Справа № 160/17596/21
Суддя: Врона Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2022-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Врони О. В.
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-
ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просить:
-визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) періоду роботи в колгоспі «Всесвітній Жовтень», КСП «Всесвітній Жовтень», ПТ «Агрофірма «Вітрівка» протягом листопада 1983 року лютого 2000 року у зв`язку з не зазначення номеру та дати документу в записах трудової книжки в підставах внесення даних про встановлений мінімум трудової діяльності в громадському господарстві;
-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) періоду роботи з 01.11.1982р. по 12.04.1993р.на посаді водія в колгоспі «Всесвітній Жовтень»; з 13.04.1993 по 30.01.1996р. на посаді тракториста в КСП «Всесвітній Жовтень»; з 01.02.1996 по 30.09.1999р. на посаді тракториста в ПТ «Агрофірма «Вітрівка»; з 01.10.1999 по 07.02.2000р. на посаді слюсаря в ПТ «Агрофірма «Вітрівка»;
-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити призначення пенсії ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за віком з 22 серпня 2021 року.
В обґрунтування позивних вимог позивач посилається на те, що при зверненні до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із письмовою заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» йому було протиправно відмовлено в призначенні пенсії з підстав недостатності страхового стажу.
Відповідно до ч.6 ст.12, ч.1, 2 ст. 257, ч.1 ст. 260 Кодексу адміністративного судочинства України зазначена справа є справою незначної складності та розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження.
Згідно з ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не надійшов.
Відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи, що підтверджується його розпискою про отримання 21.01.2022 ухвали суду від 20.12.2022.
В той же час 03.05.2022 судом отримано від позивача відповідь на відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
Позивач зазначає у відзиві не зазначено жодної обставини та матеріальної норми права, які б вказували на протиправність позивних вимог. За твердженням позивача його трудова книжка містить всі відповідні записи щодо спірного періоду роботи та ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження трудового стажу позивача.
26.05.2022 на електронну адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому зазначено, що Головне управління діяло в порядку, в межах і спосіб, передбачений Конституцією і законами України.
Відповідач-3 стверджує, що за доданими документами до страхового стажу позивача зараховано всі періоди роботи.
Позовна вимога позивача в частині зобов`язання здійснити призначення пенсії за віком з 22.08.2021 є такою, що також не підлягає задоволенню в зв`язку з тим, що судом не може прийматись відповідне рішення, оскільки це є втручанням в дискреційні повноваження суб`єкта влади та буде виходити за межі завдань адміністративного судочинства.
Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області станом на прийняття рішення відзив на позовну заяву не надало, про розгляд справи повідомлено належним чином, шляхом направлення ухвали суду на електронну адресу.
Відповідно до ч. 6. ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Судом встановлено наступні обставини, які підтверджені матеріалами справи:
22.07.2021 позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою і документами про призначення пенсії за віком.
За доданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи в колгоспі протягом листопада 1983 року лютого 2000 року, оскільки в записах трудової книжки в підставах внесення даних про встановлений мінімум трудової участі в громадському господарстві та його виконання не зазначено номер та дату документа . Робота в колгоспі зарахована за даними архівної довідки від 01.01.2021 №148П; період отримання матеріальної допомоги з 17.09.2003 по 14.03.2004.
01.09.2021 позивач повторно звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком.
Підставою для відмови було те, що страховий стаж заявника складає 25 років 05 місяців, тоді як необхідний страховий стаж статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 28 років.
В рішенні також зазначено про зарахування всіх періодів роботи.
Спір виник щодо зарахування до трудового стажу періоду роботи з 01.11.1982р. по 12.04.1993р.на посаді водія в колгоспі «Всесвітній Жовтень»; з 13.04.1993 по 30.01.1996р. на посаді тракториста в КСП «Всесвітній Жовтень»; з 01.02.1996 по 30.09.1999р. на посаді тракториста в ПТ «Агрофірма «Вітрівка»; з 01.10.1999 по 07.02.2000р. на посаді слюсаря в ПТ «Агрофірма «Вітрівка».
Вирішуючи даний спір, суд виходить з наступного:
Статтею 46 Конституції України гарантовано, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV (далі Закон України № 1058-IV).
Частиною 1 ст. 45 Закону України № 1058-IV встановлено, що пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку. Пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
За ч. 1 ст. 26 Закону України № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року не менше 28 років.
За визначенням наведеним у ст. 1 Закону України № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.
Відповідно до ч. 2, ч. 4 24 Закону України № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до ст. 56 Закону України від 54.11.1991 №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.
За ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991р. №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
На час заповнення трудової книжки в період з листопада 1982 по серпень 1993 діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 №162.
В подальшому наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 за №58 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (Інструкція №58).
Пунктом 2.2. Інструкції №58 встановлено, що до трудової книжки вносяться, зокрема, відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.
Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується "05.01.1993".
Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення (п. 2.4. Інструкції №58).
Дослідивши спірний період роботи позивача судом встановлено відповідно до записів з копії трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_2 наступне:
01.11.1982 прийнятий в колгосп «Всесвітній Жовтень» шофером відповідно до наказу №11 від 01.11.1982 (запис №5);
13.04.1993 переведений на посаду тракториста відповідно до наказу №4 від 30.04.1993 (запис №6);
30.01.1996 звільнений у зв`язку з реорганізацією колгоспу «Всесвітній Жовтень» відповідно до наказу №2 загальних зборів від 30.01.1996 (запис №7);
01.02.1996 переведений в ПТ «Агрофірма Вітрівка» трактористом відповідно до наказу №1 від 01.02.1996 (запис №8);
01.10.1999 переведений слюсарем МПФ відповідно до наказу №9 від 30.09.1999 (запис №9);
07.02.2000 звільнений за власним бажанням відповідно до наказу №2 від 28.02.2000 (запис №10).
Трудова книжка позивача містить також записи стосовно трудової участі в громадському господарстві, зокрема, про виконання річних мінімумів трудової участі, а саме:
1982 рік встановлений колгоспом трудовий мінімум -286, виконаний річний мінімум -41;
1983 рік встановлений трудовий мінімум -286, виконаний -277;
1984 рік встановлений трудовий мінімум -286, виконаний -254;
1985 рік встановлений трудовий мінімум -286, виконаний -359;
1986 рік встановлений трудовий мінімум -286, виконаний -338;
1987 рік встановлений трудовий мінімум-286, виконаний -322;
1988 рік встановлений трудовий мінімум -286, виконаний -306;
1989 рік встановлений трудовий мінімум -286, виконаний -315;
1990 рік встановлений трудовий мінімум -286, виконаний -295;
1991 рік встановлений трудовий мінімум-286, виконаний -289;
1992 рік встановлений трудовий мінімум-286, виконаний -303;
1993 рік встановлений трудовий мінімум-286, виконаний -300;
1994 рік встановлений трудовий мінімум-286, виконаний -318;
1995 рік встановлений трудовий мінімум -286, виконаний -190;
1996 (І) рік встановлений трудовий мінімум -26, виконаний-18;
Під час роботи у ПТ «Агрофірма «Вітрівка»:
1996 рік встановлений трудовий мінімум 260, виконаний -284;
1997 рік встановлений трудовий мінімум-286, виконаний -271;
1998 рік встановлений трудовий мінімум -280, виконаний -280;
1999 рік встановлений трудовий мінімум-280, виконаний- 229;
В графі, на підставі чого внесено записи, вказана книга трудового стажу і особовий рахунок. Записи засвідчені підписом інспектора по кадрам і скріплені печаткою.
У зарахуванні спірного періоду було відмовлено лише тому, що в підставах внесення даних про встановлений мінімум трудової участі в громадському господарстві не зазначено номер та дату документа.
Суд не погоджується з твердженням відповідача-3, що при розгляді заяви позивача ним було зараховано всі періоди.
Розглядаючи заяву позивача вдруге орган пенсійного фонду врахував лише період отримання матеріальної допомоги з 17.09.2003 по 14.03.2004, проте спірний період врахований не був.
Питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання та облік трудових книжок на час заповнення спірних періодів позивача врегульовані постановою Ради Міністрів СРСР та ВЦСПС від 06.09.1983 №656 «Про трудові книжки робітників та службовців» (Постанова №656) та в подальшому постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 р. № 301 «Про трудові книжки працівників» (Постанова №301)
Пунктом 18 Постанови №656 встановлено, що відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несуть спеціально уповноважені особи, що призначені наказом керівника підприємства, установи, організації.
Аналогічна норма є також в Постанові №301, в п. 4 якої вказано, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.
За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Отже, посилання відповідача, як підставу відмови у задоволені позову, на порушення вимог законодавства в частині заповнення трудової книжки, не відповідає положенням законодавства та не може бути підставою для відмови у зарахуванні спірних періодів.
У постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі № 687/975/17 зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду у той чи інший період роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.
Законодавець пов`язує необхідність підтвердження трудового стажу для призначення пенсії лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи за певні періоди роботи.
Водночас, матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що дані трудової книжки позивача (в частині спірного періоду роботи) містять неправдиві або недостовірні відомості, а тому, зазначені відповідачем недоліки не можуть бути самостійною підставою для відмови у зарахуванні вказаного періоду роботи позивача до стажу його роботи.
За встановлених обставин і правових норм, суд задовольняє позовні вимоги позивача в частині зарахування спірного періоду. Оскільки заяви про призначення пенсії позивачу були розглянуті Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області і Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області, суд вважає правильним визнати протиправними дії відповідачів 2 і 3.
Щодо зобов`язальних вимог здійснити призначення пенсії позивачу, то в цій частині позовних вимог суд відмовляє виходячи з наступного.
Згідно ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом №475/97-ВР від 17.07.1997, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Засіб правового захисту, що передбачений зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Згідно із Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнято Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Дискреційні повноваження- це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визнавати повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акту.
У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.
Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.
Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.
Таким чином, суди не наділені повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України та не вправі підміняти собою держані органи, компетенція яких чітко регламентована чинним законодавством.
За приписами ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про:
- визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2);
- визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3);
- визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4);
- інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).
Відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", призначення, розрахунок, нарахування та виплата пенсії здійснюється органами Пенсійного фонду України, тобто, в даному випадку відповідач має виключну компетенцію щодо призначення позивачу пенсії.
Суд зазначає, що не може зобов`язати нарахувати та виплачувати пенсію, оскільки саме на пенсійний орган покладено обов`язок обрахування стажу роботи особи та встановлення всіх необхідних умов для призначення пенсії.
Призначення та обрахунок пенсії є дискреційним повноваженням пенсійного органу. Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.
На час розгляду справи пенсія ще не призначена. Призначення пенсії за законом віднесено до компетенції відповідних управлінь Пенсійного фонду України. Суд не має права перебирати на себе функції органів пенсійного фонду щодо призначення пенсії, тому відсутні підстави для зобов`язання відповідача призначити пенсію за віком, отже, підстав для задоволення позовних вимог в цій частині немає.
Враховуючи положення статті 245 КАС України, з метою ефективного відновлення порушеного права позивача та дотримання її соціальних гарантій і реалізації права на належне соціальне утримання, суд дійшов висновку, що позивач має право на належний розгляд його заяви про призначення пенсії, яка подана ним 22.07.2021 року, документів для призначення пенсії та отримання належної відповіді за наслідками такого розгляду, з урахуванням висновків суду.
Частиною 2 ст. 9 КАС України врегульовано, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Пунктом 10 ч. 2 ст. 245 КАС України передбачено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.
Враховуючи наведене, а також дискреції пенсійного органу в питаннях призначення пенсії, суд з метою ефективного захисту права позивача на пенсію за віком на пільгових умовах вважає за необхідне зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_3 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ст. 13 Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (в редакції від 09.12.2012) з урахуванням висновків суду.
З урахуванням наведених норм суд дійшов висновку, що рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії, прийнято не на підставі Конституції і діючого законодавства України.
Відповідно до вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Тобто, ці норми одночасно покладають обов`язок на сторін доводити суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень.
Належних і достатніх доказів, які б спростовували доводи позивача, відповідач під час розгляду справи не надав.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а позов таким що підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
При зверненні до суду позивачем сплачено за подання позовної заяви судовий збір у сумі 908,00 грн. за квитанцією № 34687786 від 24.09.2021 року.
Отже, оскільки позовну заяву задоволено частково, сплачений судовий збір за подачу позову до суду підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у сумі 454,00 грн.
Керуючись статтями 139, 243-246, 250, 255,262,295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області і Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) періоду роботи в колгоспі «Всесвітній Жовтень», КСП «Всесвітній Жовтень», ПТ «Агрофірма «Вітрівка» протягом листопада 1982 року лютого 2000 року у зв`язку з не зазначення номеру та дати документу в записах трудової книжки в підставах внесення даних про встановлений мінімум трудової діяльності в громадському господарстві.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Врона