Справа № 160/9466/22
Суддя: Бухтіярова Марина Миколаївна
Дата ухвалення: 2022-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

11 липня 2022 року Справа 160/9466/22

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Бухтіярова М.М., перевіривши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Личківської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області про визнання протиправними та часткове скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії-

ВСТАНОВИВ:

06.07.2022 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Личківської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, в якому позивач просить:

-визнати протиправним та скасувати рішення Личківської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області від 05.09.2019р. за № 470-13/УІІ «Про надання дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки для сінокосіння і випасання худоби», в частині включення відповідачем раніше сформованої земельної ділянки з кадастровим № :01:002:1228 до переліку земельних ділянок, переданих відповідачу з державної власності, для подальшого їх об`єднання з метою створення земельної ділянки для сінокосіння та випасання худоби (з кодом 01.08 згідно КВЦПЗ), на підставі наданого дозволу за цим рішенням відповідача;

-визнати протиправним та скасувати рішення Личківської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області від 02.06.2021р. за № 319-5/VIII «Про затвердження проекту землеустрою на складання проекту відведення земельної ділянки для сінокосіння та випасання худоби», в частині включення відповідачем раніше сформованої земельної ділянки з кадастровим № :01:002:1228 до складу новоствореної земельної ділянки площею 98,1227 га з кадастровим № :01:002:1406 за рахунок земель сільськогосподарського призначення, переданих з державної власності до комунальної власності.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.07.2022 позову присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 160/9466/22 та дана адміністративна справа розподілена судді Бухтіяровій М.М.

Згідно з ч.1, ч.2 ст.171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі.

При вирішенні питання про відкриття провадження у справі встановлено, що позов подано без додержання вимог, встановлених ст.161 КАС України.

Відповідно до п.5 ч.1 ст. 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Згідно з ч.6 ст.161 КАС України встановлено, що у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Згідно із ч.1, абз.1 ч.2 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як слідує з позовних вимог, позивач просить, зокрема, визнати протиправним та скасувати рішення Личківської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області від 05.09.2019р. за №470-13/VII «Про надання дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки для сінокосіння і випасання худоби», в частині включення відповідачем раніше сформованої земельної ділянки з кадастровим №:01:002:1228 до переліку земельних ділянок, переданих відповідачу з державної власності, для подальшого їх об`єднання з метою створення земельної ділянки для сінокосіння та випасання худоби (з кодом 01.08 згідно КВЦПЗ), на підставі наданого дозволу за цим рішенням відповідача.

Водночас, з цими позовними вимогами позивач звернувся до суду лише 06.07.2022, тобто із значним пропуском строку звернення до адміністративного суду.

До позову позивачем подано заяву про поновлення строку звернення до суду, в якій зазначає, що про існування оскаржуваних рішень Личківської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області від 05.09.2019р. за №470-13/VІІ та від 02.06.2021р. за №319-5/VІІІ йому фактично стало відомо лише у січні 2022 року, після отримання від Адвокатського об`єднання «Бірюк, Мігульов та партнери» відповідного листа-повідомлення від 22.01.2022 з долученими копіями вказаних документів, тому вважає, що пропуск строку звернення до суду пропущений з поважних причин.

Розглянувши заяву позивача про поновлення строку звернення до суду, доводи на обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду та надані до позову докази, суд доходить висновку про неповажність таких причин, з огляду на наступне.

Право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів.

Позивачем у позові зазначено, що у травні 2021 року від Личківської сільської ради до суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач позовні вимоги не визнавав, вважав їх неправомірними і безпідставними, вказував на те, що: а) при підготовці позову до суду позивач не врахував, що в оскаржуваному ним рішенні Личківської сільради існує посилання на рішення Личківської сільської ради від 05.09.2019р. за №469-13/VII та за №470-13/VII які «прийняті для забезпечення потреб територіальної громади», і як вважає відповідач, фактично унеможливлюють завершити розпочату процедуру відведення позивачу у власність земельну ділянку площею 2,0 га з кад. №:01:002:1228 для ведення особистого селянського господарства.

Отже, з отриманням відзиву від Личківської сільської ради у справі позивачу відомо про існування рішення від 05.09.2019р. №470-13/VII.

Крім того, до позову позивачем подано копію рішення Личківської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області від 14.09.2020 року за №1046-20/VІІ «Про відмову в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачі в приватну власність», в якому зазначено, що розглянувши клопотання гр.України ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачу в приватну власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства та керуючись п.34 ст.26, Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.12, 118, 123 Земельного кодексу України, ст. 2, 6 Закону України «Про землеустрій», Закону України «Про охорону земель», стратегії розвитку Личківської ОТГ, рішення сесії Личківської сільської ради №469-13/VП та 470-13/VІІ від 05.09.2019 року, які прийняті для захисту прав та задоволення потреб мешканців громади у створенні громадського пасовища, та враховуючи рекомендації постійної комісії з питань земельних відносин, охорони навколишнього середовища, природокористування, сесія сільської ради вирішила відмовити гр. ОСОБА_1 в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства та передачі в приватну власність земельної ділянки площею 2,000 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення, яка розташована за межами населеного пункту виконавчого комітету Личківської сільської ради.

Отже, у рішенні Личківської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області від 14.09.2020 року за №1046-20/VІІ міститься посилання на рішення сесії Личківської сільської ради від 05.09.2019 року за №470-13/VII, яке оскаржує позивач у даній справі.

Судом враховано, що рішення Личківської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області від 14.09.2020 року за №1046-20/VІІ було оскаржено позивачем до суду та було предметом розгляду у адміністративній справі №160/4376/21.

За таких обставин, про існування рішення сесії Личківської сільської ради від 05.09.2019 року за №470-13/VII, позивач обізнаний ще під час оскарження у березні 2021 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду рішення Личківської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області від 14.09.2020 року за №1046-20/VІІ та з отриманням відзиву у справі від відповідача, як про це самостійно вказує позивач у позові.

Згідно з ч.3 ст.122 КАС України, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За змістом наведеної норми процесуального закону, законодавець виходить не тільки з факту безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про такі факти.

Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

З огляду на викладене, вказані у заяві про поновлення строку звернення до суду підстави є неповажними, тому заява ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до адміністративного суду є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

Частиною 1 ст. 123 КАС України визначено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Таким чином, позивачеві слід подати заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду, вказавши інші підстави для поновлення строку з наданням належних доказів на підтвердження поважності причин пропуску цього строку.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст.123 КАС України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Також, ч.3 ст. 161 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Сплата судового збору за подання адміністративного позову, в силу положень частини 3 статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України, є процесуальним обов`язком сторони, що звертається до суду з позовом.

Суд зазначає, що обов`язок сплати судового збору слугує гарантуванню принципу рівності всіх осіб у правах щодо доступу до суду. При цьому, судовий збір виконує не тільки фіскальну, а й дисциплінуючу функцію. Він є одним із способів стимулювання належного виконання учасниками відповідних правовідносин своїх прав та обов`язків, передбачених законами України, у зв`язку з чим, безпідставне звільнення від його сплати окремих осіб може свідчити про надання одній із сторін незаконної переваги перед іншою.

Згідно з ч. 2 ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначений Законом України «Про судовий збір» від 08.07.2011 р. № 3674-VI.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до положень статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» встановлено з 1 січня 2022 року прожитковий мінімум для працездатних осіб у сумі 2481,00 грн.

Відповідно до приписів п.3 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою, встановлено ставку судового збору 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 992,40 грн.

З позовних матеріалів слідує, що позивачем заявлені дві вимоги немайнового характеру, що витікають з незгоди позивача із рішеннями відповідача рішення Личківської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області від 05.09.2019р. за № 470-13/VІІ та від 02.06.2021р. за № 319-5/VIII, відтак судовий збір становить 1984,80грн.

Судом встановлено, що судовий збір позивачем не сплачено.

Позивач у позові зазначає про звільнення від сплати судового збору, оскільки є сім`єю загиблих (померлих) ветеранів війни, посилаючись на п.8 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». На підтвердження наявності пільг щодо сплати судового збору позивачем до позовних матеріалів надано посвідчення серії НОМЕР_1 від 19.04.2016.

Відповідно до п.8 ч.1 ст. 5 Закону № 3674-VI від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються інваліди Великої Вітчизняної війни та сім`ї воїнів (партизанів), які загинули чи пропали безвісти, і прирівняні до них у встановленому порядку особи.

Отже, позивач не віднесений до кола осіб, для яких Законом установлено пільги зі сплати судового збору.

За таких обставин, позивачу слід надати документ про сплату судового збору за подання до суду цієї позовної заяви у розмірі 1984,80грн., сплаченого в установленому порядку, або надати належні докази на обґрунтування наявності підстав для звільнення від сплати судового збору, заявивши таке клопотання.

Також, положеннями ч.1 ст.161 КАС України визначено, що до позовної заяви додаються її копії, а також копії доданих до позовної заяви документів відповідно до кількості учасників справи, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті.

Суд звертає увагу на те, що статтею 94 КАС України визначено загальні вимоги щодо оформлення письмових доказів, до яких належать і документи.

Так, відповідно до ч.2, ч.4, ч.5 ст. 94 КАС України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не визначено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Згідно з наказом Державного підприємства «Український науково-дослідний і навчальний центр проблем стандартизації, сертифікації та якості» від 01.07.2020 р. № 144 з 1 вересня 2021 року набрав чинності національний стандарт ДСТУ 4163:2020 «Державна уніфікована система документації. Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів».

Відповідно до вимог пункту 5.26 ДСТУ 4163:2020 «Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів» відмітка про засвідчення копії документа складається з таких елементів: слів «Згідно з оригіналом» (без лапок), найменування посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її власного імені та прізвища, дати засвідчення копії.

У випадках, визначених законодавством, копії документів засвідчують відбитком печатки юридичної особи, структурного підрозділу (служби діловодства, служби кадрів, бухгалтерії тощо) юридичної особи або печатки «Для копій».

Також, у документах, що їх оформлюють на двох і більше сторінках, згідно з пунктом 4.5 ДСТУ 4163:2020, реквізити 21 (відмітка про наявність додатків), 22 (підпис), 23 (відбиток печатки), 24 (віза документа), 25 (гриф погодження (схвалення) документа), 26 (відмітка про засвідчення копії документа), 27 (відомості про виконавця документа) - проставляють після тексту документа (20), а реквізити 29 (відмітка про виконання документа), 30 (відмітка про надходження документа до юридичної особи) на нижньому полі першої сторінки документа.

Позов від імені позивача поданий на підписаний представником адвокатом Кохан Валерієм.

Проте, представником позивача не в повному обсязі дотримано вищевказаних вимог при оформлені документів, долучених до позовних матеріалів, оскільки не всі сторінки копій паспорта позивача та свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю містять відмітку про засвідчення.

Крім того, долучені копії ідентифікаційного коду, довідки про реєстрацію місця проживання взагалі не засвідчені.

Суд зазначає, що копія набуває юридичної сили лише в разі її засвідчення в установленому порядку, тому кожний аркуш поданої в копії документу, повинен відповідати вимогам, викладеним у ст.94 КАС України та Вимогам до оформлювання документів ДСТУ 4163-2020, чинного з 01 вересня 2021 року.

За приписами ч.1 ст.169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Зважаючи на те, що позовна заява подана без додержання вимог, встановлених ст. 161 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за необхідне залишити цю позовну заяву без руху.

На підставі викладеного, керуючись статтями 160, 161, 169, 171 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до адміністративного суду - відмовити.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Личківської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області про визнання протиправними та часткове скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії - залишити без руху.

Встановити позивачеві строк - десять днів з дня отримання копії цієї ухвали, для усунення недоліків позову шляхом подання до суду:

- заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, вказавши інші підстави для поновлення строку та з наданням належних доказів на підтвердження поважності причин пропуску цього строку;

- оригіналу документа про сплату судового збору за подання до суду цієї позовної заяви у розмірі 1984,80грн., сплаченого за наступними банківськими реквізитами суду:

Отримувач коштів: ГУК у Дн-кій обл./Чечел.р/22030101

Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37988155

Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП)

Код банку отримувача (МФО) 899998

Рахунок отримувача UA 4004632

Код класифікації доходів бюджету 22030101

Призначення платежу*;101;__________(код клієнта за ЄДРПОУ для юридичних осіб (доповнюється зліва нулями до восьми цифр, якщо значущих цифр менше 8), реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи (завжди має 10 цифр) або серія та номер паспорта громадянина України, в разі якщо платник через свої релігійні переконання відмовився від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомив про це відповідний орган Міністерства доходів і зборів України і має відповідну відмітку у паспорті); Судовий збір, за позовом ___________ (ПІБ чи назва установи, організації позивача), Дніпропетровський окружний адміністративний суд (назва суду, де розглядається справа); ), або належних доказів на обґрунтування наявності підстав для звільнення від сплати судового збору, заявивши таке клопотання;

- належним чином засвідчених копій всіх сторінок паспорта позивача та свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю у відповідності до кількості учасників справи;

- належним чином засвідчених копій ідентифікаційного коду, довідки про реєстрацію місця проживання у відповідності до кількості учасників справи.

Роз`яснити позивачеві, що відповідно до пункту 1 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Копію ухвали направити особі, що звернулася з позовною заявою.

Ухвала набирає законної сили в порядку статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та оскарженню не підлягає.

Суддя М.М. Бухтіярова