Справа № 160/23625/21
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2022-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Турової О.М.,
26.11.2021 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпро (далі КЕВ м. Дніпро, відповідач), в якій позивач просить:
- визнати протиправною бездіяльність КЕВ міста Дніпро щодо не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 12.03.2016 року по 03 березня 2018 року із застосуванням базового місяця січень 2008 року;
- зобов`язати КЕВ міста Дніпро нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, а саме: порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення за період з 12.03.2016 року по 03.03.2018 року.
Також вищезазначеною ухвалою суду від 01.12.2021 року витребувано у Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпро: довідку про нараховане та виплачене грошове забезпечення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за період з 12.03.2016 по 03.03.2018 року (помісячно); інформацію та докази на її підтвердження щодо проведення індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за період з 12.03.2016 по 03.03.2018 року.
26.01.2022 року до суду від відповідача надійшла заява про залишення позовної заяви без розгляду, заява про залучення до участі у справі співвідповідача та заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, в якому висловлено клопотання про розгляд цієї справи за правилами загального позовного провадження.
При цьому, станом на 07.02.2022р. відповідачем не надано ані відзиву на позовну заяву, ані витребуваних ухвалою суду від 01.12.2021р. доказів.
Підготовче судове засідання призначено на 09.03.2022 року о 10:00 год.
Відповідно до довідки, складеної помічником судді Закопай А.Р. 09.03.2022р., всі справи, призначені до розгляду у судовому засіданні 09.03.2022 року, були зняті з розгляду у зв`язку із введенням воєнного стану на території України. Наступне підготовче судове засідання у справі призначено на 27.04.2022 року о 10:30год.
27.04.2022 року до суду від позивача надійшли докази, витребувані ухвалою суду від 07.02.2022 року.
Представники сторін в підготовче судове засідання 27.04.2022 року не з`явилися, при цьому, ані відзиву на позовну заяву, ані витребуваних ухвалою суду від 07.02.2022 року доказів відповідачем не надано.
У підготовчому судовому засіданні 17.05.2022 року усними ухвалами суду, постановленими без видалення до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання, відмовлено у задоволенні клопотання відповідача щодо залишення адміністративного позову без розгляду, а також відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про залучення до участі у справі співвідповідача - Міністерства оборони України.
25.05.2022 року до суду від відповідача надійшла заява про розгляд справи в судовому засіданні 25.05.2022 року без участі відповідача та його представника.
Відповідач та його представник в підготовче судове засідання 25.05.2022 року не з`явилися, при цьому, ані відзиву на позовну заяву, ані витребуваних ухвалою суду від 07.02.2022 року доказів відповідачем станом на 25.05.2022 року надано не було.
Крім того, 26.05.2022р. відповідачем було надано витребувані судом докази.
Представники сторін у судове засідання 06.07.2022 року не з`явились про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи.
06.07.2022р позивачем подано клопотання про розгляд справи без його участі в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч.9 ст.205 КАС України якщо не має перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом (пункт 10 частини першої статті 4 КАС України).
Згідно з ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Фіксування судового засідання відповідно до статті 229 КАС України не здійснювалося, тому керуючись приписами пункту 10 частини 1 статті 4 та частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд заяви судом вирішено здійснювати у порядку письмового провадження.
Таким чином, суд дійшов висновку про продовження розгляду справи в порядку письмового провадження відповідно до пункту 10 частини 1 статті 4 та частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до ст.193 КАС України суд має розпочати розгляд справи по суті не пізніше ніж через шістдесят днів з дня відкриття провадження у справі, а у випадку продовження строку підготовчого провадження - не пізніше наступного дня з дня закінчення такого строку. Суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.
Частиною 4 статті 243 КАС України встановлено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, з огляду на таке.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 у період з 12.03.2016р. по 29.09.2016р. проходив військову службу на посаді заступника начальника Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпропетровська Південно-Східного територіального квартирно-експлуатаційного управління, а з 29.09.2016р. - на посаді начальника відділу розквартирування військ і землекористування заступника начальника управління у Східному територіальному квартирно-експлуатаційному управлінні (далі Східне ТКЕУ), що підтверджується Витягом з послужного списку позивача від 22.04.2020р., копія кого долучена до матеріалів справи.
Наказом директора Департаменту кадрової політики Міністерства оборони України від 30.09.2020 № 166 позивача увільнено від виконання обов`язків начальника відділу розквартирування і землекористування заступника начальника Східного територіального квартирно-експлуатаційного управління та з 01.10.2020 зараховано у розпорядження директора Департаменту кадрової політики Міністерства оборони України і включено у списки особового складу Головного управління майна та ресурсів Збройних Сил України.
Наказом директора Департаменту кадрової політики Міністерства оборони України від 20.10.2020 № 178 відповідно до пункту другого частини п`ятої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу підполковника ОСОБА_1 звільнено з військової служби у Запас за підпунктом г (у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів).
28.08.2020р. позивач звернувся до начальника КЕВ м. Дніпро та начальника Східного ТКЕУ із заявами, в яких, зокрема, просив нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення та компенсацію втрати частини доходів за період з 12.03.2016 по 31.10.2016 (КЕВ м. Дніпро) та з 01.11.2016 по 30.11.2018 (Східне ТКЕУ).
Листом від 04.09.2020 №525/2970 ТВО начальника КЕВ м. Дніпро повідомив позивача, зокрема, про те, що надати довідку про виплату або не виплату індексації, нарахувати та виплатити індексацію, а також нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків їх виплати за період з 12.03.2016 по 31.10.2016 не має можливості, оскільки відомості щодо нарахування грошового забезпечення за 2016 рік здані до Регіонального галузевого архіву.
Згідно відповіді ТВО начальника Східного ТКЕУ від 31.08.2020 № 516/ф/881 Східне ТКЕУ знаходиться на фінансовому забезпеченні у КЕВ м. Дніпро, а тому по суті заяви слід звертатися саме до КЕВ м. Дніпро.
01.09.2020 ОСОБА_1 звернувся до начальника КЕВ м. Дніпро із заявою, в якій, зокрема, просив нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення та компенсацію втрати частини доходів за період з 01.11.2016 по 30.11.2018.
За результатами розгляду заяви листом від 07.09.2020 № 525/2986 позивача повідомлено про невиплату індексації за період з 01.01.2017 по 30.11.2018 та надано довідку Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпро, зі змісту якої слідує, що індексація грошового забезпечення за період з 01.01.2017 року по 30.11.2018 року не нараховувалася та не виплачувалася відповідно до роз`яснення Міністерства соціальної політики України від 09.06.2016 року № 3252/10/136-16 та на підставі листа Департаменту фінансів МОУ від 26.03.2018 року № 248/1485.
Означені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з позовом до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпро (далі КЕВ м. Дніпро), в якому позивач, з урахуванням уточнень, просив суд:
- визнати протиправною бездіяльності КЕВ м. Дніпро щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 12.03.2016 по 03.03.2018;
- зобов`язати КЕВ м. Дніпро нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 12.03.2016 по 03.03.2018, де базовий місяць: січень 2008 року;
- визнати протиправною бездіяльність КЕВ м. Дніпро щодо не проведення з 12.03.2016 по 31.10.2016 з ОСОБА_1 остаточних розрахунків при виключенні зі списків особового складу КЕВ м. Дніпро;
- зобов`язати КЕВ м. Дніпро нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній розмір грошового забезпечення за час затримки розрахунку при виключенні зі списків особового складу КЕВ м. Дніпро за період з 12.03.2016 по день фактичного розрахунку.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.12.2020р. у справі №160/11315/20, яке набрало законної сили 21.01.2020р., адміністративний позов ОСОБА_1 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпро про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії задоволено частково, визнано протиправною бездіяльність Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпро щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 12.03.2016 по 03.03.2018 та зобов`язано Квартирно-експлуатаційний відділ м. Дніпро нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 12.03.2016 по 03.03.2018. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Відповідно до ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

При цьому, рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.12.2020р. у справі №160/11315/20, яке набрало законної сили 21.01.2020р., також встановлено, що відповідно до листа Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 26.01.2017 №248/2/3/48 особовий склад Східного територіального квартирно-експлуатаційного управління з 01.01.2017р. зараховано на фінансове забезпечення до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпро, відтак, саме Квартирно-експлуатаційний відділ м. Дніпро є належним відповідачем за заявленими позовними вимогами.

Крім того, як слідує зі змісту вказаного рішення суду від 21.12.2020р. у справі №160/11315/20, щодо вимоги позивача про нарахування і виплату індексації грошового забезпечення за період з 12.03.2016р. по 03.03.2018р. з врахуванням січня 2008 року, як базового місяця для розрахунку, суд дійшов висновку, що питання визначення базового місяця належить до компетенції відповідача саме при нарахуванні таких сум, а тому вимога позивача в частині зобов`язання відповідача встановити базовий місяць для обчислення індексації не підлягає задоволенню, оскільки є передчасною та спрямована на захист ще не порушеного права, що суперечить статті 5 КАС України, в той час як судовий захист може надаватися лише порушеним правам.

Судом також встановлено, що на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.12.2020р. у справі №160/11315/20 КЕВ м. Дніпро здійснено нарахування ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 12.03.2016р. по 03.03.2018р. з врахуванням січня 2008 року, як базового місяця для розрахунку, на загальну суму 3993,74грн., що підтверджується розрахунком індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 на виконання вказаного рішення та розрахунком потреби в коштах для військовослужбовців, звільнених з військової служби (переміщених до інших військових части) КЕВ м. Дніпро на лютий 2021 року.

Згідно з додатковою заявкою-розрахунком на фінансування для виплати грошового забезпечення та підйомної допомоги військовослужбовцям КЕВ м. Дніпро на травень 2021 року №525/1956 від 18.05.2021р. кошти для виплати індексації грошового забезпечення позивача були замовлені в Департаменті фінансів Міністерства оборони України.

Разом з цим, судом встановлено, що нарахована індексація грошового забезпечення позивача за період з 12.03.2016р. по 03.03.2018р. відповідачем виплачена не була, хоча, як зазначає останній у своїх письмових поясненнях, фінансування вищезазначеної заявки №525/1956 від 18.05.2021р. було здійснено 25.06.2021р.

Таким чином, ОСОБА_1 фактично не отримано нараховану відповідачем на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.12.2020р. у справі №160/11315/20 суму індексації грошового забезпечення за період з 12.03.2016р. по 03.03.2018р., при цьому, не отримавши відповіді на свої запити стосовно нарахування такої індексації, позивач вважав, що її нарахування здійснено без застосування у якості базового місяця січня 2008 року, тому звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам та спірним правовідносинам сторін, суд зважає на таке.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ Про військовий обов`язок і військову службу (далі - Закон № 2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 20 грудня 1991 року №2011-XII Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 2011-XII) соціальний захист військовослужбовців - це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч.ч.1-4 ст.9 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону. Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Водночас, правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України врегульовано Законом України Про індексацію грошових доходів населення.

Статтею 1 Закону України Про індексацію грошових доходів населення визначено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення (ст.2 Закону України Про індексацію грошових доходів населення).

Відтак, основною метою індексації грошових доходів населення є забезпечення достатнього життєвого рівня населення України за рахунок відшкодування подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до положень ч.1 ст.4 Закону України Про індексацію грошових доходів населення індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Статтею 6 Закону України Про індексацію грошових доходів населення передбачено, що у разі виникнення обставин, передбачених ст. 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін. Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

При цьому, в силу вимог ст. ст. 18 та 19 Закону України Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії індексація доходів населення відноситься до державних соціальних гарантій, які є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17 липня 2003 року затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення.

Відповідно до п.2 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру: грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Згідно з п.1-1 Порядку №1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 р. місяця опублікування Закону України від 6 лютого 2003 р. № 491-IV Про внесення змін до Закону України Про індексацію грошових доходів населення. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.

Згідно з абз.1-2 п.4 Порядку №1078 індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексуються оплата праці (грошове забезпечення), розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, допомога по безробіттю та матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, що надаються залежно від страхового стажу у відсотках середньої заробітної плати, стипендії.

Абзацом 6 пункту 4 Порядку №1078 передбачено, що сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.

При цьому, приклад обчислення суми індексації грошових доходів громадян наведено у додатку 2 до Порядку №1078.

У разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян проводиться їх компенсація відповідно до законодавства (абзац 8 пункту 4 Порядку №1078).

При цьому, на підприємства, установи, організації, незалежно від форм власності, покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення) у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації. Базовим місяцем при обчисленні індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації слід вважати підвищення грошового забезпечення за рахунок зростання його складових, які не мають разового характеру.

Відповідно до п.6 Порядку №1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, зокрема підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

У рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року у справі № 9-рп/2013 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України зазначено, що індексація заробітної плати як складова належної працівникові заробітної плати спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Тому системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а отже підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 19.07.2019р. у справі №240/4911/18 та від 07.08.2019р. у справі №825/694/17.

При цьому, абзацами 1-5 пункту 5 Порядку №1078 визначено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу.

Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

У разі зростання грошового доходу за рахунок інших його складових без підвищення тарифних ставок (посадових окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення грошового доходу. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (посадового окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові грошового доходу, які не мають разового характеру.

Отже, базовим місяцем при обчислені індексу для проведення індексації слід вважати місяць підвищення заробітної плати за рахунок зростання її постійних складових, зокрема, тарифних ставок (окладів). Якщо сума підвищення заробітної плати за рахунок постійних складових менша від суми індексації, нарахованої відповідно до Порядку, то місяць такого підвищення не вважається базовим і індексація продовжується. При порівнянні суми підвищення заробітної плати та суми індексації при визначені базового місяця береться заробітна плата в частині постійних складових в розрахунку за повний відпрацьований місяць.

Відповідно до абз.6 п.5 Порядку №1078 до чергового підвищення тарифних ставок (посадових окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їх сімей, до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у пункті 11 цього Порядку.

Якщо підвищення грошового доходу відбулося не з 1 числа місяця, сума індексації визначається з розрахунку повного робочого часу/кількості календарних днів у місяці, а виплачується пропорційно відпрацьованому/службовому часу з урахуванням положень цього Порядку (абз.7 п.5 Порядку №1078).

Приклади проведення індексації грошових доходів громадян у разі їх підвищення наведено у додатку 4 до Порядку №1078.

Враховуючи вищенаведене, згідно із пунктом 5 Порядку №1078 місяць, у якому підвищено заробітну плату, вважають базовим для індексації за дотримання таких умов: заробітна плата зросла за рахунок її постійних складових; сума підвищення більша, ніж можлива індексація. При цьому, підставою для встановлення базового місяця індексації є підвищення, зокрема, посадових окладів особи. Зміна розміру доплат, надбавок та премій не випливає на встановлення базового місяця індексації для початку обчислення індексу споживчих цін при нарахуванні індексації.

Так, постановою Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 07.11.2007 року №1294 (далі Постанова №1294) було затверджено нові схеми посадових окладів військовослужбовців.

Відповідно до п.13 Постанови №1294 вона набрала чинності з 01 січня 2008 року.

Вищевказана Постанова №1294 діяла до дати набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб№ від 30.08.2017 р. № 704 (далі Постанова №704), яка набрала чинності 01.03.2018 року та якою було затверджено нові збільшені схеми тарифних розрядів та ставок за посадами та тарифні сітки розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців.

Проаналізувавши Постанову №1294 в період її дії з 01.01.2008 року по 01.03.2018 року, тобто протягом періоду, який охоплює період спірних правовідносин, суд встановив незмінність розмірів посадових окладів військовослужбовців в цей період, що відповідачем також не заперечується.

Таким чином, враховуючи підвищення постійних складових грошового забезпечення військовослужбовців у січні 2008 року відповідно до Постанови №1294, в тому числі, розміру посадового окладу, місяць січень 2008 року, в якому відбулось вказане підвищення посадового окладу військовослужбовців, та відповідно і інших складових грошового забезпечення, є базовим для обчислення індексу споживчих цін, а обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з наступного місяця, тобто з лютого 2008 року.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, КЕВ м. Дніпро на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.12.2020р. у справі №160/11315/20 здійснено нарахування ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 12.03.2016р. по 03.03.2018р. з врахуванням січня 2008 року, як базового місяця для розрахунку, що підтверджується розрахунком індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 на виконання вказаного рішення та розрахунком потреби в коштах для військовослужбовців, звільнених з військової служби (переміщених до інших військових части) КЕВ м. Дніпро на лютий 2021 року.

Відтак, порушень прав позивача щодо вірного визначення базового місяця (січень 2008 року) для обчислення індексу споживчих цін відповідачем у даному випадку не допущено, у зв`язку із чим підстави для визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо нарахування позивачеві індексації грошового забезпечення за період з 12.03.2016 року по 03 березня 2018 року із застосуванням базового місяця січень 2008 року відсутні, отже, у задоволенні цієї частини позовних вимог, а також частини похідних вимог про зобов`язання КЕВ м. Дніпро перерахувати індексацію грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 12.03.2016 року по 03 березня 2018 року, застосувавши базовий місяць січень 2008 року, слід відмовити.

Щодо іншої частини позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності КЕВ м. Дніпро щодо виплати ОСОБА_1 індексації його грошового забезпечення за період з 12.03.2016 року по 03 березня 2018 року, розрахованої із застосуванням базового місяця - січень 2008 року, та, відповідно щодо зобов`язання відповідача здійснити таку виплату, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.1291 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно зі ст.370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Частиною 2 статті 372 КАС України визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

За приписами ч.4 ст.372 КАС України примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Статтею 373 КАС України визначено порядок звернення судових рішень в адміністративних справах до виконання.

Так, ч.1 ст.373 КАС України передбачено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016р. (далі Закон №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з п.1 ч.1 ст.3 Закону №1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, як виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Статтею 5 Закону №1404-VIII встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до п.1 ч.1 ст.26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Крім того, нормами КАС України відповідно до приписів ст.1291 Конституції України, якою, зокрема, передбачено, що контроль за виконанням судового рішення здійснює суд, передбачено повноваження суду на стадії виконання судового рішення перевіряти законність рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду.

Так, ст.383 КАС України визначено порядок звернення до суду задля визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду.

Згідно з ч.1 ст.383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

За змістом приписів ч.2, ч.3 ст.383 КАС України у такій заяві зазначаються: 1) найменування адміністративного суду, до якого подається заява; 2) ім`я (найменування) позивача, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 3) ім`я (найменування) відповідача, посада і місце служби посадової чи службової особи, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 4) ім`я (найменування) третіх осіб, які брали участь у розгляді справи, поштова адреса, номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 5) номер адміністративної справи; 6) відомості про набрання рішенням законної сили та про наявність відкритого касаційного провадження; 7) інформація про день пред`явлення виконавчого листа до виконання; 8) інформація про хід виконавчого провадження; 9) документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати за подання відповідної заяви; 10) перелік документів та інших матеріалів, що додаються. На підтвердження обставин, якими обґрунтовуються вимоги, позивач зазначає докази, про які йому відомо і які можуть бути використані судом. До заяви додаються докази її надсилання іншим учасникам справи.

Відповідно до ч.4 ст.383 КАС України заяву, зазначену у частині першій цієї статті, може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідним рішенням суду.

Згідно з ч.6 ст.383 КАС України за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

Як встановлено судом та визнається сторонами, оскаржувана ОСОБА_1 бездіяльність КЕВ м. Дніпро щодо виплати ОСОБА_1 індексації його грошового забезпечення за період з 12.03.2016 року по 03 березня 2018 року, фактично є невиконанням суб`єктом владних повноважень - відповідачем рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.12.2020р. у справі №160/11315/20, яким КЕВ м. Дніпро було зобов`язано нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 12.03.2016 по 03.03.2018.

Водночас, судом встановлено та відповідачем визнається, що рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.12.2020р. у справі №160/11315/20 було виконано КЕВ м. Дніпро лише частково, а саме: здійснено нарахування ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 12.03.2016р. по 03.03.2018р. з врахуванням січня 2008 року, як базового місяця для розрахунку, що підтверджується розрахунком індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 на виконання вказаного рішення та розрахунком потреби в коштах для військовослужбовців, звільнених з військової служби (переміщених до інших військових части) КЕВ м. Дніпро на лютий 2021 року, а згідно з додатковою заявкою-розрахунком на фінансування для виплати грошового забезпечення та підйомної допомоги військовослужбовцям КЕВ м. Дніпро на травень 2021 року №525/1956 від 18.05.2021р. було замовлено кошти для виплати індексації грошового забезпечення позивача в Департаменті фінансів Міністерства оборони України.

Судом також встановлено та відповідачем визнається, що індексація грошового забезпечення позивача за період з 12.03.2016р. по 03.03.2018р. КЕВ м. Дніпро, хоч і була нарахована, проте, виплачена не була, хоча, як зазначає відповідач у своїх письмових поясненнях, фінансування вищезазначеної заявки №525/1956 від 18.05.2021р. було здійснено 25.06.2021р.

При цьому, судом також встановлено на підставі ІС «КП ДСС», що на підставі рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.12.2020р. у справі №160/11315/20 судом було видано виконавчий лист.

Крім цього, судом встановлено, що 26.05.2021р. ОСОБА_1 звертався до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з заявою в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, в якій просив:

- визнати протиправними дії КЕВ міста Дніпро, щодо не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 12.03.2016 по 03.03.2018;

- зобов`язати КЕВ міста Дніпро нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 12.03.2016 по 03.03.2018, з урахуванням виплаченої суми у розмірі 100 грн.;

- зобов`язати КЕВ м. Дніпро надати довідку з розрахунком індексації грошового забезпечення із зазначеними сумами, що належать ОСОБА_1 до виплати за період з 12.03.2016 по 03.03.2018 року (в розрізі місяців та років з розбивкою по кожній складовій грошового забезпечення у відповідності до роздавальних відомостей) та вказати який базовий рік застосовували при нарахуванні індексації грошового забезпечення.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.06.2021р. у справі №160/11315/20, залишеною без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 11.02.2022р., заяву ОСОБА_1 , подану в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративній справі №160/11315/20 за позовною заявою ОСОБА_1 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпро про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії повернуто позивачеві без розгляду.

При цьому, з ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.06.2021р. у справі №160/11315/20 слідує, що на підставі виданого Дніпропетровським окружним адміністративним судом виконавчого листа у справі №160/11315/20 та заяви ОСОБА_1 Соборним відділом державної виконавчої служби 12.02.2021р. відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №160/11315/20 від 28.01.2021 року.

Отже, у даному випадку позивачем фактично оскаржується бездіяльність відповідача щодо не виконання у повному обсязі рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.12.2020р. у справі №160/11315/20 в частині невиплати нарахованої індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 12.03.2016 року по 03 березня 2018 року, яка, як було встановлено судом під час розгляду цієї справи, розрахована із застосуванням базового місяця січень 2008 року, як і вважає за правильне позивач.

Разом з тим, як зазначалося вище, відповідно до приписів ст.383 КАС України, у разі незгоди особи-позивача, на користь якої ухвалено рішення суду, з рішеннями, діями або бездіяльністю відповідача суб`єкта владних повноважень, вчиненими останнім на виконання такого рішення суду, позивач має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання таких рішень, дій чи бездіяльності протиправними в рамках справи, в якій це рішення ухвалене. Крім того, за вищенаведеними нормами закону, у разі невиконання відповідачем (боржником) рішення суду, позивач, як стягувач, може отримати виконавчий лист на виконання такого судового рішення та звернутися до органи державної виконавчої служби з метою його примусового виконання.

Судом встановлено, що позивачем реалізовано і право звернення до суду з заявою в порядку ст.383 КАС України, і право на отримання виконавчого листа та звернення його до примусового виконання.

Отже, саме в ході примусового виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.12.2020р. у справі №160/11315/20 і може бути вирішено питання щодо зобов`язання відповідача виплатити позивачеві належні йому суми індексації грошового забезпечення за період з 12.03.2016 року по 03 березня 2018 року, які, як зазначено вище, розраховані на виконання цього ж рішення суду саме із застосуванням базового місяця січень 2008 року.

Натомість, чинним законодавством не передбачено зобов`язання відповідача (боржника) виконати судове рішення, яке набрало законної сили у судовому порядку шляхом подання окремого позову з цього приводу та ухвалення відповідного судового рішення.

Як слідує з зі змісту цієї позовної заяви, предметом позову у цій справі фактично було визначення базового місяця для обчислення індексу споживчих цін, який має враховуватися при розрахунку індексації грошового забезпечення позивача за період з 12.03.2016 року по 03 березня 2018 року, бо позивач вважав, що таким місяцем має бути січень 2008 року і стверджував, що відповідач безпідставно визначив базовим місяцем інший місяць, однак, в ході розгляду цієї справи судом було встановлено, що фактично спір стосовно визначення базового місяця для обчислення індексу споживчих цін, який має враховуватися при розрахунку індексації грошового забезпечення позивача за період з 12.03.2016 року по 03 березня 2018 року, що має бути проведений на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.12.2020р. у справі №160/11315/20, відсутній, бо з наданих відповідачем доказів встановлено, що останнім при проведенні такого розрахунку у якості базового місяця застосовано саме січень 2008 року. Невирішеним залишилося лише питання виплати позивачеві нарахованої на виконання вищевказаного рішення суду індексації. Разом з цим, судом встановлено, що на даний час це питання перебуває у провадженні відповідного органу державної виконавчої служби, що здійснює примусове виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.12.2020р. у справі №160/11315/20 на підстав виданого згідно з цим рішенням виконавчого листа.

Таким чином, звертаючись з позовними вимогами про визнання протиправною бездіяльності КЕВ м. Дніпро щодо виплати ОСОБА_1 індексації його грошового забезпечення за період з 12.03.2016 року по 03 березня 2018 року, розрахованої із застосуванням базового місяця - січень 2008 року, та, відповідно щодо зобов`язання відповідача здійснити таку виплату, позивач обрав невірний спосіб захисту, що є підставою для відмови у задоволенні цих позовних вимог, а також у задоволенні похідних вимог щодо зобов`язання КЕВ м. Дніпро нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, а саме: порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення за період з 12.03.2016 року по 03.03.2018 року, тим більше, що такі вимоги, враховуючи приписи статей 2, 4 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", можуть бути заявлені вже після виконання КЕВ м. Дніпро рішення суду та здійснення відповідної виплати, датою здійснення якої і завершиться період порушення строків їх виплати, тобто, такі вимоги також є і передчасними.

Щодо визначення позивачем суми індексації грошового забезпечення за період з 12.03.2016 року по 03 березня 2018 року, яка, на його думку, має бути виплачена відповідачем у розмірі 82537,04грн., суд зазначає, що, як слідує з наведеного у позовній заяві розрахунку, останній здійснений позивачем без урахування приписів пунктів 4 та 5 Порядку №1078 та Додатків №2 та №4 до цього Порядку, зокрема, шляхом множення грошового доходу, що підлягає індексації (тобто прожиткового мінімуму для працездатних осіб) не на на величину приросту індексу споживчих цін, як передбачено абз.6 п.4 Порядку №1078, що визначається шляхом віднімання від величини індексу споживчих цін 100 відсотків, а на індекс споживчих цін, що є відмінними поняттями, відтак наведений позивачем розрахунок та визначена за його наслідками сума індексації є невірною. Водночас, проведений відповідачем розрахунок індексації оскаржувався позивачем виключно в частині щодо правильності визначення базового місяця, який, як встановлено судом, визначено відповідачем вірно, в іншій частині розрахунки відповідача позивачем не оскаржувалися та не спростовані.

Враховуючи викладені обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до ст.139 КАС України, суд зазначає, що позивач у справі, що розглядається, звільнений від сплати судового збору на підставі п.13 ч.1 ст.5 Закону України Про судовий збір, тому судовий збір останнім сплачено не було, а отже відсутні підстави для здійснення розподілу судових витрат.

Керуючись ст. ст. 72-74, 77, 241-246, 250, 260-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Дніпро (, місцезнаходження: вул. Феодосійська, 13, м. Дніпро, 49005) відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, передбачені ст. ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складено 07.07.2022 року.

Суддя: О.М. Турова