років (п.3.1.).

Розмір орендної плати складає: три відсотки від нормативної оцінки даної земельної ділянки, що складає 298456,45 грн на рік або 24870,54 грн на місяць (п.4.2.).

Обчислення розміру орендної плати за земельну ділянку здійснюється з урахуванням її цільового призначення та коефіцієнтів індексації, визначених законодавством, за затвердженими Кабінетом Міністрів України формами, що заповнюються під час укладання або зміни умов договору оренди чи продовження його дії (п.4.3.).

Відповідно до витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 12.01.2021 (т.1 а.с.75), нормативна грошова оцінка земельної ділянки за адресою: Одеська область, Татарбунарський район, Тузлівська сільська рада, с.лебедівка, вул.Центральна, 16 становить 21695873,94 грн..

Рада на LXII сесії першого скликання прийняла рішення від 13 липня 2020 року №941-1 «Про встановлення ставок земельного податку, пільг зі сплати земельного податку та ставок орендної плати за землю на території Тузлівської сільської ради на 2021 рік» (т.1 а.с.13-19), відповідно до якого Рада вирішила встановити на 2021 рік на території Тузлівської сільської ради ставки земельного податку пільги зі сплати земельного податку для фізичних та юридичних осіб та ставки орендної плати за землю згідно з відповідними додатками.

Відповідно до зазначеного рішення, ставки оренди землі (відсотків нормативної грошової оцінки) за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено (незалежно від місцезнаходження), для земель рекреаційного призначення для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення встановлено на рівні 12 відсотків.

Рада надіслала позивачу лист від 21.01.2021 №78/02-15 (т.1 а.с.10), у якому зазначила, що доводить до відома позивача, що на черговій сесії 13.07.2020 Тузлівської сільської ради прийнято рішення «Про встановлення ставок земельного податку пільг зі сплати земельного податку та ставок орендної плати за землю на території Тузлівської сільської ради на 2021 рік». Відповідно до даного рішення був встановлений відсоток ставки орендної плати відповідно до нормативної грошової оцінки, який стосовно товариства становить 12 відсотків. Відповідно до пункту 4.2 договору оренди земельної ділянки між товариством та Тузлівською сільською радою від 26.05.2009, розмір орендної плати складає 3 відсотки від нормативно-грошової оцінки даної земельної ділянки. Також, відповідач просив у якомога найближчий час приїхати до Тузлівської сільської ради щодо вирішення питання внесення змін до договору оренди земельної ділянки.

Винесення вказаного рішення від 13 липня 2020 року №941-1 «Про встановлення ставок земельного податку пільг зі сплати земельного податку та ставок орендної плати за землю на території Тузлівської сільської ради на 2021 рік» і стало підставою для звернення з даним позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги та приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що під час розгляду справи відповідачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів, що Рада дотрималась приписів Закону України «Про місцеве самоврядування» та Закону України «Про доступ до публічної інформації» (проект регуляторного акту не оприлюднювався та не наведено доказів складання та оприлюднення аналізу регуляторного впливу).

Колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції вірними і такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України, з огляду на наступне.

Як було зазначено, в обгрунтування позову було вказано, що відповідачем прийнято рішення про встановлення ставок земельного податку та пільг зі сплати земельного податку та ставок орендної плати за землю, відповідно до якого орендна плата для позивача збільшується у 4 рази у порівнянні з тією, що була встановлена укладеним договором, тобто, відповідач вийшов за межі повноважень та в односторонньому порядку змінив умови укладеного договору.

Надаючи вказаним аргументам позивача правової оцінки, суд першої інстанції зазначив, що законодавець визначив граничні межі річної суми платежу по орендній платі за земельні ділянки, незалежно від того, чи співпадає її розмір із визначеним у договорі.

Відповідно до пп.16.1.4 п.16.1 ст.16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, установлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відтак, з набранням чинності Податкового кодексу України річний розмір орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, який підлягає перерахуванню до бюджету, має відповідати вимогам пп.288.5.1 п.288.5 ст.288 цього Кодексу та є підставою для перегляду встановленого розміру орендної плати.

Суд зазначив, що норми Податкового кодексу України є пріоритетними над нормами інших актів у разі їх суперечності, що закріплено у п.5.2 ст.5 Податкового кодексу України.

Отже, доводи позивача щодо односторонньої зміни умов договору судом до уваги не приймаються, а сума, яка нарахована відповідно до законодавства, підлягає сплаті незалежно від моменту внесення до договору змін розміру плати.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів апеляційної скарги вбачається, що рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині доводів, на підставі яких було задоволено позовні вимоги, а тому з врахуванням наведеного, колегія суддів переглядає рішення суду першої інстанції лише в цій частині доводів позивача та висновків суду, зокрема, в частині регуляторного характеру спірного рішення.

Преамбулою Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» (далі Закон) передбачено, що цей Закон визначає правові та організаційні засади реалізації державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності.

Положеннями статті 1 Закону визначено, що регуляторний акт - це:

- прийнятий уповноваженим регуляторним органом нормативно-правовий акт, який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб`єктами господарювання;

- прийнятий уповноваженим регуляторним органом інший офіційний письмовий документ, який встановлює, змінює чи скасовує норми права, застосовується неодноразово та щодо невизначеного кола осіб і який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб`єктами господарювання, незалежно від того, чи вважається цей документ відповідно до закону, що регулює відносини у певній сфері, нормативно-правовим актом.

Колегія суддів зазначає, що з огляду на ту обставину, що спірним рішення від 13 липня 2020 року №941-1 «Про встановлення ставок земельного податку пільг зі сплати земельного податку та ставок орендної плати за землю на території Тузлівської сільської ради на 2021 рік» було встановлено на 2021 рік на території Ради ставки земельного податку пільги зі сплати земельного податку для фізичних та юридичних осіб та ставки орендної плати за землю, вказане рішення здійснює пряме правове регулювання відносин між податковими органами та Радою з однією сторони та суб`єктами господарювання, як платниками земельного податку, з іншої, а тому вказане рішення Ради є регуляторним актом.

Наведені висновки також підтверджуються тією обставиною, що спірне рішення застосовується до невизначеного кола осіб, тобто не є правовим актом індивідуальної дії, прийнятим відносно конкретної особи. Також, про відповідність спірного рішення критеріям регуляторного акту свідчить факт можливого неодноразового (постійного) застосування.

Згідно до ст.5 Закону забезпечення здійснення державної регуляторної політики включає, зокрема:

- планування діяльності з підготовки проектів регуляторних актів;

- підготовку аналізу регуляторного впливу;

- оприлюднення проектів регуляторних актів з метою одержання зауважень і пропозицій від фізичних та юридичних осіб, їх об`єднань, а також відкриті обговорення за участю представників громадськості питань, пов`язаних з регуляторною діяльністю.

Положеннями ст.7 Закону передбачено, що регуляторні органи затверджують плани діяльності з підготовки ними проектів регуляторних актів на наступний календарний рік не пізніше 15 грудня поточного року, якщо інше не встановлено законом.

План діяльності з підготовки проектів регуляторних актів повинен містити визначення видів і назв проектів, цілей їх прийняття, строків підготовки проектів, найменування органів та підрозділів, відповідальних за розроблення проектів регуляторних актів.

Затверджені плани діяльності з підготовки проектів регуляторних актів, а також зміни до них оприлюднюються у спосіб, передбачений статтею 13 цього Закону, не пізніш як у десятиденний строк після їх затвердження.

Якщо регуляторний орган готує або розглядає проект регуляторного акта, який не внесений до затвердженого цим регуляторним органом плану діяльності з підготовки проектів регуляторних актів, цей орган повинен внести відповідні зміни до плану не пізніше десяти робочих днів з дня початку підготовки цього проекту або з дня внесення проекту на розгляд до цього регуляторного органу, але не пізніше дня оприлюднення цього проекту.

Відповідно до ст.32 Закону планування діяльності сільських, селищних, міських, районних у містах, районних та обласних рад з підготовки проектів регуляторних актів здійснюється в рамках підготовки та затвердження планів роботи відповідних рад у порядку, встановленому Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні" та регламентами відповідних рад, з урахуванням вимог частин третьої та четвертої статті 7 цього Закону.

З аналізу наведеного та в розрізі досліджуваного питання вбачається, що або в період часу до 15 грудня 2019 року відповідач повинен був внести проект спірного рішення до плану діяльності з підготовки регуляторних актів на 2020 календарний рік, або внести відповідні зміни до плану не пізніше десяти робочих днів з дня початку підготовки проекту спірного рішення або з дня внесення проекту на розгляд до цього регуляторного органу, але не пізніше дня оприлюднення цього проекту.

Разом з тим, матеріали справи не містять, а Радою не надано жодних належних та достатніх доказів на підтвердження вчинення вказаних дій, передбачених ст.32 Закону, що свідчить про порушення відповідачем вимоги щодо планування діяльності з підготовки проектів регуляторних актів, визначеної Законом.

Частиною 2 ст.6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

В контексті спірних правовідносин слід звернути увагу на статтю 6 Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, яка захищає право особи на справедливий суд.

Зокрема, у рішенні ЄСПЛ «Христов проти України» від 19 лютого 2009 року, заява № 24465/04, Суд дійшов висновку, що «право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав».

Водночас, Європейська Комісія за демократію через право (Венеціанська Комісія) у Доповіді щодо верховенства права від 04 квітня 2011 року №512/2009 зазначила, що однією з складових верховенства права є правова визначеність; вона вимагає, щоб правові норми були чіткими й точними, спрямованими на те, щоб забезпечити постійну прогнозованість (передбачуваність) ситуацій та правовідносин, що виникають.

Принцип правової визначеності передбачає, що органи державної влади повинні бути обмежені у своїх діях заздалегідь встановленими та оголошеними правилами, які дають можливість передбачити з великою вірогідністю та точністю заходи, що будуть застосовані представниками влади в тій чи іншій ситуації.

Отже, правова визначеність передбачає стабільність і цілісний характер законодавства, здійснення адміністративної практики органами державної влади на основі закону відповідно до принципу верховенства права, а також прозорість і демократизм при прийнятті владних рішень. Ідея передбачуваності (очікуваності) суб`єктом суспільних відносин правових наслідків (правового результату) свої поведінки, яка відповідає існуючим в суспільстві нормативним приписам, утворює основу принципу правової визначеності.

Крім того, Верховний Суд в постанові (п.48) від 13 лютого 2020 року, справа №640/1007/19, зазначив, що принцип правової визначеності має застосовуватись не лише на етапі нормотворчої діяльності, а й під час безпосереднього застосування існуючих норм права (зокрема положень Закону), що даватиме можливість особі в розумних межах передбачати наслідки своїх дій, а також послідовність дій держави щодо можливого втручання в охоронювані Конвенцією та Конституцією України права та свободи цієї особи.

Разом з тим, не дотримання планування діяльності з підготовки проекту спірного регуляторного акту свідчить про порушення принципу попереднього встановлення та оголошення правил нормотворчої діяльності, що позбавило в тому числі і позивача можливості передбачити заходи, що будуть застосовані в суспільних правовідносинах щодо провадження вуличної торгівлі, суб`єктом яких він себе вважає.

Крім того, відповідно до ст.8 Закону стосовно кожного проекту регуляторного акту його розробником готується аналіз регуляторного впливу.

Аналіз регуляторного впливу готується до оприлюднення проекту регуляторного акту з метою одержання зауважень та пропозицій.

Розробник проекту регуляторного акту при підготовці аналізу регуляторного впливу повинен: визначити та проаналізувати проблему, яку пропонується розв`язати шляхом державного регулювання господарських відносин, а також оцінити важливість цієї проблеми; обґрунтувати, чому визначена проблема не може бути розв`язана за допомогою ринкових механізмів і потребує державного регулювання; обґрунтувати, чому визначена проблема не може бути розв`язана за допомогою діючих регуляторних актів, та розглянути можливість внесення змін до них; визначити очікувані результати прийняття запропонованого регуляторного акту, у тому числі здійснити розрахунок очікуваних витрат та вигод суб`єктів господарювання, громадян та держави внаслідок дії регуляторного акту; визначити цілі державного регулювання; визначити та оцінити усі прийнятні альтернативні способи досягнення встановлених цілей, у тому числі ті з них, які не передбачають безпосереднього державного регулювання господарських відносин; аргументувати переваги обраного способу досягнення встановлених цілей; описати механізми і заходи, які забезпечать розв`язання визначеної проблеми шляхом прийняття запропонованого регуляторного акту; обґрунтувати можливість досягнення встановлених цілей у разі прийняття запропонованого регуляторного акту; обґрунтовано довести, що досягнення запропонованим регуляторним актом встановлених цілей є можливим з найменшими витратами для суб`єктів господарювання, громадян та держави; обґрунтовано довести, що вигоди, які виникатимуть внаслідок дії запропонованого регуляторного акту, виправдовують відповідні витрати у випадку, якщо витрати та/або вигоди не можуть бути кількісно визначені; оцінити можливість впровадження та виконання вимог регуляторного акту залежно від ресурсів, якими розпоряджаються органи державної влади, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи, які повинні впроваджувати або виконувати ці вимоги; оцінити ризик впливу зовнішніх чинників на дію запропонованого регуляторного акту; обґрунтувати запропонований строк чинності регуляторного акту; визначити показники результативності регуляторного акту; визначити заходи, за допомогою яких буде здійснюватися відстеження результативності регуляторного акту в разі його прийняття.

Методика підготовки аналізу регуляторного впливу для застосування Національним банком України затверджується спільно Кабінетом Міністрів України та Національним банком України, а методика підготовки аналізу регуляторного впливу для застосування іншими розробниками проектів регуляторних актів - Кабінетом Міністрів України. Методика підготовки аналізу регуляторного впливу є обов`язковою для застосування розробниками проектів регуляторних актів.

Аналіз регуляторного впливу підписується розробником проекту регуляторного акту, а в разі якщо розробником проекту є регуляторний орган, інший орган, установа чи організація - керівником цього органу, установи чи організації.

Разом з тим, матеріали справи не містять, а Радою не надано жодних належних та достатніх доказів на підтвердження вчинення дій щодо розроблення нею аналізу регуляторного впливу проекту рішення, яким встановлено ставки орендної плати за землю, яке є регуляторним актом, рівно як і не було надано доказів направлення спірного рішення на доопрацювання з підстав не проведення аналізу регуляторного впливу, що передбачено ст.33 Закону.

Також, положеннями ст.9 Закону передбачено, що кожен проект регуляторного акту оприлюднюється з метою одержання зауважень і пропозицій від фізичних та юридичних осіб, їх об`єднань.

Про оприлюднення проекту регуляторного акту з метою одержання зауважень і пропозицій розробник цього проекту повідомляє у спосіб, передбачений статтею 13 цього Закону.

У випадках, встановлених цим Законом, може здійснюватися повторне оприлюднення проекту регуляторного акту.

Проект регуляторного акту разом із відповідним аналізом регуляторного впливу оприлюднюється у спосіб, передбачений статтею 13 цього Закону, не пізніше п`яти робочих днів з дня оприлюднення повідомлення про оприлюднення цього проекту регуляторного акту.

Строк, протягом якого від фізичних та юридичних осіб, їх об`єднань приймаються зауваження та пропозиції, встановлюється розробником проекту регуляторного акту і не може бути меншим ніж один місяць та більшим ніж три місяці з дня оприлюднення проекту регуляторного акту та відповідного аналізу регуляторного впливу.

Зі змісту ст.35 Закону, яка визначає особливості оприлюднення проектів регуляторних актів, прийняття яких належить до компетенції органів та посадових осіб місцевого самоврядування, з метою одержання зауважень і пропозицій, вбачається, що оприлюднення з метою одержання зауважень і пропозицій проектів регуляторних актів, прийняття яких належить до компетенції виконавчих органів сільських, селищних, міських, районних у містах рад, а також сільських, селищних та міських голів, проводиться до внесення цих проектів на розгляд засідання відповідного виконавчого органу ради або до внесення їх на затвердження відповідному сільському, селищному, міському голові.

З матеріалів справи не вбачається, а відповідачем не доведено оприлюднення проекту спірного рішення, яке є регуляторним актом, з метою одержання зауважень і пропозицій, що свідчить про недотримання відповідачем обов`язку надати можливість заінтересованим особам подавати зауваження та пропозицій стосовно спірного рішення відповідача на протязі мінімального місячного строку, визначеного Законом для цього.

Крім того, положеннями статті 15 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядники інформації зобов`язані оприлюднювати, зокрема, нормативно-правові акти, акти індивідуальної дії (крім внутрішньоорганізаційних), прийняті розпорядником, проекти рішень, що підлягають обговоренню, інформацію про нормативно-правові засади діяльності.

Інформація, передбачена частиною першою цієї статті, підлягає обов`язковому оприлюдненню невідкладно, але не пізніше п`яти робочих днів з дня затвердження документа. У разі наявності у розпорядника інформації офіційного веб-сайту така інформація оприлюднюється на веб-сайті із зазначенням дати оприлюднення документа і дати оновлення інформації.

Проекти нормативно-правових актів, рішень органів місцевого самоврядування, розроблені відповідними розпорядниками, оприлюднюються ними не пізніш як за 20 робочих днів до дати їх розгляду з метою прийняття.

Колегія суддів зазначає, що відповідачем, як розпорядником інформації, під час розгляду справи всупереч положенням КАС України не було доведено оприлюднення у відповідності до статті 15 Закону України «Про доступ до публічної інформації» проекту спірного рішення, яке є нормативно-правовим актом.

Відповідно до п.9 ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що не оприлюднення проекту спірного рішення призвело до порушення права позивача на участь у процесі прийняття цього рішення.

Підсумовуючи дослідження даних правовідносин в частині здійснення аналізу регуляторного впливу спірного рішення та виконання процедури його оприлюднення, колегія суддів звертає увагу на положення статті 36 Закону (особливості прийняття регуляторних актів органами та посадовими особами місцевого самоврядування), за якими регуляторний акт не може бути прийнятий або схвалений уповноваженим на це органом чи посадовою особою місцевого самоврядування, якщо наявна хоча б одна з таких обставин:

відсутній аналіз регуляторного впливу;

проект регуляторного акту не був оприлюднений.

У разі виявлення будь-якої з цих обставин орган чи посадова особа місцевого самоврядування має право вжити передбачених законодавством заходів для припинення виявлених порушень, у тому числі відповідно до закону скасувати або зупинити дію регуляторного акту, прийнятого з порушеннями.

З наведеного вбачається наявність прямої законодавчо встановленої заборони на прийняття регуляторного акту органом місцевого самоврядування у випадку відсутності аналізу регуляторного впливу та/або не оприлюднення проекту регуляторного акту, що, з урахуванням відсутності як аналізу, так і оприлюднення проекту акту, свідчить про істотне порушення процедури прийняття спірного рішення та, як наслідок, про його (рішення) протиправність.

Наведені висновки, зокрема в частині порушення відповідачем процедури прийняття спірного рішення, також узгоджуються з висновками Європейського Суду з прав людини, який у справі «Рисовський проти України» підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування». Зазначений принцип на думку суду передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на основоположні права людини, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності».

Отже, враховуючи все вищевикладене у сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання протиправним та скасування рішення є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо спірних правовідносин.

Доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині рішення, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Тузлівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2021 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Федусик А.Г.
Судді Бойко А.В. Шевчук О.А.