Справа № 380/19426/21
Суддя: Мричко Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2022-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2022 року місто Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої - судді Мричко Н.І.,

за участі секретаря судового засідання Максимович А.Я.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Жаровського К.К.,

представника відповідача Музики Р.Т.

третьої особи ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Рудківської міської ради Самбірського району Львівської області за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,-

встановив:

ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 (далі позивач) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Рудківської міської ради Самбірського району Львівської області , місцезнаходження: 81440, Львівська обл., м.Рудки, пл. Відродження, 1 (далі відповідач), в якій, з урахуванням заяви про уточнення позовної заяви від 15.02.2022, просить:

- визнати бездіяльність Рудківської міської ради Самбірського району Львівської області у здійсненні самоврядного контролю за використанням і охороною земель комунальної власності такою, що порушує його та інших членів громади с. Чернихів законні інтереси;

- зобов`язати Рудківську міську раду Самбірського району Львівської області вжити передбачених діючими законами необхідних заходів для усунення (порушень) перешкод мешканцям села Чернихів у вільному користуванні АДРЕСА_2 , для чого: а) демонтувати самочинно встановлені на проїзній частині вулиці ворота; б) знести самочинно зведені господарські споруди в межах «червоних ліній» вулиці.

Ухвалою від 15.11.2021 суддя залишила позовну заяву без руху.

Ухвалою від 28.12.2021 суддя прийняла позовну заяву до розгляду й відкрила провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

У підготовчому засіданні, яке відбулося 17.02.2022, суд, без виходу до нарадчої кімнати, постановив ухвалу про залучення до участі у справі третіх осіб, які не заявлять самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_3 місце проживання: АДРЕСА_2 (далі третя особа ОСОБА_3 ) та ОСОБА_2 місце проживання: АДРЕСА_2 (далі третя особа ОСОБА_2 ).

Ухвалою від 30.05.2022 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не вжив в межах самоврядного контролю ефективних заходів для захисту публічних інтересів та задоволення потреб громадян у користуванні об`єктами комунальної власності відповідно до закону. Відтак позивач вважає, що існують достатні правові підстави для зобов`язання відповідача вжити необхідних заходів щодо усунення перешкод мешканцям села Чернихів у вільному користуванні вулицею Зеленою.

10.05.2022 представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог заперечив. Відзив обґрунтований тим, що місцеві ради не можуть здійснювати безпосередній контроль, а наділені лише окремими повноваженнями відповідно до законів, які дозволяють їм опосередковано здійснювати такий контроль у межах їх територій. Тобто мають право здійснювати моніторинг виконання договірних зобов`язань, у яких є стороною, але не наділені повноваженнями органів державного нагляду (контролю) щодо здійснення перевірок, інспекцій тощо.

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали. Просили суд позов задовольнити повністю.

У судовому засіданні представник відповідача та третя особа ОСОБА_2 проти позовних вимог заперечили. Просили суд у задоволенні позову відмовити повністю.

У судове засідання третя особа ОСОБА_3 не з`явилась, належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. Подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності.

Заслухавши пояснення учасників справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Позивач неодноразового звертався до відповідача із заявами щодо здійснення контролю за використанням і охороною земель комунальної власності у відповідності до статті 189 Земельного кодексу України, в яких звертав увагу на невідповідність меж земельної ділянки у АДРЕСА_2 .

За результатами таких звернень узгоджувальна комісія з розгляду земельних спорів при виконавчому комітеті Рудківської міської ради провівши обстеження земельних ділянок, на підставі відповідних документів вирішила погодити в існуючих межах земельну ділянку площею 0,1100 га для обслуговування житлового будинку в АДРЕСА_2 , про що складено акт від 20.07.2021.

Вважаючи бездіяльність відповідача щодо самоврядного контролю за використанням і охороною земель комунальної власності такою, що порушує законні інтереси членів громади с. Чернихів, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

При вирішенні спору по суті суд виходив з такого.

Земельні відносини регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України (тут і надалі у редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин; далі ЗК України), а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 5 ЗК України земельне законодавство базується на таких принципах:

а) поєднання особливостей використання землі як територіального базису, природного ресурсу і основного засобу виробництва;

б) забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави;

в) невтручання держави в здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом;

г) забезпечення раціонального використання та охорони земель;

ґ) забезпечення гарантій прав на землю;

д) пріоритету вимог екологічної безпеки.

Стаття 187 ЗК України встановлює, що контроль за використанням та охороною земель полягає в забезпеченні додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями і громадянами земельного законодавства України.

Відповідно до норм ЗК України існує три види контролю за використанням та охороною земель державний, самоврядний та громадський.

Згідно з пунктом «є» статті 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства.

Згідно зі статтею 187 ЗК України контроль за використанням та охороною земель полягає в забезпеченні додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями і громадянами земельного законодавства України.

Відповідно до абзацу першого частини першої статті 188 ЗК України державний контроль за використанням та охороною земель здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, а за додержанням вимог законодавства про охорону земель - центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач посилається на вимоги статті 189 ЗК України, згідно з якою самоврядний контроль за використанням та охороною земель здійснюється сільськими, селищними, міськими, районними та обласними радами.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до пункту «б» частини першої статті 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 №280/97-ВР (далі Закон №280/97-ВР) до делегованих повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у сфері регулювання земельних відносин та охорони навколишнього природного середовища відноситься, зокрема, здійснення контролю за додержанням земельного та природоохоронного законодавства, використанням і охороною земель.

Як вбачається з матеріалів справи, саме виконавчий комітет Рудківської міської ради Самбірського району Львівської області (узгоджувальна комісія з розгляду земельних спорів при виконавчому комітеті), а не Рудківська міська рада, реалізував повноваження щодо самоврядного контролю за додержанням вимог земельного законодавства шляхом здійснення відповідної перевірки, внаслідок якої був складений відповідний акт, що відповідає вимогам наведених положень чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства.

Суд при розгляді справи враховує висновки Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у постанові від 01.10.2018 у справі №522/15651/16-а.

Бездіяльність відповідача позивач пов`язує з невжиттям ним необхідних заходів для усунення (порушень) перешкод мешканцям села Чернихів у вільному користуванні вулицею Зеленою, а саме: не здійсненням демонтажу самочинно встановлених на проїзній частині вулиці воріт та не знесенням самочинно зведених господарських споруд в межах «червоних ліній» вулиці.

Оцінюючи аргументи позивача в цій частині, суд вказує на те, що ні положеннями Закону України №280/97-ВР, ні положеннями інших нормативно-правових актів до повноважень міських рад не віднесено повноважень здійснення демонтажу самочинно встановлених об`єктів.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до частини сьомої статті 376 Цивільного кодексу України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Суд також звертає увагу на положення Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 № 3038-VI (далі Закон України № 3038-VI), який визначає правові та організаційні основи містобудівної діяльності, а саме частину першу статті 38, відповідно до якої у разі виявлення факту самочинного будівництва об`єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису.

У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об`єкта та компенсацію витрат, пов`язаних з таким знесенням.

З наведених положень вбачається, що повноваження щодо прийняття рішень (приписів) про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм і правил належать органам державного архітектурно-будівельного контролю, які у разі невиконання такого припису вправі звернутися до суду з позовом про знесення самочинно збудованого об`єкта та компенсацію витрат, пов`язаних з таким знесенням.

Отже, відповідач у цій справі не є уповноваженим органом, який здійснює перевірку та виявлення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм і правил, а тому не може вважатися у спірних правовідносинах таким, що допустив протиправну бездіяльність.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для зобов`язання відповідача демонтувати самочинно встановлені на проїзній частині вулиці ворота та знести самочинно зведені господарські споруди в межах «червоних ліній» вулиці.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України та частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статті 78 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити повністю.

Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати між сторонами не розподіляються.

Керуючись статтями 2, 6, 8-10, 13, 14, 72-76, 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Рудківської міської ради Самбірського району Львівської області за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, - відмовити повністю.

Судові витрати між сторонами не розподіляються.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Повне рішення суду складене 12 липня 2022 року.

Суддя Мричко Н.І.