Справа № 495/8434/21
Суддя: Федусик А.Г.
Дата ухвалення: 2022-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2022 р.м.ОдесаСправа № 495/8434/21
Головуючий в 1 інстанції: Анісімова Н.Д.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Федусика А.Г.,

суддів: Бойка А.В. та Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 30 листопада 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти №2 батальйону №2 УПП в Одеській області сержанта поліції Маякова Дениса Миколайовича про визнання протиправними дій та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з адміністративним позовом до інспектора роти №2 батальйону №2 УПП в Одеській області сержанта поліції Маякова Дениса Миколайовича про скасування постанови про адміністративне правопорушення серії ЕАО №4827852 від 27 вересня 2021 року.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 30 листопада 2021 року в позові відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального права, у зв`язку з чим апелянт просив його скасувати та прийняти нове про задоволення позову.

З огляду на неприбуття сторін, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, у судове засідання 06 липня 2022 року, колегія суддів у відповідності до ст.311 КАС України вирішила розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для її задоволення в частині з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що 27 вересня 2021 року інспектором роти №2 батальйону №2 УПП в Одеській області, сержантом поліції Маяковим Д.М., було винесено постанову серія ЕАО №4827852 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 гривень.

Відповідно до вказаної постанови, позивач 27.09.2021 р. о 16 годині 10 хвилин (426 км.), рухався за кермом автомобіля SKODA KODIAQ зі швидкістю 81 км/год в зоні дії дорожнього знаку «Обмеження максимальної швидкості» 50 км/год, чим перевищив максимальне обмеження швидкості на 31 км/год (швидкість руху вимірювалась приладом ТСО 00663) та порушив п. «б» п.12.9. Правил дорожнього руху перевищення водіями транспортних засобів встановлених обмежень швидкості руху, передбачених знаками 3.29, 3.31.

Винесення вказаної постанови і стало підставою для звернення з даним позовом до суду.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що при розгляді справ про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачені ч.1 ст.122 КУпАП, інспектори відповідного орану поліції діють не як самостійний суб`єкт владних повноважень, а від імені органів Національної поліції, а саме - від імені Департаменту патрульної поліції Національної поліції України і її територіальних органів.

Отже, відповідні інспектори не можуть виступати самостійним відповідачем у таких справах, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган, на який, зокрема положеннями ст.222 КУпАП покладено функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративне правопорушення.

Використання у зазначених вище нормах формулювань "від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення", "розгляд яких віднесено до відання органів, зазначених у ст.222 - 244-20 КУпАП" вказує на те, що відповідачем у таких справах, які розглядаються судом в порядку, визначеному КАС України, є саме орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення.

Також суд зазначив, що позивач в судове засідання не з`явився, скориставшись своїм правом на розгляд справи без його участі, таким чином розпорядившись своїми правами на власний розсуд, в зв`язку з чим суд був позбавлений можливості винести дане питання на розгляд позивача та з`ясувати причини пред`явлення позову до відповідача - інспектора роти №2 батальйону №2 УПП в Одеській області сержанта поліції Маякова Д.М., а не до органу, від імені якого він діяв.

Колегія суддів, не надаючи правову оцінку спірним правовідносинам по суті, зазначає, що судом першої інстанції при вирішенні справи порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного її вирішення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 та 2 ст.159 КАС України при розгляді справи судом за правилами загального позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.

Заявами по суті справи є, зокрема, позовна заява.

За змістом статті 160 КАС України вбачається, що у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

В позовній заяві зазначаються, зокрема:

- повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); поштовий індекс; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України); реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості відомі позивачу), відомі номери засобів зв`язку, офіційна електронна адреса або адреса електронної пошти;

- зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів.

Положеннями статті 48 КАС України передбачено, що якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача.

Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. У разі відмови у задоволенні позову до такого відповідача понесені позивачем витрати відносяться на рахунок держави.

Під час вирішення питання про залучення співвідповідача чи заміну належного відповідача суд враховує, зокрема, чи знав або чи міг знати позивач до подання позову у справі про підставу для залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Заміна позивача допускається до початку судового розгляду справи по суті. Заміна відповідача допускається до ухвалення рішення судом першої інстанції.

З аналізу наведеного вбачається, що визначення відповідачів, предмета та підстав позову є правом позивача, натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. При цьому, обов`язком суду є встановлення належності відповідачів та їх заміна у разі необхідності, і вчинення відповідних дій з цього приводу можливе як за згодою позивача, такі і без такої, однак в будь-якому випадку суд, як суб`єкт, що реалізовує діяльність адміністративних судів щодо розгляду і вирішення адміністративних справ у порядку, встановленому КАС України, у вказаному питанні відіграє ключову ініціативну роль (після встановлення, що позов подано не до тієї особи).

Колегія суддів зазначає, що позивач не завжди спроможний правильно визначити відповідача. Звертаючись до суду з адміністративним позовом, позивач зазначає відповідачем особу, яка, на його думку, повинна відповідати за позовом, проте під час розгляду справи він може заявити клопотання про заміну неналежного відповідача належним. Заміна відповідача може відбутися за клопотанням не лише позивача, а й будь-якої іншої особи, яка бере участь у справі, у тому числі й за клопотанням самого відповідача.

Водночас, суд першої інстанції вищенаведених вимог процесуального закону не дотримався, та, вирішуючи спір про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, не з`ясував хто є належним відповідачем у справі та не вирішив питання про залучення до участі у справі належного відповідача чи співвідповідача, чим порушив норми процесуального права.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (абз.2 ч.2 ст.317 КАС України).

Колегія суддів зазначає, що не вирішення питання хто є належним відповідачем у справі, не залучення до участі у справі належного відповідача чи співвідповідача, одночасно розглядаючи справу та приймаючи рішення без дослідження спірних правовідносин по суті спору, тобто не встановлюючи наявність/відсутність складу адміністративного правопорушення в діях позивача, судом першої інстанції допущено порушення, яке призвело до неправильного вирішення справи.

Крім того, відповідно до п.4 ч.1 ст.317 КАС України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, якщо суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі.

Колегія суддів зазначає, що з огляду на ту обставину, що суд першої інстанції не замінив відповідача (не залучив співвідповідача) УПП в Одеській області, та розглянув спір, предметом якого є постанова про адміністративне правопорушення серії ЕАО №4827852 від 27 вересня 2021 року, яка прийнята посадовою особою УПП, тим самим прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі (УПП), є наявні підстави для скасування рішення суду першої інстанції у зв`язку з допущенням судом суттєвого порушення процесуального законодавства.

При цьому, суд зазначає, що в даному випадку немає значення чи прийняв суд рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки на користь осіб, які не були залучені до участі у справі, чи всупереч інтересів таких осіб, вирішальною обставиною є саме факт прийняття рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі.

Разом з тим, колегія суддів зазначає таке.

Пунктом 5 ч.1 ст.213 КУпАП передбачено, що справи про адміністративні правопорушення розглядаються органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 44-1, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116-2, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128 - 129, стаття 132-1, частини перша, друга та п`ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев`ята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, статті 161, 164-4, статтею 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 184, 189-2, 192, 194, 195).

Вказані положення також дублюються Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованими не в автоматичному режимі, що затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України №1395 від 07 листопада 2015 року.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України від 02 липня 2015 року №580-VIII «Про Національну поліцію» (далі Закон № 580-VIII) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Положенням про Департамент патрульної поліції, що затверджено наказом Національної поліції України від 06.11.2015 року №73, визначено, що Департамент патрульної поліції є міжрегіональним територіальним органом Національної поліції який, серед іншого, організовує контроль за додержанням законів, інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Отже, чинним законодавством України уповноваженим працівникам підрозділів Департаменту патрульної поліції Національної поліції, які мають спеціальні звання, надано право від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення зокрема за адміністративні правопорушення, передбачені ст.122 КУпАП.

Частиною третьою статті 288 КУпАП, якою визначено порядок оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення, передбачено, що постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі можна оскаржити у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що при розгляді справ про адміністративні правопорушення, зокрема передбачені статтею 121 КУпАП, інспектори відповідного орану діють не як самостійний суб`єкт владних повноважень, а від імені центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, а саме - від імені органів Національної поліції і її територіальних органів.

Отже, відповідні інспектори не можуть виступати самостійним відповідачем у таких справах, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган, на який, зокрема положеннями статті 222 КУпАП, покладено функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 121 цього Кодексу.

Використання у зазначених вище нормах формулювань «від імені центрального органу виконавчої влади із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху», «розгляд яких віднесено до відання органів, зазначених у статтях 222-24420 КУпАП» вказує на те, що відповідачем у таких справах, які розглядаються судом в порядку, визначеному КАС України, є саме орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26 грудня 2019 року № 724/716/16-а.

При цьому, Верховний Суд зазначив, що зміст статті 288 КУпАП щодо можливості оскаржити постанову органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення не спростовує висновків суду касаційної інстанції, викладених у постанові від 26 грудня 2019 року № 724/716/16-а, про те, що відповідачем у таких справах є саме орган, а не призначений ним інспектор.

В даному випадку ані Департамент патрульної поліції України, ані структурний підрозділ Управління патрульної поліції, до участі у справі в якості саме належного відповідача судом першої інстанції залучені не були.

Відповідно до ч.3, ч.4 ст.48 КАС України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача.

Отже, як було зазначено вище, у даному випадку суд першої інстанції повинен був за правилами статті 48 КАС України здійснити заміну первинного відповідача на належного, залучити до участі у справі співвідповідача, або, у разі наявності заперечень позивача, залучити як другого відповідача, чого ним зроблено не було.

Поряд з цим, аналіз статті 48 КАС України, що встановлює правила заміни неналежної сторони, дає підстави для висновку, що заміна неналежного відповідача або залучення до справи співвідповідача може проводитися виключно судом першої інстанції.

Оскільки стаття 48 КАС України, як наслідок заміни неналежного відповідача чи залучення належного відповідача у якості другого відповідача, передбачає розгляд справи спочатку, апеляційний суд позбавлений такої процесуальної можливості як заміна неналежної сторони.

Можливості заміни неналежної сторони судом апеляційної інстанції КАС України не передбачено.

Враховуючи, що інспектор роти №2 батальйону №2 УПП в Одеській області сержант поліції Маяков Д.М. не є належним відповідачем у справі, а суд апеляційної інстанції позбавлений можливості провести його заміну або залучити співвідповідача (другого відповідача) колегія суддів вважає, що у даному випадку слід відмовити в задоволенні позову з підстав пред`явлення його до неналежного суб`єкта.

Окремо колегія суддів наголошує, що положеннями статті 315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін;

2) скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення;

3) скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково;

4) визнати нечинним судове рішення суду першої інстанції повністю або частково у визначених цим Кодексом випадках і закрити провадження у справі у відповідній частині;

5) скасувати судове рішення і направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю;

6) у визначених цим Кодексом випадках скасувати свою постанову (повністю або частково) і прийняти одне з рішень, зазначених у пунктах 1-5 частини першої цієї статті.

З аналізу наведеного вбачається, що суд апеляційної інстанції позбавлений можливості направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції в разі порушення вказаним судом норм процесуального права.

Підсумовуючи все вищевикладене, колегія суддів доходить висновку, що при розгляді справи судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку з чим оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення, однак саме про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки апеляційний суд не може вирішувати справу по суті спору, який не було вирішено судом першої інстанції, та враховуючи, що саме позивачем було заявлено вимоги до неналежного відповідача, тобто позивач є первинним суб`єктом, вказані дії якого суперечили нормам процесуального законодавства.

Керуючись ст.272, 286, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд апеляційної інстанції -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 30 листопада 2021 року - скасувати.

Прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до інспектора роти №2 батальйону №2 УПП в Одеській області сержанта поліції Маякова Дениса Миколайовича про визнання протиправними дій та скасування постанови.

Постанова суду набирає законної сили з дати її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Федусик А.Г.
Судді Бойко А.В. Шевчук О.А.