Справа № 160/23724/21
Суддя: Букіна Лілія Євгенівна
Дата ухвалення: 2022-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді: Букіної Л.Є., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради (відповідач-1), Департаменту соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації, в якому позивач просить суд:
- визнати протиправними дії відповідачів в частині відмови ОСОБА_1 видати направлення на забезпечення ОСОБА_2 столом-партою в порядку забезпечення технічними та іншими засобами реабілітації (лист-відмова №К-101-П від 19.02.2021 року);
- зобов`язати відповідачів вчинити певні дії та видати ОСОБА_1 направлення на забезпечення ОСОБА_2 столом-партою в порядку забезпечення технічними та іншими засобами реабілітації відповідно до Індивідуальної програми реабілітації дитини-інваліда №4 (вікова категорія від 0 до 18 років), складеної 16.01.2021 року КНП «ЦПМСД №6» амб. №4;
- стягнути солідарно з відповідачів на користь ОСОБА_1 як законного представника ОСОБА_2 100 000,00 грн (сто тисяч гривень) в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої протиправними діями суб`єктів владних повноважень як органів влади.
Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю дій відповідача, які попри вимоги спеціального законодавства не видали ОСОБА_1 направлення на забезпечення її доньки ОСОБА_2 столом-партою в порядку забезпечення технічними та іншими засобами реабілітації відповідно до Індивідуальної програми реабілітації дитини-інваліда №4 (вікова категорія від 0 до 18 років), складеної 16.01.2021 року КНП «ЦПМСД №6» амб. №4, тим самим порушили гарантовані конституційні права, внаслідок чого спричинено тяжкі моральні страждання.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.12.2021 р. відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників процесу. Тією ж ухвалою суду запропоновано відповідачам надати відзиви на позовну заяву.
Відповідач-1 скористався наданим правом та надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому указав про відсутність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на те, що вимога про зобов`язання видати направлення на забезпечення ОСОБА_2 столом-партою в порядку забезпечення технічними та іншими засобами реабілітації суперечить вимогам національного законодавства, адже діагноз хвороби дитини позивача не підлягає забезпеченню цим виробом (столом-партою).
Відповідач-2 відзиву на позовну заяву не надав.
Дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, проаналізувавши відповідні норми чинного законодавства, суд виходить із такого.
Судом встановлено та із матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 , є матір`ю неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_2 є дитиною-інвалідом, що підтверджено посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим 21.09.2016 року Управлінням праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.
Відповідно Індивідуальної програми реабілітації дитини-інваліда №4 від 16.01.2021 року ОСОБА_2 має клініко-функціональний діагноз та код за МКХ 10: G90 Вроджені аномалії розвитку. Хвороба Дауна.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» №875-ХІІ від 21.03.1991 року, з наступними змінами та доповненнями (далі - Закон України №875-ХІІ), інвалідність як міра втрати здоров`я визначається шляхом експертного обстеження в органах медико- соціальної експертизи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.
Частиною 1 ст. 2 Закону України №875-ХІІ, визначено, що особою з інвалідністю є особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.
Аналогічні визначення містить ст. 1 Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» №2961-ГУ від 06.10.2005 року, з наступними змінами та доповненнями (далі - Закон України №2961-ГУ).
Статтею 5 Закону України №875-ХІІ визначено, що порядок та умови визначення потреб у зв`язку з інвалідністю встановлюються на підставі висновку медико- соціальної експертизи та з врахуванням здібностей до професійної і побутової діяльності особи з інвалідністю. Види і обсяги необхідного соціального захисту особи з інвалідністю надаються у вигляді індивідуальної програми медичної, соціально-трудової реабілітації і адаптації. Індивідуальна програма реабілітації є обов`язковою для виконання державними органами, підприємствами (об`єднаннями), установами і організаціями.
Положення про індивідуальну програму реабілітації особи з інвалідністю затверджене Постановою Кабінету Міністрів України № 757 від 23.05.2007 р., з наступними змінами та доповненнями (далі - Положення №757).
Відповідно до п. 2 та 3 Положення №757, індивідуальна програма реабілітації особи з інвалідністю (далі - індивідуальна програма) - комплекс оптимальних видів, форм, обсягів, строків реабілітаційних заходів з визначенням порядку, місця їх проведення, спрямованих на відновлення та компенсацію порушених або втрачених функцій організму і здібностей особи з інвалідністю та дитини з інвалідністю. Індивідуальна програма розробляється на підставі Державної типової програми реабілітації осіб з інвалідністю, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 08.12.2006 р. №1686.
Відповідно до п. 4 Положення №757, індивідуальна програма для повнолітніх осіб з інвалідністю розробляється медико-соціальною експертною комісією (далі - МСЕК), для дітей з інвалідністю - лікарсько-консультативною комісією (далі - ЛКК) лікувально-профілактичних закладів за зареєстрованим місцем проживання або лікування осіб з інвалідністю.
Індивідуальна програма складається за формою, затвердженою в установленому порядку МОЗ за погодженням з Мінпраці, МОН і Мінсім`ямолодьспортом, та на підставі відомостей акта огляду МСЕК або медичного висновку про дитину- інваліда віком до 18 років (п. 6 Положення №757).
Як визначено п. 7 Положення №757, під час огляду осіб чи дітей віком до 18 років з метою встановлення інвалідності МСЕК або ЛКК з урахуванням виду захворювання, фактичних потреб, віку, статі визначає оптимальні види, форми, обсяги, місце і строки проведення медичної, психолого- педагогічної,фізичної, професійної, трудової, фізкультурно-спортивної, побутової і соціальної реабілітації, потребу в технічних та інших засобах реабілітації, виробах медичного призначення.
А п. 8 Положення №757 визначено, що індивідуальна програма розробляється за участю особи з інвалідністю чи законного представника дитини з інвалідністю фахівцями МСЕК або ЛКК із залученням в межах компетенції спеціалістів закладів охорони здоров`я, органів соціального захисту, державної служби зайнятості, органів Пенсійного фонду України, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, Фонду соціального захисту інвалідів та інших органів, які провадять діяльність у сфері реабілітації осіб з інвалідністю.
Порядок складання індивідуальної програми затверджується МОЗ за погодженням з Мінсоцполітики, МОН, Мінсім`ямолодьспортом. (п. 9 Положення №757). Форма індивідуальної програми реабілітації дитини-інваліда, що видається лікарсько- консультативними комісіями лікувально-профілактичних закладів та Порядок складання форм індивідуальної програми реабілітації інваліда, дитини-інваліда затверджені Наказом Міністерства охорони здоров`я України №623 від 08.10.2007 року (далі - Порядок складання ІПР №623).
Як визначено вказаним нормативним актом, індивідуальна програма реабілітації інваліда є обов`язковою для виконання органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, реабілітаційними установами, підприємствами, установами, організаціями, у яких працює або перебуває інвалід, дитина-інвалід, незалежно від їх відомчої підпорядкованості, типу і форми власності (стаття 23 Закону України «Про реабілітацію інвалідів в Україні»).
В розділі ІІ пункту 14 Форми Індивідуальної програми реабілітації дитини-інваліда (вікова категорія від 0 до 18 років) передбачене визначення технічних ті інших засобів реабілітації, зокрема, протезних виробів (п. 6) та спеціального фізкультурно- спортивного обладнання і спорядження, спортивний інвентар (п. 7).
Відповідно до п. 2.7. Порядку складання ІПР №623, пункт 14 «Реабілітаційні заходи та їх реалізація» фахівці МСЕК, ЛКК заповнюють відповідно до переліків послуг, що надаються інвалідам, згідно з додатками 1-6 до постанови Кабінету Міністрів України від 08.12.2006 №1686 (1686-2006-п) «Про затвердження Державної типової програми реабілітації інвалідів», визначаючи в кожному конкретному випадку види та форми реабілітаційних заходів та їх виконавців.
Відповідно до п. 2.7.8. Порядку складання ІПР №623 Розділ II "Технічні та інші засоби реабілітації" - потреба в засобах пересування, спеціальних засобах для самообслуговування, протезних виробах; спеціальних засобах для догляду, для освіти та трудової діяльності; спеціальному фізкультурно-спортивному обладнанні та спортивному інвентарі визначається МСЕК, ЛКК на підставі медичних показань з можливим залученням до розробки цього розділу ІПР відповідних фахівців органів праці та соціального захисту населення, фахівців регіональних центрів "Інваспорт" та інших органів, які провадять діяльність у сфері реабілітації інвалідів.
Матеріалами справи підтверджено, що в пунктах 6 та 7 розділу ІІ Індивідуальної програми реабілітації дитини- інваліда №4 (вікова категорія від 0 до 18 років), складеної 16.01.2021 року КНП «ЦПМСД №6» амб. № 4 щодо ОСОБА_2 вказано про потребу вказаної дитини з інвалідністю в таких засобах реабілітації, зокрема, стіл-парта.
Порядок забезпечення технічними та іншими засобами реабілітації осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю та інших окремих категорій населення і виплати грошової компенсації вартості за самостійно придбані технічні та інші засоби реабілітації (далі - Порядок №321, в редакції на момент виникнення спірних правовідносин), затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 05.04.2012 р. № 321.
Відповідно до п. 1 Порядку №321, цей Порядок визначає механізм, зокрема, безоплатного забезпечення осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю та інших окремих категорій населення технічними та іншими засобами реабілітації.
Як визначено п. 2 Порядку №321, до технічних та інших засобів реабілітації, якими забезпечуються особи з інвалідністю, діти з інвалідністю та інші окремі категорії населення, належать, зокрема:
- протезно-ортопедичні вироби, у тому числі ортопедичне взуття;
- меблі та оснащення.
Особи з інвалідністю та діти з інвалідністю забезпечуються відповідними технічними та іншими засобами реабілітації, отримують за бажанням компенсацію за відповідні самостійно придбані технічні та інші засоби реабілітації в порядку черговості згідно з індивідуальною програмою реабілітації (далі - індивідуальна програма), якщо інше не передбачено цим Порядком.
Відповідно до п. 6. Порядку №321, медичні показання для забезпечення технічними та іншими засобами реабілітації, а також для виплати компенсації визначаються для дітей з інвалідністю та інших осіб, за винятком учасників антитерористичної операції, яким не встановлено інвалідність, - ЛКК або лікарсько- консультативною комісією клініки Українського науково-дослідного інституту протезування, протезобудування та відновлення працездатності (далі -УкрНДІпротезування) з оформленням відповідного висновку.
Медичні показання для забезпечення відповідними технічними та іншими засобами реабілітації визначаються на підставі функціональних призначень і переліку діагнозів згідно з Міжнародною статистичною класифікацією хвороб та споріднених проблем охорони здоров`я, що затверджується Мінсоцполітики разом із МОЗ.
Як визначено пп.4 п. 20 Порядку №321, орган соціального захисту населення на підставі документів, зазначених у пункті 15 цього Порядку, зокрема, формує окремо на кожний виріб направлення у банку даних на забезпечення особи з інвалідністю, дитини з інвалідністю, іншої особи технічними та іншими засобами реабілітації з урахуванням медичних висновків (далі - направлення) та видає або надсилає особі з інвалідністю, дитині з інвалідністю, іншій особі або їх законному представнику оригінал направлення у паперовому вигляді за формою, затвердженою Мінсоцполітики, в одному примірнику.
Відповідно до пп. 5 п. 20 Порядку №321 орган соціального захисту населення у разі повторного забезпечення особи з інвалідністю, дитини з інвалідністю, іншої особи технічними та іншими засобами реабілітації інформує особу з інвалідністю, дитину з інвалідністю, іншу особу та їх законних представників про завершення строку, на який видано технічний та інший засіб реабілітації за два місяці до закінчення зазначеного строку та видає або надсилає особі з інвалідністю, дитині з інвалідністю, іншій особі або їх законним представникам оригінал направлення у паперовому вигляді на підставі поданої особою з інвалідністю, дитиною з інвалідністю, іншою особою або їх законним представником заяви за формою, затвердженою Мінсоцполітики.
Відповідно до абз. 2 п. 22 Порядку №321 У разі повторного забезпечення осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю, інших осіб технічними та іншими засобами реабілітації обов`язковим є отримання ними оригіналу направлення у паперовому вигляді.
Таким чином, відповідно до норм Порядку №321 для належного забезпечення засобом реабілітації, який визначений ІПР, особа з інвалідністю має отримати від органів соціального захисту населення відповідне направлення, яке є підставою для виготовлення спеціалізованими підприємствами відповідного засобу реабілітації.
Окремими положеннями Порядку №321 визначені особливості забезпечення осіб протезно-ортопедичними виробами, у тому числі ортопедичним взуттям, та допоміжними засобами для особистого догляду та захисту.
Як визначено п. 31 Порядку №321, особа з інвалідністю, дитина з інвалідністю, інша особа або їх законні представники звертаються до підприємства із заявою про забезпечення протезно-ортопедичним виробом, ортопедичним взуттям, допоміжними засобами для особистого догляду та захисту (далі - індивідуальні засоби реабілітації) за формою, затвердженою Мінсоцполітики, оригіналом направлення та документом, що посвідчує особу та підтверджує повноваження, свідоцтвом про народження (для дітей віком до 14 років).
Пунктом 32 Порядку №321 передбачено, що підприємство за зверненням особи з інвалідністю, дитини з інвалідністю, іншої особи або їх законного представника на підставі оригіналу направлення оформляє замовлення на виготовлення індивідуального засобу реабілітації не раніше ніж за два місяці до закінчення строку, на який його видано.
Пунктом 36 Порядку №321 визначено, що підприємство вносить до банку даних інформацію про забезпечення особи з інвалідністю, дитини з інвалідністю, іншої особи індивідуальним засобом реабілітації.
Відповідно до п. 37 Порядку №321, строк, на який видано індивідуальний засіб реабілітації, визначено у переліку згідно з додатком 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 5 квітня 2012 р. № 321 «Про затвердження Порядку забезпечення технічними та іншими засобами реабілітації осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю та інших окремих категорій населення і виплати грошової компенсації вартості за самостійно придбані технічні та інші засоби реабілітації, переліку таких засобів».
Додатком 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 5 квітня 2012 р. № 321 визначений Перелік технічних та інших засобів реабілітації, якими забезпечуються особи з інвалідністю, діти з інвалідністю та інші окремі категорії населення, в якому вказано строк, на який видається засіб реабілітації в залежності від його виду та вікової категорії особи, якій він видається.
Пунктом 16 Порядку вказано, що столи, в тому числі столи-парти, видаються на 6 або 9 років в кількості 1 шт. А пунктом 15 вказаного Переліку визначено, що столи-парти для вікової категорії до 18 років видаються на 5 років.
Судом встановлено, що 29.01.2021 року ОСОБА_1 як законний представник малолітньої ОСОБА_2 звернулась до Управління праці та соціального захисту населення виконкому Центрально-Міської районної у місті ради з заявами, в яких просила скласти та направити на її адресу направлення на виготовлення двох пар ортопедичного взуття та стола-парти, які рекомендовані ОСОБА_2 індивідуальною програмою реабілітації дитини з інвалідністю.
У відповідь на вказані заяви Позивач отримала від Управління праці та соціального захисту населення виконкому Центрально-Міської районної у місті ради лист за вих. №К-101-П від 19.02.2021 року, в якому вказано, що управління праці та соціального захисту населення виконкому районної у місті ради не може забезпечити ОСОБА_2 столом-партою, тому що діагнози її хвороб не підлягають забезпеченню цим виробом.
На переконання суду такі дії відповідача-1 є протиправними та з цього приводу слід зазначити та як вже вказувалося вище, що відповідно до п. 7 Положення №757, під час огляду осіб чи дітей віком до 18 років з метою встановлення інвалідності МСЕК або ЛКК з урахуванням виду захворювання, фактичних потреб, віку, статі визначає оптимальні види, форми, обсяги, місце і строки проведення медичної, психолого-педагогічної, фізичної, професійної, трудової, фізкультурно-спортивної, побутової і соціальної реабілітації, потребу в технічних та інших засобах реабілітації, виробах медичного призначення.
Аналогічно п. 2 та 6 Порядку №321 передбачено, що діти з інвалідністю забезпечуються відповідними технічними та іншими засобами реабілітації згідно з індивідуальною програмою реабілітації, а медичні показання для забезпечення технічними та іншими засобами реабілітації для дітей з інвалідністю визначаються ЛКК.
Перелік діагнозів відповідно до найменування технічних та інших засобів реабілітації згідно з Міжнародною статистичною класифікацією хвороб та споріднених проблем охорони здоров`я, затверджено наказом Міністерства соціальної політики України, Міністерства охорони здоров`я України 20.11.2020 року № 774/2691 (далі Перелік діагнозів).
В п. 1 розділу XV. Меблі (МО.1) вказаного нормативного акту передбачено, що столи- парти як засіб реабілітації призначаються при наявності таких показань: нестабільність постави при захворюваннях та дефектах опорно-рухового апарату у дітей; потреба в забезпеченні стабільності та закріпленні навичок сидіння при навчанні, іграх, читанні, харчуванні тощо.
Так, у п. 11 Індивідуальної програмі реабілітації дитини-інваліда №4 (вікова категорія від 0 до 18 років), складеною 16.01.2021 року КНП «ЦПМСД №6» амб. № 4 для ОСОБА_2 міститься визначення клініко-функціонального діагнозу та код за МКХ 10: G90. Вроджені аномалії розвитку. Хвороба Дауна.
Крім того, у п. 12 «Супутні захворювання» вказаної ІПР міститься перелік супутніх захворювань (мовою оригіналу (рос): «Вальгусная деформация шеечно-диафизарных углов обеих бедренных костей 2 степени, кифосколиотическая осанка, плосковальгусные стопы, субклиническийгипотериоз.»
Матеріали справи містять докази того, що оцінивши наявні у ОСОБА_2 діагнози, ЛКК в межах наданих їй приписами п. 7 Положення №757, п. 2 та 6 Порядку №321 повноважень включила до ІПР цієї дитини з інвалідністю рекомендації щодо її забезпечення таким засобом реабілітації як стіл-парта.
Водночас, неправомірно перебравши на себе повноваження ЛКК, не маючи на те належних правових підстав, відповідач-1 фактично поставив під сумнів рішення ЛКК щодо виду рекомендованого ОСОБА_2 засобу реабілітації, тим самим діяв не у спосіб, передбачений законодавства України.
Суд наголошує, що органи соціального захисту, у тому числі, відповідач-1 не уповноважені ставити під сумнів рішення ЛКК, надавати оцінку щодо необхідності забезпечення дитини з інвалідністю тим чи іншим засобом реабілітації.
Слід також зазначити, що жодним нормативним актом не передбачено, що засіб реабілітації рекомендується особі з інвалідністю виключно за наявності включення діагнозу наявної у неї хвороби до вказаного у стовпчику 5 вказаного вище нормативного акту переліку діагнозів за МКХ-10, а навпаки, зазначеними вище нормативними актами передбачено, що в залежності від фактичних потреб та медичних показань засіб реабілітації визначається безпосередньою ЛКК, про що зазначається в індивідуальній програмі реабілітації, яка є обов`язковою для виконання органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, реабілітаційними установами, підприємствами, установами, організаціями, у яких працює або перебуває інвалід, дитина-інвалід,незалежно від їх відомчої підпорядкованості, типу і форми власності (ст. 23 Закону України «Про реабілітацію інвалідів в Україні»).
Таким чином, суд погоджується з доводами позивача щодо протиправності дій саме відповідача-1, як органу, що відповідає за вказаним позовом, в частині відмови позивачу у видачі направлення на виготовлення стола-парти, які рекомендовані ОСОБА_2 її індивідуальною програмою реабілітації дитини з інвалідністю, та такими, що порушують її законні права як дитини з інвалідністю.
За викладених обставин, позовні вимоги у цій частині, які заявлені до відповідача-1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню у заявлений спосіб.
Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди суд зазначає про таке.
Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Частиною першою статті 22 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно зі статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Суд зазначає, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди повинен визначатися залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Тобто, для відшкодування шкоди обов`язково необхідна наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
При цьому, обов`язок доказування спричиненої моральної шкоди, її розміру та інших обставин, покладається на особу, що позивається із таким позовом
В обґрунтування наявності підстав для стягнення моральної шкоди позивач зазначає лише, що унаслідок незаконних дій відповідача отримав психічне напруження, викликане дискримінацією.
За змістом частини першої статті 73 і статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Однак, позивач не надав суду жодних переконливих доказів на підтвердження причинного зв`язку між бездіяльністю відповідача та завданням моральної шкоди (у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань тощо).
При цьому, сам лише факт порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди. Крім того, визнання протиправними дій відповідача стосується виключно меж застосування норм, у той час як моральна шкода має бути обов`язково підтверджена належними та допустимими доказами.
Враховуючи те, що позивачем належним чином не доведені факти заподіяння відповідачем моральних чи фізичних страждань, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення моральної шкоди є необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.
Розподіл судових витрат не здійснюється, з огляду на те, що позивач був звільнений від їх сплати.
Керуючись ст. 241-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради в частині відмови ОСОБА_1 видати направлення на забезпечення ОСОБА_2 столом-партою в порядку забезпечення технічними та іншими засобами реабілітації (лист-відмова №К-101-П від 19.02.2021 року);
Зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради вчинити певні дії та видати ОСОБА_1 направлення на забезпечення ОСОБА_2 столом-партою в порядку забезпечення технічними та іншими засобами реабілітації відповідно до Індивідуальної програми реабілітації дитини-інваліда №4 (вікова категорія від 0 до 18 років), складеної 16.01.2021 року КНП «ЦПМСД №6» амб. №4.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, у разі якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного перегляду справи.

Рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Л.Є. Букіна