Справа № 120/3535/22
Суддя: Альчук Максим Петрович
Дата ухвалення: 2022-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

08 липня 2022 р. Справа № 120/3535/22

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Альчук М.П., розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1) про визнання протиправною та скасування постанови про накладення дисциплінарного стягнення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)" про визнання протиправною та скасування постанови про накладення дисциплінарного стягнення.

Позовні вимоги обгрунтованні протиправністю прийнятої постанови начальником ДУ "Вінницька установа виконання покарань № 1" від 14.01.2022 року про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді догани.

Зазначає, що при прийнятті даної постанови відповідачем не було враховано пояснення позивача стосовно того, що вилучений мобільний телефон йому не належав, а належав іншому засудженому, якого в березні 2020 року було етаповано до Львівської виправної колонії, а мобільний телефон залишено ним під холодильником. При цьому, позивач користувався мобільним телефоном лише у стані крайньої необхідності, коли захворів на коронавірус з метою спілкування з рідними щодо придбання та передачі йому необхідних лікарських засобів.

Відповідно до ухвали про відкриття провадження від 29.04.2022 року розгляд справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання. Цією ж ухвалою відповідачу встановлено строк для надання відзиву.

Представником відповідача надано відзив на адміністративний позов, яким заперечує щодо заявленого адміністративного позову. Зазначає, що правопорушення позивача було триваючим, оскільки останній приховував мобільний телефон ще з березня 2020 року по грудень 2021 року. Також зазначає, що позивача не було позбавлено права телефоні розмови, визначені відповідно до норм Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 28.08.2018 року № 2823/5, однак в порушення таких правил ОСОБА_1 використовував вилучений телефон для власних потреб.

Представником позивача надано відповідь на відзив, у якій зазначає, що в діях засудженого відсутній склад дисциплінарного проступку, що виключає можливість застосування до засудженого заходів дисциплінарного впливу, а тому дії відповідача, які полягають у накладенні дисциплінарного стягнення у вигляді догани, є протиправними.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що ОСОБА_1 засуджений до довічного позбавлення волі та з 14.01.2001 року відбуває покарання в державній установі "Вінницька установа виконання покарань № 1".

22.12.2021 року працівниками установи виконання покарань проведено загальний обшук камерного приміщення № 201 де утримувався позивач.

Під час проведення неповного особистого обшуку засудженого ОСОБА_1 , працівниками установи виявлено та вилучено мобільний телефон марки "Астро" чорного кольору з сім картами мобільних операторів "Київстар" та "МТС", який засуджений намагався непомітно викинути.

В ході проведення перевірки у засудженого ОСОБА_1 відібрано письмове пояснення, у якому він підтвердив факт вилучення мобільного телефону та зазначив, що користувався ним для власних потреб.

Розглянувши матеріали перевірки на засіданні дисциплінарної комісії установи, керуючись ст. ст. 131-1, 131-2, 132, 133, 134, 135 Кримінально-виконавчого кодексу України, 14.01.2022 року начальником ДУ "Вінницька установа виконання покарання (№ 1)", винесено постанову про накладення дисциплінарного стягнення на засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_1 у вигляді оголошення догани.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Нормативно-правовим актом, який регламентує порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань з метою захисту інтересів особи, суспільства і держави шляхом створення умов для виправлення і ресоціалізації засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також запобігання тортурам та нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню із засудженими є - Кримінально-виконавчий кодекс України.

Відповідно до частини 1 ст. 7 КВК України держава поважає і охороняє права, свободи і законні інтереси засуджених, забезпечує необхідні умови для їх виправлення і ресоціалізації, соціальну і правову захищеність та їх особисту безпеку.

Засуджені користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених цим Кодексом, законами України і встановлених вироком суду (ч. 2 ст. 7 КВК України).

Частиною 4 ст. 7 КВК України визначено, що правовий статус засуджених визначається законами України, а також цим Кодексом, виходячи із порядку і умов виконання та відбування конкретного виду покарання.

Статтею 8 КВК України передбачені основні права засуджених. Зокрема одним із них є право звертатися відповідно до законодавства з пропозиціями, заявами і скаргами до адміністрації органів і установ виконання покарань, їх вищестоящих органів, до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, Європейського суду з прав людини, а також інших відповідних органів міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна, до уповноважених осіб таких міжнародних організацій, суду, органів прокуратури, інших органів державної влади, органів місцевого самоврядування та об`єднань. Відповідні звернення (кореспонденція) подаються до адміністрації установи виконання покарань. Про отримання адміністрацією звернення (кореспонденції) засудженому видається талон-підтвердження. Протягом трьох діб (а у випадках, встановлених законодавством, протягом однієї доби) з часу видачі талона-підтвердження зазначене звернення (кореспонденція) направляється адресату.

В свою чергу, порядок і умови виконання та відбування покарання у виді довічного позбавлення волі визначені ст. 151 КВК України. Частина 2 ст. 151 КВК України вказує, що на осіб, які відбувають довічне позбавлення волі, поширюються права і обов`язки засуджених до позбавлення волі, передбачені ст. 107 цього Кодексу.

Частиною 1 вказаної статті визначено, що засуджені, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, мають право в порядку, встановленому цим Кодексом і нормативно-правовими актами Міністерства юстиції України, в тому числі й здійснювати листування з особами, які знаходяться за межами колоній, вести з ними телефонні розмови, у тому числі у мережах рухомого (мобільного) зв`язку, користуватися глобальною мережею Інтернет.

Особливості реалізації права засуджених на побачення з родичами, адвокатами та іншими особами, а також права на телефонні розмови, користування мережею Інтернет врегульовано ст. 110 КВК України.

Зокрема положеннями ст. 110 КВК України передбачено, що засудженим надається, в тому числі й під час перебування в стаціонарних закладах охорони здоров`я, право на телефонні розмови (у тому числі у мережах рухомого (мобільного) зв`язку) без обмеження їх кількості під контролем адміністрації, а також користуватися глобальною мережею Інтернет. Телефонні розмови оплачуються з особистих коштів засуджених. Телефонні розмови між засудженими, які перебувають у місцях позбавлення волі, забороняються. Телефонні розмови та користування у глобальній мережі Інтернет оплачуються з особистих коштів засуджених.

Телефонні розмови проводяться протягом дня у вільний від роботи час та поза часом, передбаченим для приймання їжі та безперервного сну, а за необхідності та за погодженням з адміністрацією - у будь-який час.

Порядок організації побачень, телефонних розмов, користування мережею Інтернет встановлюється Міністерством юстиції України.

Ці норми кореспондуються з розділом ІІ Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 28.08.2018 року № 2823/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05.09.2018 року за № 1010/32462.

Згідно з п. 2 з розділу XIV Правил адміністрація установи виконання покарань забезпечує надання засудженим телефонних розмов без обмеження їх кількості у визначений розпорядком дня час. З метою реалізації права на телефонні розмови усіх засуджених, які відбувають покарання в установі, тривалість розмови одного засудженого не має перевищувати 15 хвилин. Телефонні розмови проводяться за рахунок засудженого під контролем представника адміністрації установи виконанням покарань протягом дня у вільний від роботи час і поза часом, передбаченим для приймання їжі та безперервного сну. У зв`язку з винятковими особистими обставинами (смерть або тяжка хвороба близького родича, що загрожує життю хворого, стихійне лихо, що спричинило значну матеріальну шкоду засудженому або його сім`ї) за погодженням з адміністрацією установи виконання покарань телефонна розмова може бути надана у будь-який час. Телефонні розмови надаються засудженому за його письмовою заявою, в якій зазначаються місцезнаходження, телефонний номер абонента та тривалість розмови.

Серед переліку предметів, виробів і речовин, зберігання і використання яких засудженими заборонено, що затверджений Додатком 3 до Правил є, зокрема, радіоелектронні засоби, призначені для передавання чи приймання радіосигналів (радіостанції, мобільні телефони та зарядні пристрої до них, SIM-картки, скретч-картки поповнення рахунку мобільного зв`язку, пейджери тощо), друкарські машинки, розмножувальні прилади (засудженим, які тримаються у виправних центрах, дозволяється зберігати та користуватися мобільними телефонами у порядку, встановленому пунктом 2 розділу ХІV Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань), а також ножі, бритви (крім електричних, механічних та безпечних з касетною головкою) та інші гострорізальні і колючі предмети.

Як встановлено з матеріалів справи, позивач із відповідною письмовою заявою щодо необхідності здійснення телефонних дзвінків до адміністрації установи не звертався. Також під час розгляду справи не було встановлено факту заборони чи відмови у наданні доступу ОСОБА_1 до телефонних апаратів для здійснення дзвінків для спілкування з рідними.

Разом з тим, позивач вчинив триваюче протиправне діяння у вигляді усвідомленого приховування забороненого предмету, а саме мобільного телефону марки "Астро" та не повідомив про нього адміністрацію установи, як він сам зазначає з березня 2020 року до моменту його вилучення 20.12.2021 року.

Окремо слід зауважити, що позивачем знову ж таки, в порушення правил адміністрації установи виконання покарань, протиправно отримано та приховано сім-карту мобільного оператора, що в свою чергу свідчить про умисний намір щодо приховування заборонених речей.

Також, окремо надаючи оцінку доцільності застосування до засудженого заходів дисциплінарного впливу у вигляді накладення догани, суд зазначає наступне.

Згідно абз. 7 розділу ХХХІІІ Правил на засуджених до довічного позбавлення волі поширюються заходи заохочення, стягнення та порядок їх застосування, передбачені статтями 130, 132 Кримінально-виконавчого кодексу України і розділом XXI цих Правил.

Перед накладенням стягнення на засудженого, який відбуває покарання у виправній колонії, дисциплінарною комісією установи вирішується питання про доцільність застосування стягнення у порядку, визначеному статтями 134, 135 Кримінально-виконавчого кодексу України (абз. 3 п. 2 розділу ХХІ Правил).

Статтею 131-1 КВК України визначено, що дисциплінарним проступком особи, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, є протиправне, винне діяння (дія або бездіяльність), що посягає на встановлений порядок у сфері виконання покарань, вчинене цією особою. Персонал установи виконання покарань зобов`язаний довести наявність у діях чи бездіяльності особи, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, усіх ознак дисциплінарного проступку. Відсутність таких ознак виключає застосування до особи, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, заходів стягнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КВК України за невиконання покладених обов`язків та порушення встановлених заборон до осіб, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, можуть застосовуватися заходи стягнення, в тому числі догана.

Відповідно до ч. 16 ст. 134 КВК України адміністрація колонії при встановленні факту порушення особою, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, вимог режиму зобов`язана невідкладно розпочати перевірку причин, обставин і мотивів вчинення порушення, поведінки цієї особи до вчинення проступку, визначити кількість і характер раніше накладених стягнень, а також отримати її пояснення про суть проступку. За наслідками такої перевірки приймається рішення про доцільність або недоцільність застосування до особи, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, заходів стягнення та обґрунтовується їх вид. Якщо адміністрація колонії прийняла рішення обмежитися іншими профілактичними заходами, це відображається у щоденнику індивідуальної роботи із засудженим та доводиться до відома особи під підпис.

Згідно ч. 1 ст. 135 КВК України питання про доцільність застосування стягнення до осіб, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, вирішується на засіданні дисциплінарної комісії установи виконання покарань. Дисциплінарна комісія установи виконання покарань діє на постійній основі. Засідання дисциплінарної комісії є повноважним, якщо на ньому присутні більше половини членів дисциплінарної комісії.

Матеріали про порушення доповідаються на засіданні дисциплінарної комісії начальником відділення соціально-психологічної служби у присутності особи, яка вчинила порушення, та інших запрошених осіб. Під час засідання дисциплінарної комісії заслуховуються пояснення засудженого та його представника, свідків, інших осіб, залучених відповідно до частини третьої та абзацу сьомого частини п`ятої цієї статті, адміністрації установи виконання покарань, особи, яка ініціювала притягнення до дисциплінарної відповідальності, та осіб, які мають право дорадчого голосу. Рішення про притягнення до відповідальності приймається більшістю голосів членів дисциплінарної комісії (ч. 6 ст. 135 КВК України).

Частина 7 ст. 135 КВК України вказує, що рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності особи, яка відбуває покарання, має бути детально вмотивоване та може бути оскаржене особою, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, або її представником до органу виконання покарань вищого рівня, прокурора чи суду. Засудженому протягом трьох робочих днів видається копія рішення про застосування до нього стягнення із зазначенням можливості та порядку його оскарження.

05.01.2022 року начальником ДУ "Виправна УВП (№1)" затверджено висновок службового розслідування за фактом вилучення забороненого предмету 22.12.2021 року, а саме мобільного телефону та двох сім-карт. Зі змісту вказаного висновку визначено, що за зберігання та користування забороненого предмету засуджений до позбавлення волі заслуговує на притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Отже, вина засудженого підтверджується висновком начальника установи, а також матеріалами проведеної службової перевірки, з яких слідує, що причинами такого дисциплінарного проступку є власна легковажність. Мотивом порушення є свідоме бажання недотриматись вимог порядку відбування покарань.

Таким чином своїми діями засуджений порушив вимоги п. 3 ч. 4 ст. 107 КВК України. Зібраними матеріалами повністю підтверджено наявність усіх ознак дисциплінарного проступку у діях позивача та факт вчинення ним такого порушення.

Щодо тверджень позивача, що він користувався мобільним телефоном в стані крайньої необхідності, оскільки захворів на коронавірус, а за допомогою даного телефону він зміг спілкуватися з рідними та знайомими лікарями від яких отримав консультацію щодо лікування.

Слід зауважити, що під час хвороби, право позивача на телефонні дзвінки обмежено не було. А також слід звернути увагу, що факт хвороби не звільняв позивача від дотримання та належного виконання правил адміністрації установи.

Таким, чином, у зв`язку з доведеністю наявності у діях позивача усіх ознак дисциплінарного проступку та з врахуванням причин, обставин і мотивів вчинення порушення, поведінки засудженого до вчинення проступку, кількість і характер раніше накладених стягнень, дисциплінарна комісія з питання доцільності застосування дисциплінарних стягнень в межах чинного законодавства, ухвалила застосування до засудженого в порядку ст. 132, 134 КВК України заходів дисциплінарного стягнення у виді оголошення догани.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що вказана постанова містять суть порушення, вид стягнення та містить інформацію про їх оголошення засудженому. Форма оскаржуваної постанови відповідача повністю відповідає Додатку 25 до Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань.

Рішення про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності є детально вмотивованим та обґрунтованим з урахуванням усіх обставин вчинення засудженим порушення, тяжкості і характеру проступку, а тому підстав для її скасування суд не знаходить.

Згідно з ч. 1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому в силу положень ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на наведене, суд вважає, що у спірних правовідносинах відповідач діяв у межах і спосіб наданих повноважень та відповідно до приписів матеріального права, а відтак правомірність прийняття оскаржуваного рішення не спростована в ході судового розгляду.

З урахуванням викладеного вище, за результатами судового розгляду адміністративної справи суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1) про визнання протиправною та скасування постанови про накладення дисциплінарного стягнення відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Альчук Максим Петрович