Справа № 480/5027/21
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2022-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2022 р. Справа № 480/5027/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мінаєвої О.М.,

Суддів: Калиновського В.А. , Кононенко З.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 28.09.2021 року, головуючий суддя І інстанції: Кравченко Є.Д., м. Суми, повний текст складено 28.09.2021 року у справі № 480/5027/21

за позовом ОСОБА_1

до Миколаївської сільської ради Сумського району Сумської області

про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з адміністративним позовом до Миколаївської сільської ради Сумського району Сумської області, в якому, з урахуванням зміни позовних вимог, просив суд:

- визнати протиправними дії і бездіяльність Миколаївської сільської ради Сумського району Сумської області і її голови Самотоя Сергія Володимировича при обрізанні гілок горіха ОСОБА_1 , випилювання вишень на узбіччі дороги і приведення узбіччя дороги в непридатний для використання за призначенням стан перед подвір`ям ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ;

- зобов`язати Миколаївську сільську раду провести ремонт узбіччя дороги в с. Соколине Сумського району Сумської області перед подвір`ям ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , для чого завезти ґрунт в яму і спланувати узбіччя дороги;

- провести благоустрій узбіччя дороги в с. Соколине Сумського району Сумської області перед подвір`ям ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , для чого відремонтовану частину узбіччя засіяти травою.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 28.09.2021 року у справі № 480/5027/21 у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просить суд апеляційної інстанції рішення Сумського окружного адміністративного суду від 28.09.2021 року у справі № 480/5027/21 скасувати, та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на те, що під час розгляду справи судом першої інстанції не досліджено та не перевірено на підставі яких документів (рішень), з якою метою, та у який спосіб 30.07.2020 року групою «Благоустрій» Миколаївської сільської ради Сумського району Сумської області були вчинені дії з обрізання гілок дерева горіха, розташованого на прилеглій до будинку позивача ділянці, а саме: біля будинку АДРЕСА_1 , а також випилювання дерев вишень на узбіччі дороги перед подвір`ям позивача за вказаною адресою.

Крім того, судом першої інстанції, не перевірено та не надано оцінки правомірності порядку та способу проведених сільською радою заходів з благоустрою узбіччя дороги перед подвір`ям позивача після випилювання дерев вишень, а саме залишення на узбіччі зірваного трав`яного покриву, та ями з каменями, цеглою і пнями, які залишились не викорчуваними.

Посилаючись на порушення відповідачем вимог Закону України «Про благоустрій населених пунктів» від 06.09.2005 № 2807-IV, Порядку видалення дерев, кущів, газонів і квітників у населених пунктах, затвердженого постановою КМУ від 01.08.2006 р. № 1045, та Правил утримання зелених насаджень у населених пунктах України, від 10.04.2006 №105, і, як наслідок, права позивача як власника зелених насаджень, а також права на безпечне довкілля, та безпечний рух, як пішохода, наполягав за задоволенні вимог апеляційної скарги.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до ч. 1 ст. 308 КАС України, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що 30.07.2020 року в селі Соколине Сумського району Сумської області групою «Благоустрій» Миколаївської сільської ради Сумського району Сумської області проведено роботи з благоустрою території населеного пункту, а саме обрізано гілки дерева горіха, розташованого на присадибній ділянці будинку АДРЕСА_1 , а також випиляно дерева вишень на прилеглому до зазначеної присадибної ділянки узбіччі дороги.

Згідно акту виконаних робіт від 17.06.2021 року (а.с. 78) 17.06.2021 року групою «Благоустрій» Миколаївської сільської ради Сумського району Сумської області також було проведено роботи з благоустрою території узбіччя дороги перед подвір`ям будинку АДРЕСА_1 , а саме викорчувано пеньки випиляних вишень.

07.07.2021 року позивач звернувся до Миколаївської сільської ради Сумського району Сумської області із заявою, в якій зазначив, що на частині узбіччя дороги біля його будинку в с. Соколине необхідно провести благоустрій. Пропонував та просив завезти на цю частину узбіччя землю (а.с. 40).

Також, згідно листа Миколаївської сільської ради Сумського району Сумської області № 2959/02-35 від 16.09.2020 року, наданого на запит позивача від 10.09.2020 року про надання копії постанови, позивачу було повідомлено про те, що в Миколаївській сільській раді відсутня інформація щодо випилювання вишняку у селі Соколиному інспектором з благоустрою Лисак Г.П. Повідомлено, що інспектор з благоустрою групи «Благоустрій» не уповноважений складати адміністративні протоколи у сфері благоустрою згідно ст. 254 та ст. 256 КУпАП, тому протокол з даного питання не складався (а.с. 93).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що, враховуючи, що забезпечення виконання місцевих програм та здійснення заходів з благоустрою населених пунктів належить до повноважень місцевих рад, то суд першої інстанції вважає, що орган місцевого самоврядування має право проводити будь-які роботи з благоустрою території населеного пункту, які не суперечать чинному законодавству та не виходять за межі його компетенції. При цьому, сама лише незгода позивача з порядком та способом здійснення сільською радою заходів з благоустрою не може свідчити про порушення прав позивача.

При цьому, судом першої інстанції зазначено про те, що обов`язок щодо належного утримання території земельної ділянки загального користування, прилеглої до присадибної ділянки, покладається саме на власника або користувача такої ділянки.

Суд першої інстанції вказав, що не вбачає порушення прав позивача, а тому відсутні підстави для зобов`язання відповідача провести ремонт і благоустрій узбіччя дороги, завезти ґрунт, засіяти узбіччя травою.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 року № 280/97-ВР (далі - Закон № 280/97-ВР), сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Згідно пп. 7 п. «а» ст. 30 Закону № 280/97-ВР, до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать організація благоустрою населених пунктів, залучення на договірних засадах з цією метою коштів, трудових і матеріально-технічних ресурсів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також населення; здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян.

У відповідності до ст. 1 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» від 06.09.2005 № 2807-IV (далі Закон № 2807-IV), благоустрій населених пунктів - комплекс робіт з інженерного захисту, розчищення, осушення та озеленення території, а також соціально-економічних, організаційно-правових та екологічних заходів з покращання мікроклімату, санітарного очищення, зниження рівня шуму та інше, що здійснюються на території населеного пункту з метою її раціонального використання, належного утримання та охорони, створення умов щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля.

Заходами з благоустрою населених пунктів, відповідно до цієї ж статті, є - роботи щодо відновлення, належного утримання та раціонального використання територій, охорони та організації упорядкування об`єктів благоустрою з урахуванням особливостей їх використання.

Частиною 1 ст. 20 Закону № 2807-IV визначено, що організацію благоустрою населених пунктів забезпечують місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до повноважень, установлених законом.

Згідно ч. 1 ст. 10 Закону № 2807-IV, до повноважень сільських, селищних і міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить:

1) затвердження місцевих програм та заходів з благоустрою населених пунктів;

2) затвердження правил благоустрою територій населених пунктів;

3) створення в разі необхідності органів і служб для забезпечення здійснення спільно з іншими суб`єктами комунальної власності благоустрою населених пунктів, визначення повноважень цих органів (служб);

4) визначення на конкурсних засадах підприємств, установ та організацій (балансоутримувачів), відповідальних за утримання об`єктів благоустрою.

У відповідності до ч. 2 ст. 10 Закону № 2807-IV, до повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить:

1) забезпечення виконання місцевих програм та здійснення заходів з благоустрою населених пунктів;

2) організація забезпечення на території населеного пункту чистоти і порядку, дотримання тиші в громадських місцях;

3) організація місць відпочинку для населення;

4) затвердження схем санітарного очищення населених пунктів та впровадження систем роздільного збирання побутових відходів;

5) здійснення самоврядного контролю за станом благоустрою та утриманням територій населених пунктів, інженерних споруд та об`єктів, підприємств, установ та організацій, майданчиків для паркування транспортних засобів (у тому числі щодо оплати послуг з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів), озелененням таких територій, охороною зелених насаджень, водних об`єктів тощо;

6) визначення місць стоянок транспортних засобів та майданчиків для паркування на об`єктах благоустрою;

7) визначення графіків роботи зовнішнього освітлення території;

8) визначення на об`єктах благоустрою місць розміщення громадських вбиралень;

9) залучення на договірних засадах коштів і матеріально-технічних ресурсів юридичних та фізичних осіб для здійснення заходів з благоустрою населених пунктів;

10) визначення обсягів пайової участі власників тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення в утриманні об`єктів благоустрою;

11) визначення в установленому порядку розміру відшкодувань юридичними та фізичними особами за забруднення довкілля та інші екологічні збитки, спричинені порушенням законодавства у сфері благоустрою та охорони навколишнього природного середовища;

12) інформування населення про здійснення заходів з благоустрою населених пунктів;

13) участь у проведенні щорічного всеукраїнського конкурсу "Населений пункт найкращого благоустрою і підтримки громадського порядку";

14) видача дозволу на порушення об`єктів благоустрою у випадках та порядку, передбачених цим Законом.

Згідно ст. 12 Закону № 2807-IV, суб`єктами у сфері благоустрою населених пунктів є органи державної влади та органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, органи самоорганізації населення, громадяни.

Згідно ст. 13 Закону № 2807-IV, до об`єктів благоустрою населених пунктів належать:

1) території загального користування:

а) парки (гідропарки, лугопарки, лісопарки, парки культури та відпочинку, парки - пам`ятки садово-паркового мистецтва, спортивні, дитячі, історичні, національні, меморіальні та інші), рекреаційні зони, сади, сквери та майданчики; б) пам`ятки культурної та історичної спадщини; в) майдани, площі, бульвари, проспекти; г) вулиці, дороги, провулки, узвози, проїзди, пішохідні та велосипедні доріжки; ґ) пляжі; д) кладовища; е) інші території загального користування;

2) прибудинкові території;

3) території будівель та споруд інженерного захисту територій;

4) території підприємств, установ, організацій та закріплені за ними території на умовах договору. До об`єктів благоустрою можуть належати також інші території в межах населеного пункту (ст. 13 Закону № 2807-IV).

Як було зазначено вище, згідно п. 2 ч. 1 ст. 10 Закону № 2807-IV, до повноважень сільських, селищних і міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить, зокрема затвердження правил благоустрою територій населених пунктів.

Відповідно до пункту 44 частини першої статті 26 Закону № 280/97-ВР, виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання, зокрема, щодо встановлення відповідно до законодавства правил з питань благоустрою території населеного пункту, забезпечення в ньому чистоти і порядку, торгівлі на ринках, додержання тиші в громадських місцях, за порушення яких передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно частини першої статті 34 Закону № 2807-IV, правила благоустрою території населеного пункту - нормативно-правовий акт, яким установлюються вимоги щодо благоустрою території населеного пункту.

Правила розробляються на підставі Типових правил благоустрою території населеного пункту для всіх сіл, селищ, міст і затверджуються відповідними органами місцевого самоврядування.

Типові правила розробляються та затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

У разі якщо відповідною сільською, селищною, міською радою не прийнято рішення про затвердження Правил, застосовуються Типові правила.

У відповідності до статті 10, статті 34 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» та з метою забезпечення благоустрою населених пунктів Миколаївської сільської ради, підвищення відповідальності посадових осіб підприємств, установ і організацій, незалежно від форм власності, а також громадян за стан благоустрою та санітарний стан, формування сприятливого для життєдіяльності людини середовища, захисту довкілля, покращення санітарного стану, збереження об`єктів та елементів благоустрою, зелених насаджень на території Миколаївської сільської ради, керуючись пунктом 44 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», рішенням Миколаївської сільської ради Сумського району Сумської області від 24.06.2019 року № 2 «Про затвердження Правил благоустрою та утримання території населених пунктів Миколаївської сільської ради Сумського району» (далі Рішення № 2) затверджені Правила благоустрою та утримання території населених пунктів Миколаївської сільської ради (додаток 1).

Частиною 2 статті 28 Закону № 2807-IV передбачено, що охорона, утримання та відновлення зелених насаджень на об`єктах благоустрою, а також видалення дерев, які виросли самосівом, здійснюються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів залежно від підпорядкування об`єкта благоустрою, а на земельних ділянках, переданих у власність, наданих у постійне користування або в оренду, - за рахунок коштів їх власників або користувачів відповідно до нормативів, затверджених у встановленому порядку.

Частиною 3 статті 28 Закону № 2807-IV закріплено, що видалення дерев, кущів, газонів і квітників здійснюється в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2006 № 1045 затверджений Порядок видалення дерев, кущів газонів і квітників у населених пунктах, який визначає процедуру видалення дерев, кущів, газонів і квітників (далі - зелені насадження) на території населеного пункту.

У відповідності до п. 9.3 Правил благоустрою та утримання території населених пунктів Миколаївської сільської ради, затверджених рішенням Миколаївської сільської ради Сумського району Сумської області від 24.06.2019 № 2 (далі - Правила благоустрою та утримання території населених пунктів Миколаївської сільської ради) встановлено, що видалення зелених насаджень здійснюється згідно з «Порядком видалення дерев, кущів газонів і квітників у населених пунктах», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2006 № 1045.

За визначенням, наведеним у п. 1.7 вищевказаних Правил благоустрою та утримання території населених пунктів Миколаївської сільської ради, зелені насадження деревна, чагарникова, квіткова та трав`яна рослинність природного і штучного походження на визначеній території села.

Як встановлено пунктом 2 Порядку видалення дерев, кущів газонів і квітників у населених пунктах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2006 № 1045 (далі Порядок № 1045), видалення зелених насаджень здійснюється у разі:

- виконання підготовчих і будівельних робіт на об`єктах відповідно до статей 35-37 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності;

- знесення аварійних, сухостійних і фаутних дерев, а також самосійних і порослевих дерев з діаметром кореневої шийки не більш як 5 сантиметрів;

- ліквідації аварійної ситуації на інженерних мережах населеного пункту;

- відновлення світлового режиму в житловому приміщенні, що затіняється деревами;

- проведення ремонтних та експлуатаційних робіт в охоронній зоні повітряних ліній електропередачі, на трансформаторній підстанції і розподільному пункті системи енергопостачання, мережі водо-, теплопостачання та водовідведення, телекомунікаційній і кабельній електромережі;

- досягнення деревом вікової межі;

- провадження господарської діяльності на території розсадників з вирощування декоративних дерев та кущів;

- ліквідації наслідків стихійного лиха, аварійної та надзвичайної ситуації.

Пунктом 3 Порядку № 1045 закріплено, що видалення зелених насаджень на території населеного пункту здійснюється:

- за рішенням виконавчого органу сільської, селищної, міської ради (далі - компетентний орган) на підставі ордера (крім випадків, передбачених пунктами 7-10 цього Порядку);

- на підставі документів, визначених статтями 35-37 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

За правилами п. 10 Порядку № 1045, видалення зелених насаджень на земельній ділянці, яка перебуває у приватній власності, та на присадибній ділянці здійснюється за рішенням власника (користувача) земельної ділянки без сплати їх відновної вартості.

Таким чином, згідно наведених вище положень Порядку № 1045, у відповідності до якого здійснюється видалення зелених насаджень на території населених пунктів Миколаївської сільської ради, видалення зелених насаджень на території населеного пункту здійснюється за рішенням виконавчого органу сільської, селищної, міської ради на підставі ордера, крім випадків, зокрема, видалення зелених насаджень на земельній ділянці, яка перебуває у приватній власності, та на присадибній ділянці, що здійснюється за рішенням власника (користувача) земельної ділянки без сплати їх відновної вартості (п. 10 Порядку № 1045).

Позивачем зазначено, а відповідачем не заперечується та не спростовано, що позивач є власником садиби за адресою: АДРЕСА_1 .

Отже, видалення зелених насаджень на присадибній ділянці за адресою: вул. Пушкіна, буд. 9, с. Соколине Сумського району Сумської області, повинно здійснюватися за рішенням позивача, як власника земельної ділянки.

Не є спірною обставиною у цій справі, що спірне обрізання гілок дерева горіха, розташованого на присадибній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , здійснено без згоди позивача.

Крім того, колегія суддів зазначає, що пунктом 5.6 Правил благоустрою та утримання території населених пунктів Миколаївської сільської ради також передбачено, що благоустрій присадибної ділянки проводиться її власником або користувачем цієї ділянки. Власник або користувач присадибної ділянки повинен забезпечувати належне утримання території земельної ділянки загального користування, прилеглої до його присадибної ділянки.

У відповідності до положень ч. 1 статті 26 Закону № 2807-IV також закріплено, що благоустрій присадибної ділянки проводиться її власником або користувачем цієї ділянки.

Власник або користувач присадибної ділянки може на умовах договору, укладеного з органом виконавчої влади чи органом місцевого самоврядування, забезпечувати належне утримання території загального користування, прилеглої до його присадибної ділянки.

Згідно ч. 2 ст. 26 Закону № 2807-IV, благоустрій присадибної ділянки, на якій розміщені житлові будинки, господарські будівлі та споруди, що в порядку, визначеному законодавством, взяті на облік або передані в комунальну власність як безхазяйні, проводиться відповідним органом місцевого самоврядування.

Отже, благоустрій присадибної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 повинен проводиться позивачем, як власником цієї ділянки, який також може, зокрема, на умовах договору, укладеного з органом виконавчої влади чи органом місцевого самоврядування, забезпечувати належне утримання території загального користування, прилеглої до його присадибної ділянки.

Згідно ст. 13 Закону № 2807-IV, до об`єктів благоустрою населених пунктів належать території загального користування, зокрема, вулиці, дороги, провулки, узвози, проїзди, пішохідні та велосипедні доріжки; інші території загального користування.

Об`єкти благоустрою використовуються відповідно до їх функціонального призначення для забезпечення сприятливих умов життєдіяльності людини на засадах їх раціонального використання та охорони з урахуванням вимог правил благоустрою території населених пунктів, інших вимог, передбачених законодавством (ст. 14 Закону № 2807-IV).

Колегія суддів зазначає, що як було зазначено вище, згідно п. 2 Порядку № 1045, наведений перелік випадків здійснення видалення зелених насаджень, а саме, у разі: виконання підготовчих і будівельних робіт на об`єктах відповідно до статей 35-37 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності; знесення аварійних, сухостійних і фаутних дерев, а також самосійних і порослевих дерев з діаметром кореневої шийки не більш як 5 сантиметрів; ліквідації аварійної ситуації на інженерних мережах населеного пункту; відновлення світлового режиму в житловому приміщенні, що затіняється деревами; проведення ремонтних та експлуатаційних робіт в охоронній зоні повітряних ліній електропередачі, на трансформаторній підстанції і розподільному пункті системи енергопостачання, мережі водо-, теплопостачання та водовідведення, телекомунікаційній і кабельній електромережі; досягнення деревом вікової межі; провадження господарської діяльності на території розсадників з вирощування декоративних дерев та кущів; ліквідації наслідків стихійного лиха, аварійної та надзвичайної ситуації.

Згідно п. 3 Порядку № 1045, видалення зелених насаджень на території населеного пункту здійснюється за рішенням виконавчого органу сільської, селищної, міської ради на підставі ордера (крім випадків, передбачених пунктами 7-10 цього Порядку).

Згідно пункту 7 Порядку № 1045, видалення аварійних, сухостійних і фаутних дерев на об`єкті благоустрою здійснює балансоутримувач на підставі акта, що складається відповідно до пункту 4 цього Порядку.

Згідно пункту 8 Порядку № 1045, у процесі ліквідації наслідків стихійного лиха, аварійної та надзвичайної ситуації, а також у разі, коли стан зелених насаджень загрожує життю, здоров`ю громадян чи майну громадян та/або юридичних осіб, видалення зелених насаджень здійснюється негайно з подальшим оформленням акта відповідно до пункту 4 цього Порядку.

Згідно пункту 9 Порядку № 1045, видалення зелених насаджень на території меморіального комплексу та кладовищі здійснюється за рішенням балансоутримувача без сплати їх відновної вартості.

Відповідно до пункту 4 Порядку № 1045 визначено, що підставою для прийняття рішення компетентним органом є заява про видалення зелених насаджень, подана юридичною чи фізичною особою (далі - заявник).

Після надходження заяви компетентний орган утворює комісію з питань визначення стану зелених насаджень та їх відновної вартості (далі - комісія), до складу якої входять представники заявника, власника земельної ділянки (користувача), компетентного органу, територіального органу Держекоінспекції, а у разі потреби - балансоутримувача території та комунального підприємства, що здійснює утримання зелених насаджень.

Під час формування складу комісії компетентний орган протягом двох днів після надходження заяви надсилає запити до територіального органу Держекоінспекції, власника земельної ділянки (користувача), балансоутримувача території та комунального підприємства, що здійснює утримання зелених насаджень, щодо можливості їх участі в роботі комісії.

Територіальний орган Держекоінспекції та заінтересовані організації у п`ятиденний строк після надходження запиту надсилають компетентному органу в письмовій формі повідомлення про включення свого представника до складу комісії.

Після надходження повідомлень компетентний орган протягом трьох днів затверджує склад комісії. У разі надходження повідомлень про відмову від участі представників територіального органу Держекоінспекції та заінтересованих організацій склад комісії затверджується без таких представників.

У процесі визначення стану зелених насаджень та відновної вартості зелених насаджень, які видаляються на підставі одного з документів, визначених статтями 35-37 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності, до складу комісії включається представник фізичної або юридичної особи, яка має намір щодо забудови території.

Комісія у п`ятиденний строк після її затвердження визначає стан зелених насаджень, розташованих на земельній ділянці, і їх відновну вартість та складає акт обстеження тих насаджень, що підлягають видаленню (далі - акт), за формою, затвердженою Мінрегіоном.

Відновна вартість зелених насаджень визначається згідно з методикою, затвердженою Мінрегіоном.

У разі знесення аварійних, сухостійних і фаутних дерев комісія з`ясовує причину набуття деревами такого стану, про яку зазначається в складеному комісією акті.

Кожному члену комісії надається один примірник акта. У разі відсутності представника територіального органу Держекоінспекції у складі комісії один примірник акта у триденний строк надсилається до територіального органу Держекоінспекції.

Голова комісії готує в п`ятиденний строк проект рішення компетентного органу про видалення зелених насаджень, в якому зазначається інформація про кількість зелених насаджень, що підлягають видаленню і залишаються на земельній ділянці.

Компетентний орган у місячний строк після надходження зазначеного проекту рішення про видалення зелених насаджень приймає відповідне рішення і видає наступного дня заявнику його копію для оплати відновної вартості зелених насаджень, що підлягають видаленню.

Отже, згідно приписів Порядку № 1045, у відповідності до якого здійснюється видалення зелених насаджень на території населених пунктів Миколаївської сільської ради, закріплено, що видалення зелених насаджень на території населеного пункту здійснюється за рішенням виконавчого органу сільської, селищної, міської ради (як компетентного органу) про видалення зелених насаджень, в якому зазначається, зокрема, інформація про кількість зелених насаджень, що підлягають видаленню і залишаються на земельній ділянці.

Підставою для прийняття компетентним органом рішення про видалення зелених насаджень є заява про видалення зелених насаджень, подана юридичною чи фізичною особою, після надходження якої, компетентний орган утворює комісію з питань визначення стану зелених насаджень та їх відновної вартості, до складу якої входять представники заявника, власника земельної ділянки (користувача), компетентного органу, територіального органу Держекоінспекції, а у разі потреби - балансоутримувача території та комунального підприємства, що здійснює утримання зелених насаджень.

Колегія суддів зазначає, що будь-якого рішення виконавчого органу Миколаївської сільської ради Сумського району Сумської області, як компетентного органу, про видалення зелених насаджень на території населеного пункту с. Соколине Сумського району Сумської області, а саме на узбіччі дороги, прилеглому до присадибної ділянки будинку АДРЕСА_1 , у тому числі щодо обрізання гілок дерева горіха, розташованого на території зазначеної присадибної ділянки, як і відомостей про існування/ухвалення такого рішення, матеріали справи не містять.

Будь-які відомості про те, у зв`язку із яким конкретно випадком, зокрема, з числа перелічених у п. 2 Порядку № 1045, було здійснено видалення зелених насаджень за вищевказаною адресою, в матеріалах справи також відсутні.

Також, позивачем зазначено, а відповідачем не заперечується та не спростовано, що усупереч п. 12 ч. 2 ст.10 Закону № 2807-IV, інформування населення про здійснення заходів з благоустрою населеного пункту було відсутнє.

За наведеного правового регулювання та обставин справи, колегія суддів приходить до висновку про протиправність дій Миколаївської сільської ради Сумського району Сумської області 30.07.2020 року щодо обрізання гілок дерева горіха, розташованого на території присадибної ділянки будинку АДРЕСА_1 , та щодо випилювання дерев вишень на прилеглому до зазначеної присадибної ділянки узбіччі дороги.

Судом першої інстанції не було враховано вищенаведених обставин відсутності рішення відповідача як компетентного органу про видалення зелених насаджень за вищевказаною адресою, що призвело до неправильного вирішення справи.

Як було зазначено вище, пунктом 5.6 Правил благоустрою та утримання території населених пунктів Миколаївської сільської ради, передбачено, що власник або користувач присадибної ділянки повинен забезпечувати належне утримання території земельної ділянки загального користування, прилеглої до його присадибної ділянки.

Водночас згідно положень ч. 1 статті 26 Закону № 2807-IV встановлено, що власник або користувач присадибної ділянки може на умовах договору, укладеного з органом виконавчої влади чи органом місцевого самоврядування, забезпечувати належне утримання території загального користування, прилеглої до його присадибної ділянки.

Отже, нормами Закону № 2807-IV не встановлено обов`язку власника або користувача присадибної ділянки забезпечувати належне утримання території загального користування, прилеглої до його присадибної ділянки, а лише передбачено, що він може на умовах договору, укладеного з органом виконавчої влади чи органом місцевого самоврядування, забезпечувати належне утримання такої території.

Ієрархічні колізії нормативно-правових актів долаються шляхом застосування норми, яка закріплена в нормативно-правовому акті, що має вищу юридичну силу. Отже, у даному випадку застосуванню підлягають положення Закону № 2807-IV, а не Правил благоустрою та утримання території населених пунктів Миколаївської сільської ради.

Згідно ст. 13 Закону № 2807-IV, до об`єктів благоустрою населених пунктів належать території загального користування, зокрема, вулиці, дороги, провулки, узвози, проїзди, пішохідні та велосипедні доріжки; інші території загального користування.

Об`єкти благоустрою використовуються відповідно до їх функціонального призначення для забезпечення сприятливих умов життєдіяльності людини на засадах їх раціонального використання та охорони з урахуванням вимог правил благоустрою території населених пунктів, інших вимог, передбачених законодавством (ст. 14 Закону № 2807-IV).

Згідно п. 1.7 Правил благоустрою та утримання території населених пунктів Миколаївської сільської ради:

утримання в належному стані території використання її за призначенням відповідно до генерального плану села, іншої містобудівної документації, місцевих правил забудови, правил благоустрою території села, а також санітарне очищення території, її озеленення, збереження і відновлення об`єктів та елементів благоустрою;

заходи з благоустрою населених пунктів - роботи щодо відновлення, належного утримання та раціонального використання територій, охорони та організації упорядкування об`єктів благоустрою з урахуванням особливостей їх використання.

Аналогічне визначення поняття заходів з благоустрою населених пунктів закріплене також у ст. 1 Закону № 2807-IV.

Позивачем наголошено, що внаслідок випилювання дерев вишень на прилеглому до його присадибної ділянки узбіччі дороги, яке було здійснено 30.07.2020 року, а також після проведення 17.06.2021 року групою «Благоустрій» Миколаївської сільської ради Сумського району Сумської області робіт з благоустрою території вказаного узбіччя шляхом викорчування пнів випиляних вишень, узбіччя приведене у непридатний для використання за призначенням стан, а саме: на узбіччі залишено зірваним трав`яний покрив, а також яму з каменями, цеглою і пнями, які залишились не викорчуваними.

Колегія суддів зазначає, що на підтвердження проведення заходів з благоустрою вищевказаного узбіччя дороги, прилеглого до присадибної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , відповідачем наданий акт виконаних робіт від 17.06.2021 року, з якого вбачається, що 17.06.2021 року групою «Благоустрій» Миколаївської сільської ради Сумського району Сумської області було проведено роботи з благоустрою території узбіччя дороги перед подвір`ям будинку АДРЕСА_1 , а саме: викорчувано пеньки випиляних вишень.

Разом з цим, належних та достатніх доказів того, що територія узбіччя дороги за вищевказаною адресою приведена у належний, у розумінні ст. 1 Закону № 2807-IV, та п. 1.7 Правил благоустрою та утримання території населених пунктів Миколаївської сільської ради, стан, може використовуватися за призначенням відповідно до генерального плану села, іншої містобудівної документації, місцевих правил забудови, правил благоустрою території села, у тому числі щодо проведення її відновлення, відновлення трав`яного покриву, відповідачем не надано.

Позивачем зазначено, а відповідачем не заперечується та не спростовано, що звернення позивача від 07.07.2021 року до Миколаївської сільської ради Сумського району Сумської області з приводу проведення благоустрою частини узбіччя дороги, прилеглого до присадибної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , зокрема, з проханням завезти на цю частину узбіччя ґрунт, сільською радою проігноровано, відповідь не надано.

У зв`язку із наведеним, висновки суду першої інстанції стового того, що 17.06.2021 року Миколаївською сільською радою Сумського району Сумської області було приведено у належний стан територію за адресою: Сумська область, Сумський район, с. Соколине, вул. Пушкіна, біля буд. 9, з посиланням на проведення викорчування пеньків випиляних вишень, колегія суддів вважає необґрунтованими.

При цьому, як було зазначено вище, в силу положень ч. 1 статті 26 Закону № 2807-IV, у позивача відсутній обов`язок забезпечувати належне утримання території загального користування, прилеглої до його присадибної ділянки, а лише передбачено, що він може на умовах договору, укладеного з органом виконавчої влади чи органом місцевого самоврядування, забезпечувати належне утримання такої території.

Доказів укладання між позивачем та органом виконавчої влади чи органом місцевого самоврядування договору щодо забезпечення належного утримання вищевказаної території загального користування, матеріали справи не містять.

З огляду на викладене, висновки суду першої інстанції стосовно того, що обов`язок щодо належного утримання території земельної ділянки загального користування, прилеглої до присадибної ділянки, покладається саме на власника або користувача такої ділянки, є помилковими.

При цьому, опосередковане покладення обов`язку щодо здійснення заходів з благоустрою вищевказаної території загального користування на позивача, у даному випадку є незаконним та несправедливим також з огляду на те, що приведення цієї території у неналежний стан відбулося безпосередньо внаслідок вищевказаних дій відповідача.

Відповідно ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача суб`єкт владних повноважень, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його рішення, дії чи бездіяльності.

Усупереч наведених положень, правомірність своїх дій відповідачем не доведена.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, та дійшов висновків, які не відповідають встановленим у цій справі обставинам, що призвело до неправильного вирішення справи.

При цьому, колегія суддів зазначає, що суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308 КАС України).

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

При цьому колегія суддів враховує, що згідно ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, ЄСПЛ у рішенні від 29.06.2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Також, як наголошується ЄСПЛ у рішенні по справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Верховний Суд у своїй практиці також неодноразово посилався на те, що «ефективний засіб правового захисту» повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації - не відповідає положенням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №705/552/15-а, постанови Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі № 826/14016/16, від 11 лютого 2019 року у справі №2а-204/12).

Отже, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечувати реальне відновлення порушеного права.

На підставі вищевикладеного, з урахуванням закріпленого статтею 8 Конституції України принципу верховенства права та встановлених статтею 2 КАС України завдань суду як державної правозахисної інституції, колегія суддів приходить до висновку, що належним способом захисту порушених прав позивача у даному випадку, є визнання протиправними дій Миколаївської сільської ради Сумського району Сумської області 30 липня 2020 року щодо обрізання гілок дерева горіха, розташованого на присадибній ділянці будинку АДРЕСА_1 , та щодо випилювання дерев вишень на території прилеглого до цієї присадибної ділянки узбіччя дороги, та зобов`язання Миколаївської сільської ради Сумського району Сумської області провести заходи з благоустрою території прилеглого до присадибної ділянки будинку АДРЕСА_1 узбіччя дороги з урахуванням особливостей його використання.

Позовні вимоги звернені до голови Миколаївської сільської ради Сумського району Сумської області Самотоя Сергія Володимировича задоволенню не підлягають, оскільки такі заявлені до особи, яка не була залучена до участі у справі, та прийняття судом рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки цієї особи є обов`язковою підставою для скасування судового рішення (п. 4 ч. 3 ст. 317 КАС України).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно частини 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 28.09.2021 року у справі № 480/5027/21 скасувати.

Прийняти постанову, якою позов ОСОБА_1 до Миколаївської сільської ради Сумського району Сумської області про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Миколаївської сільської ради Сумського району Сумської області 30 липня 2020 року щодо обрізання гілок дерева горіха, розташованого на присадибній ділянці будинку АДРЕСА_1 , та щодо випилювання дерев вишень на території прилеглого до цієї присадибної ділянки узбіччя дороги.

Зобов`язати Миколаївську сільську раду Сумського району Сумської області провести заходи з благоустрою території прилеглого до присадибної ділянки будинку АДРЕСА_1 узбіччя дороги з урахуванням особливостей його використання.

В решті позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)О.М. Мінаєва
Судді(підпис) (підпис) В.А. Калиновський З.О. Кононенко