Справа № 300/4175/21
Суддя: Мартинюк Н.М.
Дата ухвалення: 2022-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

11 липня 2022 року

м. Київ

справа № 300/4175/21

адміністративне провадження № К/990/14768/22

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Мартинюк Н.М., перевіривши касаційну скаргу представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - адвокатки Либовки Анни Володимирівни на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2021 року і постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2022 року у справі №300/4175/21 за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Департаменту кіберполіції Національної поліції України про визнання протиправними і скасування наказів та поновлення на роботі,

ВСТАНОВИВ:

Адвокатка Либовка Анна Володимирівна в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 11 серпня 2021 року звернулася до суду з позовною заявою, у якій просила:

- визнати протиправним і скасувати наказ Департаменту кіберполіції НПУ від 1 липня 2021 року №100 о/с в частині накладення на ОСОБА_1 та ОСОБА_2 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції;

- визнати протиправним і скасувати наказ Департаменту кіберполіції НПУ від 7 червня 2021 року №134 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності" у частині накладення на ОСОБА_1 та ОСОБА_2 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції;

- поновити ОСОБА_1 на посаді старшого інспектора відділу протидії кіберзлочинам у ВПК в Івано-Франківській області Департаменту кіберполіції Національної поліції України;

- поновити ОСОБА_2 на посаді інспектора відділу протидії кіберзлочинам у ВПК в Івано-Франківській області Департаменту кіберполіції Національної поліції України;

- стягнути з Департаменту кіберполіції Національної поліції України на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу з моменту незаконного звільнення і до дня ухвалення судом рішення про поновлення позивачів на раніше займаних посадах.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2021 року, яке залишене без змін постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із цими судовими рішеннями, представник позивачів звернулася з касаційною скаргою до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до статті 327 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - «КАС України»), надіславши її 10 червня 2022 року засобами поштового зв`язку.

Скаржник просить скасувати рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2021 року і постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2022 року у справі №300/4175/21 й ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Проаналізувавши доводи касаційної скарги й додані до неї матеріали, Суд дійшов висновку, що її належить повернути скаржнику з таких підстав.

Пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Отже, оскарження рішень судів у касаційному порядку можливе лише у випадках, якщо таке встановлено законом.

З 8 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року №460-IХ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ", яким унесено зміни до розділу 3 Глави 2 "Касаційне провадження", зокрема, щодо визначення підстав касаційного оскарження судових рішень та порядку їхнього розгляду.

Так, згідно з частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Аналіз наведеного законодавства дозволяє дійти висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Системний аналіз наведених положень КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

Як на підставу касаційного оскарження скаржник покликається на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України, стверджуючи, що суди попередніх інстанцій не врахували висновки Верховного Суду у подібних правовідносинах, які викладені у постановах: від 19 вересня 2018 року у справі №818/248/17, від 8 травня 2019 року у справі №807/196/17, від 31 березня 2020 року у справі №804/3020/17, від 26 лютого 2020 року у справі №140/2618/18, від 19 серпня 2020 року у справі №811/109/17, від 19 серпня 2020 року у справі №804/8302/17, від 31 березня 2020 року у справі №814/334/17, від 29 квітня 2020 року у справі №820/5543/17, від 30 липня 2020 року у справі №802/1767/17, від 2 травня 2019 року у справі №825/1902/16, від 24 квітня 2019 року у справі №816/258/17, від 10 квітня 2019 року у справі №802/1150/17-а.

Проте, посилаючись на висновки Верховного Суду у справах №№818/248/17, 807/196/17, 804/3020/17, 140/2618/18, 811/109/17, 804/8302/17, 814/334/17, 820/5543/17, 802/1767/17, 825/1902/16, 816/258/17, 802/1150/17-а, скаржник не зазначив стосовно застосування якої норми права суди попередніх інстанцій не врахували ці висновки. Одночасно з цим, скаржник не обґрунтував подібності правовідносин у цих справах. Тому покликання на вказані постанови Верховного Суду не є належним обґрунтуванням підстав касаційного оскарження у розумінні пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Так, у справі №818/248/17, навідміну від справи №300/4175/21, задовольняючи частково позовні вимоги, суди виходили з того, що висновок службового розслідування містив лише ті порушення, які інкримінувалися позивачу у кримінальному провадженні № 000035, жодних інших діянь порушення позивачем службових обов`язків у висновку службового розслідування зазначено не було.

Поряд із цим, дослідивши зміст постанов Верховного Суду від 8 травня 2019 року у справі №807/196/17, від 31 березня 2020 року у справі №804/3020/17, від 26 лютого 2020 року у справі №140/2618/18, від 19 серпня 2020 року у справі №804/8302/17, від 31 березня 2020 року у справі №814/334/17, від 2 травня 2019 року у справі №825/1902/16 встановлено, що за наслідками касаційного перегляду ці справи направлено на новий розгляд до суду першої інстанції, тобто остаточного рішення судом касаційної інстанції у наведених скаржником справах не приймалося.

Зазначаючи про неврахування судами попередніх інстанцій висновків Верховного Суду у справах №811/109/17, №816/258/17, №802/11507/17-а, скаржник сам наводить рішення Верховного Суду, які вирішені не на користь позивачів, що є в даному випадку суперечливим та взаємовиключним.

Разом з тим, правовідносини, які виникли у справі №820/5543/17 не є подібними до правовідносин у цій справі, що також не може бути належним обґрунтуванням підстав касаційного оскарження.

Зокрема, у справі №820/5543/17 у висновку службового розслідування були повторно викладені порушення, яким вже надавалась оцінка в ході попереднього службового розслідування. Крім того, за вказане вище порушення позивача вже було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді оголошення догани.

Отже, підстави позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не пов`язані з подібними обставинами.

Отже, скаржник, навівши перелік постанов Верховного Суду, не вказав норми права щодо застосування яких суд виклав висновок; не конкретизував у чому саме полягало неправильне їх застосування судами попередніх інстанцій; не виклав ці мотиви у взаємозв`язку із обставинами справи й виключними підставами, передбаченими частиною четвертою статті 328 КАС України; послався на висновки Верховного Суду, які не є релевантними до спірних правовідносин.

Скаржник формально підійшов до питання належного оформлення касаційної скарги у частині зазначення підстав касаційного оскарження судових рішень.

Аргументи касаційної скарги зводяться до викладення обставин справи, цитування нормативно правових актів, зазначення, що судами попередньої інстанції судові рішення ухвалені із неправильним застосуванням норм матеріального права, що не є належним правовим обґрунтуванням підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України.

На основі цього Суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження за пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

З урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 8 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Отже, касаційну скаргу представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - адвокатки Либовки Анни Володимирівни належить повернути як таку, що не містить підстав, визначених частиною четвертою статті 328 КАС України, для касаційного оскарження рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2021 року і постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2022 року у справі №300/4175/21.

Через відсутність складу колегії суддів, які визначені протоколом автоматизованого розподілу судових справ між суддями для розгляду цієї касаційної скарги, у зв`язку перебуванням у відпустці головуючої судді Мартинюк Н.М. (наказ від 6 червня 2022 року №70-кв), розгляд цієї скарги відбувся по виходу судді з відпустки.

На підставі наведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332, 359 КАС України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - адвокатки Либовки Анни Володимирівни на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2021 року і постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2022 року у справі №300/4175/21 за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Департаменту кіберполіції Національної поліції України про визнання протиправними і скасування наказів та поновлення на роботі повернути особі, яка її подала.

Копію цієї ухвали надіслати учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 КАС України.

Роз`яснити скаржнику, що повернення касаційної скарги не позбавляє його права повторного звернення до Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і не може бути оскаржена.

………………………….

Н.М. Мартинюк,

Суддя Верховного Суду