Справа № 140/13667/21
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2022-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2022 рокуЛьвівСправа № 140/13667/21 пров. № А/857/4660/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді : Кухтея Р.В.,

суддів : Обрізка І.М., Шевчук С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 24 січня 2022 року (ухвалене головуючим-суддею Лозовським О.А. в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у м. Луцьку) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулася в суд із зазначеним позовом, в якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 22.11.2021 просила визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі - ГУ ПФУ в Одеській області, відповідач-1) №85 від 09.11.2021 про відмову в переведенні її на інший вид пенсії та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач-2) призначити та виплатити їй пенсію у зв`язку із втратою годувальника згідно ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 (далі Закон №1058-IV) з моменту звернення за призначенням пенсії 05.11.2021, з врахування виплачених сум.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду 24.01.2022 позовні вимоги були задоволені повністю.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ГУ ПФУ у Волинській області подало апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та прийняти постанову, якою відмовити позивачу у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що можливість призначення позивачу пенсії по втраті годувальника відсутня через те, що позивачем не надано підтвердження того, що інвалідність ОСОБА_1 настала до досягнення нею 18-річного віку, у зв`язку з чим прийнято рішення про відмову в переведенні на інший вид пенсії. Судом першої інстанції не враховано, що згідно висновку фізіо-офтальмологічної спеціалізованої МСЕК Волинського обласного бюро MCE про час настання інвалідності від 06.10.2021 вих №14/2-1321 не встановлено факт того, що позивач могла бути визнана інвалідом до 18 років, відповідно не має підстав для переведення її на пенсію у зв`язку із втратою годувальника.

Позивач не скористалась правом подачі відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк.

Згідно п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Волинській області та отримує пенсію по інвалідності на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення».

04.11.2021 позивач звернулася до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про перехід на пенсію по втраті годувальника - померлої матері ОСОБА_2 , до якої було надано довідку МСЕК, а також довідку КЗ Львівська обласна клінічна лікарня «Охматдит» від 20.04.2010, якою підтверджено факт лікування з діагнозом «часткова атрофія зорового нерва лівого ока. Фолікулярний кон`юнктивіт» у період з 12 по 17 березня 1971 року, у віці п`яти років.

Так, за принципом екстериторіальності, дана заява була передана на розгляд до ГУ ПФУ в Одеській області.

За результатом розгляду заяви ОСОБА_1 , ГУ ПФУ в Одеській області було прийнято рішення №85 від 09.11.2021 про відмову в переведенні з пенсії по інвалідності на пенсію по втраті годувальника відповідно до ст.36 Закону №1058-IV, оскільки не встановлено факту того, що позивач могла бути визнана особою з інвалідністю до 18-річного віку.

Вважаючи рішення відповідача протиправним, ОСОБА_1 звернулася до адміністративного суду з даним позовом.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що в ході судового розгляду встановлені обставини щодо наявності у позивачки права на перехід з пенсії по інвалідності на пенсію по втраті годувальника - померлої матері.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, а також при повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, виходячи з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно ч.3 ст.23 Загальної Декларації прав людини та п.4 ч.1 Європейської Соціальної хартії випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Статтею 46 Конституції України закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначено Законом №1058-IV, відповідно до статті 1 якого пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Згідно ч.1 ст.9 Закону №1058-IV, пенсія у зв`язку з втратою годувальника є одним із видів пенсійних виплат, яка призначається відповідно до цього Закону в солідарній системі.

Відповідно до ч.1 ст.10 Закону №1058-IV, особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Частиною першою статті 36 цього Закону передбачено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), та непрацездатним членам сім`ї особи, якій відповідно до Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» надано правовий статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.36 Закону №1058-IV, непрацездатними членами сім`ї вважаються діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років.

Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Аналіз приведених вище норм дає підстави дійти висновку, що право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника має, зокрема, й дитина померлого годувальника, старше 18 років, якщо вона стала особою з інвалідністю до досягнення 18 років.

Таким чином, суд першої інстанції вірно зазначив, що Закон №1058 передбачає, що для призначення особі пенсії по втраті годувальника має бути підтверджено відповідність цієї особи одному зі статусів, встановлених статтею.

Згідно п.3 ч.1 ст.45 Закону №1058-IV, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається з дня, що настає за днем смерті годувальника, якщо звернення про призначення такого виду пенсії надійшло протягом 12 місяців з дня смерті годувальника.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №1058-IV регулюються Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до цього Закону, затвердженим постановою правління ПФУ №22-1 від 25.11.2005 (далі Порядок №22-1).

Відповідно до п.2.3 розділу II Порядку №22-1, до заяви про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника подаються документи померлого годувальника, перелічені в підпунктах 2, 3 пункту 2.1 цього розділу, а також: документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків померлому годувальнику або свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування (подається у разі, якщо особа, яка звернулася із заявою про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, має такі документи); свідоцтво про народження або паспорт особи, якій призначається пенсія; довідка про склад сім`ї померлого годувальника та копії документів, що засвідчують родинні стосунки члена сім`ї з померлим годувальником (за наявності); свідоцтво органу ДРАЦС про смерть годувальника або рішення суду про визнання його безвісно відсутнім або оголошення його померлим; документи про вік померлого годувальника сім`ї за відсутності таких даних у свідоцтві про смерть чи рішенні суду про визнання годувальника безвісно відсутнім або оголошення його померлим; довідки загальноосвітніх навчальних закладів системи загальної середньої освіти, професійно-технічних, вищих навчальних закладів про те, що особи, зазначені в абзаці другому пункту 2 частини другої статті 36 Закону, навчаються за денною формою навчання; довідка про те, що чоловік (дружина), а в разі їх відсутності - один з батьків, дід, баба, брат чи сестра померлого годувальника незалежно від віку і працездатності не працюють і зайняті доглядом за дитиною (дітьми) померлого годувальника до досягнення нею (ними) 8 років; документи про місце проживання (реєстрації); документ про перебування членів сім`ї (крім дітей) на утриманні померлого годувальника; експертний висновок про встановлення причинного зв`язку смерті годувальника з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС. Орган, що призначає пенсію, додає до заяви одержані ним від МСЕК виписки з актів огляду в МСЕК дорослих членів сім`ї, яким право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника надається внаслідок їх інвалідності.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що загальний підхід до змістовного наповнення поняття «особа з інвалідністю» встановлений ст.2 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», а також статтею 1 Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні». Зокрема, такий статус має особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, унаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

Відповідно до абз.3 ст.1 Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні», дитина з інвалідністю - особа до досягнення нею повноліття (віком до 18 років) зі стійким обмеженням життєдіяльності, якій у порядку, визначеному законодавством, встановлено інвалідність.

Визначення терміну «особа з інвалідністю з дитинства» не міститься ні в Законі України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», ні в Законі України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні».

При цьому, за змістом абз.2 п.26 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1317 від 03.12.2009 (далі - Положення №1317), інвалідність з дитинства розглядається як причина інвалідності.

Згідно п.14 Положення №1317, причинний зв`язок інвалідності з хворобами, перенесеними у дитинстві, установлюється за наявності документів лікувально-профілактичних закладів, що свідчать про початок захворювання або травму, перенесену до вісімнадцятирічного віку.

Відповідно до п.1 Положення №1317, медико-соціальна експертиза хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, інвалідам проводиться з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації.

Відповідно до довідки до акту огляду МСЕК №190421 від 22.04.20219, позивачці встановлена третя група інвалідності довічно, причина інвалідності - з дитинства (12).

Також, в матеріалах справи наявний висновок від 06.10.2021 про час настання інвалідності, а саме з 23.04.2013, до 18 років, відповідно до якого позивачку визнано особою з інвалідністю третьої групи з дитинства.

Таким чином, протягом періоду часу з 23.04.2013 визнано статус позивача як «особи з інвалідністю з дитинства», а відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ОСОБА_1 є дитиною померлого годувальника, старше 18 років, яка стала особою з інвалідністю до досягнення 18 років, а тому згідно ст.36 Закону №1058-IV має право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

Стосовно доводів ГУ ПФУ в Одеській області про ненадання позивачем передбачених Порядком №22-1 документів для призначення пенсії, суд першої інстанції звернув увагу на те, що наданий позивачем висновок про час настання інвалідності від 06.10.2021, виданий Фтизіо-офтальмологічною МСЕК не містить конкретної вказівки про час настання інвалідності.

Разом з тим, суд першої інстанції вірно врахував наявні в матеріалах пенсійної справи довідки та вказівки у висновку про час настання інвалідності від 06.10.2021, виданий Фтизіо-офтальмологічною МСЕК про те, що ОСОБА_1 визнана особою з інвалідністю 3 групи з дитинства безстроково, що є достатнім для висновку про те, що вона є дитиною померлого годувальника, старше 18 років, яка стала особою з інвалідністю до досягнення 18 років.

Крім того, з довідки Комунального закладу Львівської обласної дитячої клінічної лікарні «Охматдит» №37 від 20.04.2010 вбачається, що позивачка дійсно знаходилась на стаціонарному лікуванні в офтальмологічному відділенні у період з 12.03.1971 по 17.03.1971 з діагнозом «часткова атрофія зорового нерва лівого ока. Фолікулярний кон`юктивіт».

Згідно наданих медичних виписок з історії хвороби стаціонарного хворого вбачається, що позивачка хворіє з дитинства з діагнозом «вроджена вада зорового нерва».

Судом першої інстанції встановлено, що у даному випадку позивач є членом сім`ї померлого годувальника та отримує призначену пенсію по інвалідності та виявила бажання про перехід на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, шляхом подання до відповідача відповідної заяви.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що позивачем доведено статус дитини померлого годувальника, старше 18 років, яка стала особою з інвалідністю до досягнення 18 років, що спростовує доводи апелянта про відсутність необхідних документів для переведення позивачки з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Аналізуючи наведені вище правові норми та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що позивач при зверненні до органів пенсійного фонду із заявою про переведення її з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, пред`явила документи, які на думку суду є достатніми та підтверджують те, що вона є особою з інвалідністю до досягнення 18 років, а тому таким органом протиправно відмовлено у задоволенні заяви про переведення її з одного виду пенсії на інший.

Відповідно до ч.3 ст.45 Закону №1058-IV, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Згідно п.1.7 Порядку №22-1 (в редакції чинній на момент звернення із заявою про переведення на інший вид пенсії), днем звернення за перерахунком пенсії, переведенням з одного виду пенсії на інший, поновленням виплати пенсії, виплатою недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, заяви з усіма необхідними документами.

Таким чином, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання відповідної заяви, що вірно враховано судом першої інстанції.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.

Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.3 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому судове рішення, постановлене за результатами апеляційного перегляду в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст. 12, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 24 січня 2022 року по справі №140/13667/21 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді І. М. Обрізко
С. М. Шевчук