Справа № 320/3104/20
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2022-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/3104/20 Головуючий у І інстанції - Шулежко В.П.
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2022 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.,

суддів: Кучми А.Ю., Лічевецького І.О.,

при секретарі: Черніченко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 29 жовтня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Київській області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Київській області, в якому просив:

- визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 10.03.2020 № 10-2968/15-20-сг про відмову ОСОБА_2 у затвердженні документації землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, розташованої на території Капустинської сільської ради Київської області, розмір земельної ділянки 2,0000 га, кадастровий номер :05:002:0033, із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства та надання цієї земельної ділянки у власність з таких підстав: заявником використано право на безоплатну приватизацію за вказаним цільовим призначенням;

- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Київській області видати наказ про затвердження документації землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, розташованої на території Капустинської сільської ради Київської області, розмір земельної ділянки 2,0000 га, кадастровий номер :05:002:0033, із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства та наданні цієї земельної ділянки у власність в межах норм, спираючись на наказ Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 18.12.2019 № 10-9946/15-19-сг та на розроблений і погоджений проект землеустрою, Позивач має право на отримання безоплатно у власність земельні ділянки із земель державної власності відповідно до закону.

Обґрунтовуючи позовні вимоги Позивач вказав про протиправність оскаржуваного наказу Відповідача від 10.03.2020 № 10-2968/15-20-сг про відмову у затвердженні документації землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, з огляду на відсутність на те правових підстав для такої відмови.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 29 жовтня 2021 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 10.03.2020 № 10-2968/15-20-сг.

Зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Київській області розглянути відповідне клопотання ОСОБА_2 про затвердження документації землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, розташованої на території Капустинської сільської ради Київської області, розмір земельної ділянки 2,0000 га, кадастровий номер :05:002:0033, із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, спираючись на наказ Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 18.12.2019 № 10-9946/15-19-сг, на розроблений і погоджений проект землеустрою, та з урахуванням висновків суду.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, особа, яка не брала участі у справі ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить визнати незаконним, скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове.

В апеляційній скарзі особа, яка не брала участі у справі ОСОБА_1 посилається на порушення судом першої інстанції норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Позивач отримав земельну ділянку за кадастровим номером :05:002:0033 не успадкувавши її, а в порядку безоплатної приватизації відповідно до норм Земельного кодексу України та використав своє право на безоплатну приватизацію.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_1 , в якому він просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з посиланням на те, що оскаржуване судове рішення відповідає нормам чинного законодавства.

Особою, яка не брала участі у справі ОСОБА_1 , подано пояснення та відповідь на відзив, в яких він зазначив, що Відповідач при прийнятті оскаржуваного Наказу діяв в межах повноважень та з дотриманням норм чинного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зазначене узгоджується з позицією, викладеною в п. 13.1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20.05.2013 № 7, відповідно до якого у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.

Отже, оскільки особа, яка не брала участі у справі ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі оскаржує судове рішення в частині задоволення позовних вимог, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що саме в цій частині перевіряється законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, Позивача, дослідивши доводи апеляційних скарг та, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є обґрунтованою та підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що Позивач звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Київській області з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення, яка розташовано на території Капустинської сільської ради Київської області, орієнтованим розміром 2,0000 га.

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 18.12.2019 № 10-9946/15-19-сг Позивачу надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення, яка розташовано на території Капустинської сільської ради Київської області, орієнтованим розміром 2,0000 га.

Як зазначено Позивачем в адміністративному позові, на виконання вказаного наказу, ним укладено договір із відповідною землевпорядною організацією та виготовлено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Крім того, за заявою Позивача проведено державну реєстрацію земельної ділянки площею 2,0000 га, якій присвоєно кадастровий номер :05:002:0033.

З метою затвердження розробленого та погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, Позивач звернувся до Відповідача з відповідним клопотанням.

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Київській області «Про відмову у затвердженні документації із землеустрою та наданні у власність земельної ділянки» від 10.03.2020 № 10-2968/15-20-сг відмовлено Позивачу у затвердженні документації землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, розташованої на території Капустинської сільської ради Київської області, розмір земельної ділянки 2,0000 га, кадастровий номер :05:002:0033, із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства та надання цієї земельної ділянки у власність з таких підстав: заявником використано право на безоплатну приватизацію за вказаним цільовим призначенням.

Вважаючи наказ Відповідача протиправним Позивач звернувся з даним адміністративним позовом до адміністративного суду.

Задовольняючи адміністративний позов частково суд першої інстанції виходив з того, що як вбачається з оскаржуваного наказу від 10.03.2020 № 10-2968/15-20-сг, Позивачу відмовлено у затвердженні документації землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, з огляду на те, що заявником використано право на безоплатну приватизацію за вказаним цільовим призначенням.

Проте, під час розгляду даної справи Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не надано доказів, які б підтверджували реалізацію права Позивача на безоплатну приватизацію.

Як зазначено Позивачем, присадибна земельна ділянка для ведення підсобного господарства за вищевказаною адресою була придбана батьками та залишилась йому у спадок.

Таким чином, Позивач отримав вказану земельну ділянку не в порядку безоплатної приватизації відповідно до норм Земельного кодексу України, а успадкував її.

При цьому, належним способом відновлення порушеного права Позивача є саме зобов`язання Відповідача розглянути відповідне клопотання Позивача про затвердження документації землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, розташованої на території Капустинської сільської ради Київської області, розмір земельної ділянки 2,0000 га, кадастровий номер :05:002:0033, із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства та наданні цієї земельної ділянки у власність в межах норм, спираючись на наказ Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 18.12.2019 № 10-9946/15-19-сг, на розроблений і погоджений проект землеустрою, та з урахуванням висновків суду.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом ст. 3 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) земельні відносини в Україні регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно з ч. 2 ст. 4 ЗК України завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.

Положеннями ст. 38 ЗК України передбачено, що до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об`єктів загального користування.

Відповідно до ст. 39 ЗК України використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм.

Згідно зі ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Частинами 3, 4 ст. 116 Земельного кодексу України визначено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

За змістом ч. 1 ст. 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах:

а) для ведення фермерського господарства - в розмірі земельної частки (паю), визначеної для членів сільськогосподарських підприємств, розташованих на території сільської, селищної, міської ради, де знаходиться фермерське господарство. Якщо на території сільської, селищної, міської ради розташовано декілька сільськогосподарських підприємств, розмір земельної частки (паю) визначається як середній по цих підприємствах. У разі відсутності сільськогосподарських підприємств на території відповідної ради розмір земельної частки (паю) визначається як середній по району;

б) для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара;

в) для ведення садівництва - не більше 0,12 гектара;

г) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара;

ґ) для індивідуального дачного будівництва - не більше 0,10 гектара;

д) для будівництва індивідуальних гаражів - не більше 0,01 гектара.

Повноваження відповідних органів виконавчої влади щодо передачі земельних ділянок у власність або користування та порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування встановлені статтями 118, 122, 123 ЗК України.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами встановлений ст. 118 ЗК України.

Так, частиною 6 статті 118 ЗК України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

За змістом абзацу 1 частини 8 статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Таким чином, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, зокрема, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), звертаються до відповідного органу з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, до якого додаються визначені ЗК України документи.

Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень ст. 118 ЗК України.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 27.02.2018 у справі № 545/808/17, від 05.03.2019 у справі № 360/2334/17, від 20.01.2021 у справі № 360/1590/16-а та від 08.09.2020 у справі № 812/1450/17.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що підставою для відмови Відповідач вказав, що заявником використано право на безоплатну приватизацію за вказаним цільовим призначенням.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2022 року, зокрема витребувано в ОСОБА_2 документи, що стали підставою для набуття права власності на земельну ділянку за кадастровим номером :06:034:0002 для ведення особистого селянського господарства (рішення органу державної влади або органу місцевого самоврядування, договору купівлі-продажу, тощо).

Витребувано у Головного управління Держгеокадастру у Київській області документи, що стали підставою (заявником використано право на безоплатну приватизацію за цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства) прийняття оскаржуваного наказу «Про відмову у затвердженні документації із землеустрою та наданні у власність земельної ділянки від 10 березня 2020 року № 10-2968/15-20-сг.

Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, на виконання вимог ухвали Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2022 року, до суду апеляційної інстанції додано Витяг про земельну ділянку за кадастровим номером :06:034:0002.

Як вбачається із відомостей про вказану земельну ділянку, Позивач на підставі рішення Капустинської сільської ради є власником земельної ділянки за зазначеним кадастровим номером, розташованої в АДРЕСА_1 , площею - 0,1874 га, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 665233 від 13 травня 2009 року.

Згідно доданого Позивачем на виконання вимог ухвали Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2022 року рішення Капустинської сільської ради Київської області п`ятого скликання «Про безоплатну передачу у власність земельних ділянок громадянам України» від 16 серпня 2007 року № 144-10-V, Позивачу передано безоплатно у власність, зокрема земельну ділянку, розташовану в АДРЕСА_1 , площею - 0,1874 га, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства.

Позивач в письмових поясненнях зазначив, що дійсно згідно з рішенням Капустинської сільської ради «Про безоплатну передачу у власність земельних ділянок громадянам України» №144-10-V від 16.08.2007 він отримав у власність:

- 0,25 га земельної ділянки для будівництва житлового будинку з кадастровим номером :06:034:0001 за адресою АДРЕСА_1 ;

- 0,1814 га земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером :06:034:0002 за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2.0 гектара.

Так як Позивач отримав лише 0,1814 га такої земельної ділянки і не повністю використав своє право на приватизацію, він вважає, що має право ще на приватизацію 1,8126 га (2,0 га - 0,1814 га), у зв`язку з чим і звернувся за приватизацією спірної земельної ділянки з кадастровим номером :05:002:0033.

Статтею 5 Закону України «Про особисте селянське господарство» передбачено, що для ведення особистого селянського господарства використовують земельні ділянки розміром не більше 2.0 гектара, передані фізичним особам у власність або оренду в порядку, встановленому законом.

Громадяни України, які реалізували своє право на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства в розмірі менше 2,0 гектара, мають право на збільшення земельної ділянки в межах норм, установлених статтею 121 Земельного кодексу України для ведення особистого селянського господарства.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 25 травня 2022 року у справі № 805/183/17-а.

Проте, як вбачається із зазначеної постанови Верховного Суду, звернення Позивача стосувалось безоплатної передачі земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в межах норми, встановленої пунктом «б» частини першої статті 121 ЗК України, а саме: Позивачем реалізовано право на безоплатне отримання земельної ділянки вперше у 1996 році, площею 0,2407 га.

В подальшому, Позивач виявив бажання отримати у власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 1,7593 га.

Тобто, сумарна площа розміру земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства складає 2,0 га (0,2407 га + 1,7593 га), що не перевищує норму безоплатної приватизації.

У даній адміністративній справі Позивач звернувся до Відповідача з клопотанням про затвердження документації із землеустрою та передачі йому безоплатно у власність земельної ділянки з кадастровим номером :05:002:0033, площею саме 2,00 га, для ведення особистого селянського господарства, яка розташована у Київській області Яготиському районі на території Капустинської сільської ради.

Тому, враховуючи пояснення самого Позивача та матеріали даної справи, станом на час прийняття оскаржуваного наказу від 10.03.2020 № 10-2968/15-20-сг у Позивача не існувало права на отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2,00 га, оскільки це було б збільшення права на земельну ділянку поза межами норм, установлених статтею 121 Земельного кодексу України для ведення особистого селянського господарства.

Таким чином, оскаржуваний наказ «Про відмову у затвердженні документації із землеустрою та наданні у власність земельної ділянки» від 10.03.2020 № 10-2968/15-20-сг є правомірним та скасуванню не підлягає.

Враховуючи вищенаведене та перевіривши всі фактичні обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Оцінюючи інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

При цьому, згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що доводи апеляційної скарги спростовують правомірність висновків суду першої інстанції.

Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За змістом частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Розглянувши доводи особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_1 , викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що судове рішення постановлено при неповному з`ясуванні обставин справи та з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 29 жовтня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Київській області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: А.Ю. Кучма

І.О. Лічевецький

Повний текст складено 07.07.2022 року.