Справа № 300/7747/21
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2022-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2022 рокуСправа № 300/7747/21 пров. № А/857/6501/22
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

судді-доповідача Качмара В.Я.,

суддів Большакової О.О., Затолочного В.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Івано-Франківській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15 березня 2022 року (суддя Григорук О.Б., м. Івано-Франківськ), -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі - ГУПФ, ПФУ відповідно) в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог (а.с.53), просив:

визнати протиправними дії відповідача щодо встановлення позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці без урахування до стажу роботи, що дає право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, стажу роботи на прокурорських посадах;

зобов`язати ГУПФ зарахувати до стажу роботи позивача, що дає право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, 12 років 10 днів 7 місяців стажу роботи на прокурорських посадах, зокрема: з 26.10.1983 по 31.07.1985 роботу на посаді помічника прокурора Рогатинського району; з 01.08.1985 по 09.05.1990 роботу на посаді прокурора відділу; з 09.05.1990 по 11.04.1991 роботу на посаді старшого прокурора відділу; з 12.04.1991 по 13.02.1992 роботу на посаді старшого помічника прокурора області; з 14.02.1992 по 13.12.1993 роботу на посаді старшого помічника прокурора; з 14.12.1993 по 02.09.1996 роботу на посаді заступника прокурора м. Івано-Франківська, а всього 12 років 10 днів 7 місяців та провести перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19.02.2020 та виплатити різницю з врахуванням фактично виплачених сум.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15 березня 2022 року позов задоволено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі вказує, що рішенням Конституційного суду України від 18 лютого 2020 року у справі №2-р/2020 (далі Рішення) визнані такими, що не відповідають Конституції України положення пункту 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 (далі - Закон №1402-VIII). Положення Закону №1402-VIII, визнані неконституційними втрачають чинність з дня ухвалення Рішення. Зазначає, що оскільки Рішенням внесено зміни до Закону №1402-VIII, відповідно після цієї дати перерахунок щомісячного довічного грошового утримання обчислюється згідно внесених змін. Вважає, що порядок та умови зарахування стажу для нарахування довічного грошового утримання судді може бути змінений за умови зміни їх законодавчого регулювання.

Позивач відзиву на апеляційну скаргу не подав.

У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС, в редакції, чинній на час звернення до суду з позовом), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.

Переглянувши справу за наявними у ній матеріалами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що, вказані відносини врегульовані Законом України «Про судоустрій і статус суддів» (далі Закон № 2453-VI). Законодавством, яке діяло на день набрання чинності Законом №2453 VI було передбачено зарахування спірних періодів роботи позивача до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, оскільки він був обраний на посаду до набрання чинності цим законом. Зміни, що були внесені Рішенням до Закону №1402-VIII не стосуються правовідносин щодо зарахування до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового забезпечення.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.

Апеляційним судом, з урахуванням встановленого судом першої інстанції, встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що 12.09.2017 рішенням Вищої ради правосуддя ОСОБА_1 звільнено з посади судді Івано-Франківського окружного адміністративного суду у відставку.

Згідно з записами трудової книжки позивача НОМЕР_1 позивач працював: з 26.10.1983 по 31.07.1985 - на посаді помічника прокурора Рогатинського району; з 01.08.1985 по 09.05.1990 - на посаді прокурора відділу; з 10.05.1990 по 11.04.1991 - на посаді старшого прокурора відділу; з 12.04.1991 по 13.02.1992 - на посаді старшого помічника прокурора області; з 14.02.1992 по 13.12.1993 - на посаді старшого помічника прокурора; з 14.12.1993 по 02.09.1996 - на посаді заступника прокурора м. Івано-Франківська (а.с.39-41).

Постановою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 11 грудня 2017 року у справі №348/2384/17, залишеною без змін постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 березня 2018 року (далі Рішення суду-1), зобов`язано Надвірнянське об`єднане управління ПФУ Івано-Франківської області (далі - ОУПФ) зарахувати до стажу роботи, що дає право на відставку судді, стаж роботи позивача на прокурорських посадах з 26.10.1983 по 02.09.1996, провести з 20.09.2017 нарахування та виплачувати щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, без обмежень граничного розміру довічного грошового утримання. Зобов`язано ОУПФ проводити нарахування та виплачувати позивачу щомісячно довічне грошове утримання в збільшеному на 20% розмірі, як жителю населеного пункту, що має статус гірського, починаючи з 20.09.2017 відповідно до Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні» (а.с.7-19).

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2020 року у справі №300/1630/20, зобов`язано ГУПФ здійснити ОСОБА_1 перерахунок і виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно із довідкою Івано-Франківського окружного адміністративного суду про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці №33, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19.02.2020 (а.с.20-24).

За результатом розгляду адвокатського запиту від 15.02.2021 №2021/02-05, ГУПФ відповіддю від 19.02.2021 №0900-0305-8/6070 повідомило, згідно записами трудової книжки позивачу як до трудового, так і до страхового стажу зараховано всі періоди (а.с.28-29).

За результатом розгляду адвокатського запиту, відповіддю від 02.08.2021 №0900-0202-8/27805 відповідач повідомив, що Рішенням визнані такими, що не відповідають Конституції України положення пункту 25 розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону №1402-VIII зі змінами. Керуючись пунктом 3 статті 142 Закону №1402-VIII, яким передбачено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується суддям у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює па відповідній посаді, за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, відповідачем проведено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання позивачу на виконання рішення суду в розмірі 76 відсотків суддівської винагороди. За результатами перевірки правильності здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання на виконання рішень судів відповідач встановив, що перерахунок суддям у відставці необхідно проводити у відповідності з внесеними змінами до чинного законодавства, та з 19.02.2020 року здійснив позивачу перерахунок відсотків суддівської винагороди, який визначений від стажу на посаді судді, без врахування стажу роботи, що дає право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці. Вказано, що Рішення суду-1 виконано в добровільному порядку і щомісячне довічне грошове утримання виплачувалось позивачу в розмірі 90 відсотків суддівської винагороди (стаж роботи на посаді судді, з врахуванням спірного періоду з 26.10.1983 по 02.09.1996, складав 33 роки 4 місяці 25 днів) (а.с.30, 31).

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон №1402-VІІІ.

Згідно з положеннями частини першої статті 142 Закону №1402-VIІІ судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

Відповідно до ч. 5 статті 48 Закону № 1402-VIII незалежність судді забезпечується, зокрема, належним матеріальним та соціальним забезпеченням, правом судді на відставку.

При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України та законом гарантій незалежності судді (ч. 7 ст. 48 Закону № 1402-VIII).

Частиною 1 статті 116 Закону № 1402-VIII визначено, що суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 137 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Відповідно до ч. 5 ст. 116 Закону № 1402-VIII за суддею, звільненим за його заявою про відставку, зберігається звання судді та гарантії недоторканності, встановлені для судді до його виходу у відставку.

Частиною першою, другою статті 137 Закону № 1402-VIII визначено, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу. Також до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Відповідно до абзацу четвертого пункту 34 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №1402-VIII судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Згідно з пунктом 11 Перехідних положень Закону №2453-VI, в редакції до 28.03.2015 судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності Законом №2453-VI зазначені правовідносини регулювались Законом України «Про статус суддів» (далі Закон №2862-ХІІ)

Таким чином, до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років (частина чотири статті 43 Закону №2862-XII0.

Таким чином вірними є висновки суду першої інстанції, що на день набрання чинності Законом №2453-VI було передбачено зарахування спірних періодів роботи позивача до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, оскільки він був обраний на посаду до набрання чинності цим Законом.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що визнання неконституційними положень пункту 25 Прикінцевих і перехідних положень Закону №1402-VIII передбачає єдиний порядок обчислення відсоткового розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, проте, вказані зміни до законодавства не стосуються правовідносин щодо зарахування стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання.

Таким чином, доводи апеляційної скарги відповідача не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Згідно статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15 березня 2022 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Суддя-доповідач В. Я. Качмар
судді О. О. Большакова
В. С. Затолочний
Повне судове рішення складено 7 липня 2022 року.