Справа № 160/5065/22
Суддя: Жукова Євгенія Олексіївна
Дата ухвалення: 2022-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 липня 2022 року Справа № 160/5065/22
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Жукової Є.О., -
Позовні вимоги обґрунтовано наступним.
Позивач посилався на протиправність оскаржених рішень, як таких, що прийняті відповідачем у супереч Конституції України та нормам податкового законодавства. На думку позивача, контролюючим органом невірно визначено базу оподаткування податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки без прийняття до уваги того, що об`єкти нерухомості знаходяться у спільній сумісній власності позивача та членів його родини. Додаткового зауважує про безпідставність віднесення нерухомого майна до територіальної межі міста Нікополя та його оподаткування за ставками. Також посилався на не неможливість ідентифікувати з розрахунку податкових зобов`язань за оскарженими рішеннями суми нарахованих ставок.
Позивач вважає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є такими, що підлягають скасуванню.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.04.2021 р., відкрито провадження в адміністративній справі № 160/5065/21, ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
05.07.2022 р. представником відповідача, через канцелярію суду, було подано відзив на позовну заяву від 05.07.202 р. в текстія когозазначено наступне.
Відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно ОСОБА_1 володіє такими об`єктами нерухомого майна, а саме:
1/2 частини нежитлово`ї будівлі за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 576,1 кв.м.;
1/2 частини нежитлово`ї будівлі за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 464,8 кв.м.;
1/3 частини нежитлово`ї будівлі за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 212,2 кв.м.;
1/2 частини нежитлово`ї будівлі за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 31,5 кв.м.;
1/2 частини нежитлово`ї будівлі за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 650,2 кв.м.;
1/2 частини нежитлово`ї будівлі за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 171,5 кв.м.;
1/2 частини нежитлово`ї будівлі за адресою: АДРЕСА_4 , загальною площею 280,3 кв.м.;
1/2 частини нежитлово`ї будівлі за адресою: АДРЕСА_5 , загальною площею 1273 кв.м.;
447/1000 частини нежитлово`ї будівлі за адресою: АДРЕСА_5 , загальною площею 6171,9 кв.м.;
1/2 частини нежитлово`ї будівлі за адресою: АДРЕСА_5 , загальною площею 87,3 кв.м.;
1/2 частини нежитлово`ї будівлі за адресою: АДРЕСА_6 , загальною площею 430,7 кв.м.;
квартира за адресою: АДРЕСА_7 , загальною площею 364,4 кв.м.;
АДРЕСА_8 , загальною площею 102,8 кв.м.;
Ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлово`ї нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування (п.п.266.5.1 п.266.5 ст.266 ПК України).
Щодо направлення та вручення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, контролюючим органом зазначено наступне.
ГУ ДПС у Дніпропетровській області сформовано та направлено позивачу засобами поштового зв`язку рекомендованими листами з повідомленням про вручення податкові повідомлення-рішення за 2020 рік:
Вищенаведені податкові повідомлення-рішення за 2020 рік надіслані позивачу засобами поштового зв`язку листом з повідомленням про вручення на податкову адресу позивача: АДРЕСА_9 .
20.09.2021 року поштове відправлення було отримано позивачем особисто, що підтверджується рукописною проставленою позивачем датою та підписом позивача.
Таким чином, у розумінні податкового законодавства оскаржувані документи вважаються врученими 20.09.2021 року.
Щодо посилань позивача на абз.б п.266.6 ст.266 ПК України та тверджень про перебування об`єктів оподаткування позивача у спільній сумісній власності, контролючим органом зазначено наступне.
Проте такі доводи є безпідставними з огляду на наступне.
На підставі пп.266.3.2. п.266.3 ст.266 ПК України аза оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Таким чином, у ході формування оскаржуваних документів, відповідачем було використано серед іншого Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, у якій міститься докладна інформація, щодо усіх об`єктів нерухомого майна гр. ОСОБА_1 .
На підставі означеного вище, представник відповідача просить суд у задоволенні пред`явлених позовних вимог відмовити у повному обсязі.
Суд розглянув справу відповідно до ст. 262 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, враховуючи строк розгляду справи, передбачений ст.258 КАС України.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що позивачеві ОСОБА_1 на праві приватної власності належить низка об`єктів нерухомого майна, а саме:
1/2 частини нежитлово`ї будівлі за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 576,1 кв.м.;
1/2 частини нежитлово`ї будівлі за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 464,8 кв.м.;
1/3 частини нежитлово`ї будівлі за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 212,2 кв.м.;
1/2 частини нежитлово`ї будівлі за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 31,5 кв.м.;
1/2 частини нежитлово`ї будівлі за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 650,2 кв.м.;
1/2 частини нежитлово`ї будівлі за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 171,5 кв.м.;
1/2 частини нежитлово`ї будівлі за адресою: АДРЕСА_4 , загальною площею 280,3 кв.м.;
1/2 частини нежитлово`ї будівлі за адресою: АДРЕСА_5 , загальною площею 1273 кв.м.;
447/1000 частини нежитлово`ї будівлі за адресою: АДРЕСА_5 , загальною площею 6171,9 кв.м.;
1/2 частини нежитлово`ї будівлі за адресою: АДРЕСА_5 , загальною площею 87,3 кв.м.;
1/2 частини нежитлово`ї будівлі за адресою: АДРЕСА_6 , загальною площею 430,7 кв.м.;
квартира за адресою: АДРЕСА_7 , загальною площею 364,4 кв.м.;
АДРЕСА_8 , загальною площею 102,8 кв.м.
Означене підтверджується іформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна, копії витягу з яких містяться в матеріалах справи.
За вказаними об`єктами нерухомості відповідачем й розраховані грошові зобов`язання за оскарженими рішеннями (податковий період 2020 рік).
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 було направлено на адресу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області скаргу на податкові повідомлення-рішення.
Станом на дату винесення рішення, результатів про розгляд означеної скарги, матеріали справи не містять.
Правовідносини сторін, що виникають у сфері справляння податків і зборів,зокрема, щодо визначення вичерпного переліку податків і зборів, що справляються в Україні, та порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх прав та обов`язків, компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб під час здійснення податковою контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються нормами Конституції України від 28.06.1996 № 254к/96-ВР, Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI, тощо.
Відповідно до ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Статтями 61, 67 Конституції України встановлено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.
Відповідно до ст. ст. 6, 13 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення, а також кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинено особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідно до ч.2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч.1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а суд згідно ст. 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до п.п.16.1.4 п.16.1 ст.16 ПК України, платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених Кодексом та законами з питань митної справи.
Відповідно до пункту 36.1 статті 36 ПК України, податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.
Поняття, склад та порядок адміністрування податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки були введені в Податковий кодекс України з моменту його прийняття у 2010 році в ст. 265 розділу XII Місцеві податки та збори ПК України. Згідно з п.1 розділу XIX Прикінцеві положення Податкового кодексу України стаття 265 цього Кодексу набирає чинності з 01.01.2012 року.
Законом України від 28 грудня 2014 року № 71-VІІІ Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законів України щодо податкової реформи (далі - Закон № 71) внесено низку змін до Податкового кодексу України.
З 1 січня 2015 року Законом № 71 внесено зміни щодо оподаткування нерухомого майна, відмінного від земельної ділянки.
Зокрема, розширено базу оподаткування для податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, шляхом оподаткування як житлової, так і нежитлової нерухомості.
Так, згідно з п.п. 266.1.1 ст. 266 Податкового кодексу України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Відповідно до п.п.14.1.129-1 п.14.1 ст. 14 ПК України об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду.
Відповідно до п.п.14.1.129.1 п.14.1 ст. 14 ПК України, об`єкти житлової нерухомості - будівлі, віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду, дачні та садові будинки;
Будівлі, віднесені до житлового фонду, поділяються на такі типи
а) житловий будинок - будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання. Житлові будинки поділяються на житлові будинки садибного типу та житлові будинки квартирного типу різної поверховості. Житловий будинок садибного типу - житловий будинок, розташований на окремій земельній ділянці, який складається із житлових та допоміжних (нежитлових) приміщень;
б) прибудова до житлового будинку - частина будинку, розташована поза контуром його капітальних зовнішніх стін, і яка має з основною частиною будинку одну (або більше) спільну капітальну стіну;
в) квартира - ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання;
г) котедж - одно-, півтораповерховий будинок невеликої житлової площі для постійного чи тимчасового проживання з присадибною ділянкою;
ґ) кімнати у багатосімейних (комунальних) квартирах - ізольовані помешкання в квартирі, в якій мешкають двоє чи більше квартиронаймачів.
Підпунктом 266.2.1 ст. 266 Податкового кодексу України передбачено, що об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка, а у силу положень п.п. 266.3.1 ст. 266 цього ж кодексу базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.
Відповідно до п.п. 266.3.2 ст. 266 Податкового кодексу України, база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Відповідно до п.п.266.4.1 п. 266.4 статті 266 Податкового кодексу України, база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується:
а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів;
б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів;
в) для різних типів об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), - на 180 кв. метрів.
Таке зменшення надається один раз за кожний базовий податковий (звітний) період (рік).
Ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування. (п.п.266.5.1 п. 266.5 статті 266 Податкового кодексу України
Порядок обчислення суми податку передбачений п.п. 266.7.1 ст. 266 означеного Кодексу, а саме: обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості у такому порядку: за наявності у власності платника податку одного об`єкта житлової нерухомості, в тому числі його частки, податок обчислюється, виходячи з бази оподаткування, зменшеної відповідно до підпунктів "а" або "б" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку (підпункт а ).
Особливості визначення платників податку в разі перебування об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості у спільній частковій або спільній сумісній власності кількох осіб передбачені п.п. 266.1.2 ст. 266, відповідно до якої:
а) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній частковій власності кількох осіб, платником податку є кожна з цих осіб за належну їй частку;
б) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділений в натурі, платником податку є одна з таких осіб-власників, визначена за їх згодою, якщо інше не встановлено судом;
в) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб і поділений між ними в натурі, платником податку є кожна з цих осіб за належну їй частку.
Аналізуючи наведені норми в контексті спірних правовідносин суд зазначає, що обчислення контролюючим органом суми податку з об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, здійснюється на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділений в натурі, платником податку є одна з таких осіб-власників, визначена за їх згодою, якщо інше не встановлено судом.
Слід відмітити, якщо об`єкти нерухомості перебувають у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділені в натурі, платником податку є одна з таких осіб-власників, визначена за їх згодою та лише якщо ці об`єкти поділені між ними в натурі, платником податку є кожна з цих осіб за належну їй частку.
Здійснивши системний аналіз наведених вище норм чинного законодавства України та надаючи оцінку доводам сторін, як викладених в заявленій позовній заяві та відзиві до неї, суд виходить з наступного.
Судом встановлено, що до розрахунку грошового зобов`язання за оскарженими рішеннями увійшли перелічені вище об`єкти нерухомості відповідно до частки, які перебувають у власності позивача. При цьому, останній жодного правовстановлюючого документу або судового рішення, який свідчив би про поділ спільної сумісної власності між членами його сім`ї в натурі до позовної заяви не надав.
Натомість із доданих відповідачем до відзиву на позовну заяву документів судом встановлено, що розрахунок грошових зобов`язань за оскарженими рішеннями здійснений відповідно до площі об`єктів нерухомості, які перебувають у власності позивача, а також вірно застосовані ставки податку.
При цьому, нормами податкового законодавства не передбачено обов`язку контролюючого органу формувати до кожного податкового-повідомлення рішення форми Ф розрахунок відповідних грошових зобов`язань.
Судом встановлено, що відповідачем не порушено порядок надсилання оскаржених рішень на адресу позивача.
За приписами п.42.2 ст.42 ПК України, документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.
Якщо платник податків у порядку та у строки, визначені статтею 66 цього Кодексу, повідомив контролюючий орган про зміну податкової адреси, він на період з дня державної реєстрації зміни податкової адреси до дня внесення змін до облікових даних такого платника податків звільняється від виконання вимог документів, надісланих йому контролюючим органом за попередньою податковою адресою та в подальшому повернених як таких, що не знайшли адресата (п.42.3 ст.42 ПК України).
Відповідно до п.45.1 ст. 45 ПК України платник податків - фізична особа зобов`язаний визначити свою податкову адресу.
Податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі.
Щодо посилань позивача на безпідставність віднесення нерухомого майна до територіальної межі міста Нікополя та його оподаткування за ставками, й того факту, що від сплати податку звільняються пенсіонери (за віком), але не більше ніж за один об`єкт житлової нерухомості, суд зазначає наступне.
Лист ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області №415-0.171-428/40-18 від 19.12.2018 р. не є належним доказом, в розумінні ст.ст. 73-74 КАС України, щодо протиправності дій контролюючого органу, при винесенні оскаржуваних податкових повідомлень-ріщень та віднесення нерухомого майна до територіальної межі міста.
При цьому, суд зазначає, що позивачем не було надано до суду копії пенсійного посвідчення в підтвердження своїх доводів стосовно того, що від сплати податку звільняються пенсіонери (за віком), але не більше ніж за один об`єкт житлової нерухомості.
Відповідно до положень ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передачені Конституцією та законами України.
Одним з принципів адміністративного судочинства, передбачених ч.3 ст.2 КАС України, є принцип верховенства права, який відповідно до ст.6 КАС України, полягає в наступному: суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Відповідно до ч.1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а суд згідно ст. 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Системний аналіз наведених вище норм чинного податкового законодавства України у сукупності з обставинами, встановленими судом в процесі розгляду даної справи на підставі доказів, наявних в матеріалах справи, дозволяє суду прийти до висновку про відсутність з боку позивача обґрунтування належними доказами в розумінні ст. ст. 73, 74 КАС України незаконного та необґрунтованого характеру оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.
За змістом підпункту 265.1.1 пункту 265.1 статті 265 Податкового кодексу України податок на майно складається в тому числі із податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 та підпунктом 226.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України встановлено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості. Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
За приписами підпункту 266.3.1. пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.
Відповідно до підпункту 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Дана норма визначає два джерела отримання відомостей про об`єкт оподаткування - данні з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей або оригінали відповідних документів платника податків.
Враховуючи, що судом апеляційної інстанції встановлено та не спростовано доводами касаційної скарги, що право власності на житловий будинок позивач оформив ще у 2005, тобто до запровадження Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та на час прийняття спірного податкового повідомлення-рішення були відсутні відомості в реєстрі і відповідно до свідоцтва на право власності житловий будинок належить позивачу на праві власності, Верховний Суд погоджується з висновками апеляційного суду про те, що податок за визначений період повинен сплачувати позивач, як власник будинку. Доводи скаржника про незаконність використання податковим органом свідоцтва про право власності, а не даних Державного реєстру не спростовує факту наявності у позивача нерухомого майна як об`єкта оподаткування.
Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат та витрат на правничу допомогу, суд виходить з наступного.
Статтею134 КАС України, визначено порядок щодо витрат на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись ст. ст. 242-244, 246, 250, 254, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Розподіл судових витрат та витрат на професійну правничу допомогу не здійснювати.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку та у строки, встановлені ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Є.О. Жукова