Справа № 990/39/22
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2022-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2022 року

м. Київ

справа №990/39/22

адміністративне провадження № П/990/39/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Пасічник С.С.,

суддів: Васильєвої І.А., Гімона М.М., Усенко Є.А., Шишова О.О.,

за участю секретаря судового засідання Лопушенко О.В.,

позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Ізвєкова К.В.,

розглянувши в судовому засіданні в режимі відеоконференції заяву Вищої ради правосуддя про закриття провадження в адміністративній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про визнання незаконним та скасування рішення №2261/0/15-21 від 25 листопада 2021 року (в частині),

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Верховного Суду як суду першої інстанції з позовною заявою (з врахуванням уточнень) до Вищої ради правосуддя (далі - відповідач, ВРП, Рада), у якій просив визнати незаконним і скасувати рішення ВРП "Про вжиття заходів щодо забезпечення незалежності суддів та авторитету правосуддя за повідомленням судді Солом`янського районного суду м.Києва ОСОБА_2 " №2261/0/15-21 від 25 листопада 2021 року в частині:

- абзацу другого резолютивної частини щодо звернення до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Київської області щодо притягнення до встановленої законом відповідальності адвоката ОСОБА_3 (далі - ОСОБА_3 ) за вчинення дій, що можуть мати ознаки втручання в діяльність судді Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2 );

- абзацу третього резолютивної частини про звернення до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Київської області щодо врахування вказаних обставин під час оцінювання результатів стажування ОСОБА_1 .

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Бевзенко В.М., судді: Стрелець Т.Г., Стародуб О.П., Коваленко Н.В., Чиркін С.М.

Ухвалою Верховного Суду від 15 лютого 2022 року у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ВРП про визнання незаконним та скасування рішення від 25 листопада 2021 року №2261/0/15-21 в частині абзацу другого його резолютивної частини (щодо адвоката ОСОБА_3 ) відмовлено.

В іншій частині позов було залишено без руху у зв`язку із встановленням недоліків при його поданні, які в подальшому було усунуто позивачем.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду визначено колегію для її розгляду у складі: Пасічник С.С. (головуючий суддя), Васильєва І.А., Гімон М.М., Усенко Є.А., Шишов О.О.

Верховний Суд відкрив провадження в адміністративній справі (в частині оскарження абзацу третього резолютивної частини рішення ВРП "Про вжиття заходів щодо забезпечення незалежності суддів та авторитету правосуддя за повідомленням судді Солом`янського районного суду м.Києва ОСОБА_2 " №2261/0/15-21 від 25 листопада 2021 року), призначивши її розгляд в судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 зазначав, що спірним рішенням Ради порушено його права, закріплені у статтях 3, 19, 21, 23, 24, 43, 55, 61-63 Конституції України.

Так, маючи намір отримати свідоцтво на право зайняття адвокатською діяльністю, ОСОБА_1 у відповідності до вимог Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року №5076-VI, склавши відповідні іспити, проходив стажування у адвоката ОСОБА_3 та з 2018 року згідно доручення представляв інтереси ОСОБА_4 у цивільній справі №760/23694/18, у зв`язку із розглядом якої Солом`янським районним судом м.Києва перед черговим судовим засіданням 23 вересня 2021 року прибув до суду з метою подання клопотання про зупинення провадження у справі, яке було на кількох аркушах й знаходилось у прозорому файлі.

Бажаючи уточнити у судді ОСОБА_2., в провадженні якої перебувала справа за позовом ОСОБА_4 , інформацію щодо того, чи відбудеться судове засідання, призначене на 27 вересня 2021 року, та яким чином краще подати клопотання про зупинення провадження у справі (через канцелярію суду або безпосередньо у судовому засіданні), ОСОБА_1 зайшов до кабінету судді, яка, в свою чергу, попросила його негайно залишити приміщення.

Ніяких прохань, погроз, пропозицій позивач, за його словами, не висловлював, ніяких подарунків чи винагород судді не обіцяв, ніякого «пухкого» пакету на стіл їй не клав (хоча про це суддя ОСОБА_2 зазначила в своєму повідомленні до відповідача), разом з тим, 01 грудня 2021 року від адвоката ОСОБА_3 дізнався про прийняття Радою оспорюваного рішення.

Про призначення засідання Ради на 25 листопада 2021 року ОСОБА_1 не повідомлявся, відповідно, й рішення №2261/0/15-21 було прийнято за його відсутності; копії цього рішення позивач також не отримував.

На підставі вищевказаного рішення Радою адвокатів Київської області 17 грудня 2021 року було продовжено стажисту ОСОБА_1 строк стажування на три місяці, а адвоката ОСОБА_3 відсторонено від керівництва стажуванням (протокол Ради адвокатів Київської області від 17 грудня 2021 року №96).

На думку позивача, оспорюване рішення ВРП прийнято упереджено, необ`єктивно і виключно на основі пояснень судді Солом`янського районного суду м.Києва ОСОБА_2 , яка, до того ж, повідомила, що ОСОБА_1 ніколи раніше не бачила, хоча останній брав участь в судовому засіданні по справі за позовом ОСОБА_4 .

Також в своєму рішенні ВРП не обґрунтувала, в чому ж саме виразилось втручання ОСОБА_1 в діяльність судді ОСОБА_2., на який результат воно було розраховано, яким чином його дії можуть розцінюватись як вплив на суд у будь-який спосіб та перешкодити судді у прийнятті об`єктивного та справедливого рішення у справі, а також чому повідомлення про таке можливе втручання було надіслано суддею до Ради лише 30 вересня 2021 року.

Відповідач в письмовому відзиві від 14 червня 2022 року на позовну заяву просив залишити останню без задоволення, вказуючи на правомірність прийнятого ним рішення "Про вжиття заходів щодо забезпечення незалежності суддів та авторитету правосуддя за повідомленням судді Солом`янського районного суду м.Києва ОСОБА_2." №2261/0/15-21 від 25 листопада 2021 року.

Так, відповідно до пункту 8 частини 1 статті 73 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» від 21 грудня 2016 року №1798-VIII (далі - Закон №1798) Вища рада правосуддя з метою забезпечення незалежності суддів та авторитету правосуддя вживає заходів, які є необхідними для забезпечення незалежності суддів та авторитету правосуддя.

При цьому, ані Законом №1798, ані Регламентом Вищої ради правосуддя, затвердженим її рішенням від 24 січня 2017 року №52/0/15-17, не передбачено обов`язку Ради повідомляти про її засідання, на яких відбувається розгляд питання щодо забезпечення незалежності суддів та авторитету правосуддя, суддю, від якої надійшло повідомлення, або інших осіб.

Під час перевірки повідомлення судді Солом`янського районного суду м.Києва ОСОБА_2 про втручання в її діяльність щодо здійснення правосуддя Радою з`ясовано, що за результатами розгляду її відповідного звернення правоохоронними органами внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 376 Кримінального кодексу України (далі - КК України), й досудове розслідування наразі триває.

На думку відповідача, позивач своїми діями, про які зазначено в повідомленні судді ОСОБА_2 , негативно вплинув на авторитет правосуддя, частиною якого відповідно до положень Конституції України є адвокатура, й статус адвоката України, чим підірвав незалежність судової влади і престиж адвокатури та адвокатської діяльності.

Враховуючи, що позивач успішно склав кваліфікаційний іспит за Програмою складення кваліфікаційного іспиту, затвердженою Радою адвокатів України, отримав відповідне свідоцтво та має значний досвід у галузі права, він не міг не знати про встановлені законом заборони, а отже вчинення ним дій, про які суддя ОСОБА_2 повідомила в своєму зверненні, може розцінюватись як вплив на суд у будь-який спосіб та вважатись порушенням принципів адвокатської діяльності і Правил адвокатської етики.

За таких обставин Рада дійшла висновку про наявність підстав для звернення до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури щодо врахування вказаних обставин під час оцінювання результатів стажування позивача.

Водночас, Рада наголосила на тому, що не має повноважень здійснювати кваліфікацію протиправних дій, які порушують конституційний принцип незалежності суддів, та визначати міру відповідальності за них, а відтак реагує на втручання осіб в діяльність суддів в аспекті необхідності вжиття заходів щодо забезпечення незалежності останніх та авторитету правосуддя, у тому числі, звертаючись з повідомленням до відповідних органів, які, в свою чергу, уповноважені здійснювати таку кваліфікацію й приймати відповідні рішення.

Разом з тим, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим, реальним та таким, що стосується його індивідуально виражених прав, свобод або інтересів, проте, як вважає відповідач, ОСОБА_1 в позовній заяві не обґрунтовано, в чому саме полягає порушення його прав та інтересів у зв`язку із прийняттям спірного рішення.

Позивач надіслав до суду заперечення на відзив, в якому виклав доводи й мотиви, аналогічні тим, що вже були наведені в позовній заяві.

27 червня 2022 року відповідач надіслав до Суду заяву про закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), в якому посилався на те, що даний спір не належить до розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки оскаржуване рішення Ради не має безпосереднього впливу на права, свободи та інтереси ОСОБА_1 й, як наслідок, не може порушувати їх; відсутність же спору, в свою чергу, виключає можливість звернення до суду, адже відсутнє порушене право, що підлягає судовому захисту.

Представник відповідача в засіданні суду підтримав заяву про закриття провадження у справі, надавши відповідні пояснення.

Позивач же в судовому засіданні висловив заперечення проти закриття провадження у справі.

Надаючи оцінку поданій заяві, Верховний Суд вказує на таке.

30 вересня 2021 року до ВРП надійшло повідомлення судді Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_2 про втручання в її дiяльнiсть щодо здійснення правосуддя, розглядаючи яке Рада встановила, що в провадженні судді Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_2 перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_5 до Міністерства оборони України, Консорціуму «Військово-будівельна індустрія» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди (справа №760/23694/18, провадження №2/760/6883/18).

Згідно з витягом iз журналу обліку відвідувачів Солом`янського районного суду міста Києва (приміщення по вулиці М.Кривоноса, 25), доданого до повідомлення судді, 23 вересня 2021 року до приміщення вказаного суду прибув громадянин ОСОБА_6 (згідно з наданим працівникам Служби судової охорони паспортом) з метою відвідання кабінету №6 (канцелярія суду).

Із доданого до повідомлення судді відеозапису (Ch4_3009) з камери спостереження у приймальні судді перед службовим кабінетом №12 встановлено, що особа, візуально схожа на ОСОБА_1 , 23 вересня 2021 року зайшла до кабінету №13 із пакунком, що знаходився у файлі з чистими аркушами, та після короткочасної розмови із працівниками канцелярії суду попрямувала до кабінету судді ОСОБА_2 , де перебувала певний час, а згодом поспіхом залишила кабінет судді.

Як вказувала суддя, 23 вересня 2021 року до її службового кабінету зайшов чоловік, який представився адвокатом ОСОБА_1 , попередньо повідомивши її секретаря про домовленість щодо зустрічі із суддею. Під час бесіди у кабінеті цей громадянин намагався домовитись із суддею про вирішення справи №760/23694/18 на користь свого клієнта та поклав на стіл об`ємний пакунок, що знаходився у файлі з чистими аркушами. При цьому чоловік не реагував на спроби судді припинити будь-яке спілкування та на прохання залишити її робочий кабінет. Також, суддя наголошувала, що не знайома із цією особою, ніколи його раніше не бачила, про зустріч не домовлялась.

За результатами перевірки відомостей, зазначених суддею в повідомленні, Рада 25 листопада 2021 року прийняла рішення №2261/0/15-21 «Про вжиття заходів щодо забезпечення незалежності суддів та авторитету правосуддя за повідомленням судді Солом`янського районного суду м.Києва ОСОБА_2 », згідно із яким ухвалила:

- звернутися до Офісу Генерального прокурора України щодо надання інформації про розкриття та розслідування злочину у кримінальному провадженні, внесеному 09 листопада 2021 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003101 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 376 КК України, за фактами повідомленими суддею Солом`янського районного суду м.Києва ОСОБА_2 ;

- звернутися до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Київської області щодо притягнення до встановленої законом відповідальності адвоката ОСОБА_3 за вчинення дій, що можуть мати ознаки втручання в діяльність судді Солом`янського районного суду м.Києва ОСОБА_2 ;

- звернутися до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Київської області щодо врахування вказаних обставин під час оцінювання результатів стажування ОСОБА_1 .

При цьому, в мотивувальній частині рішення ВРП застережила, що не має повноважень здійснювати кримінально-правову кваліфікацію протиправних дій, які порушують конституційний принцип незалежності суддів, та визначати міру відповідальності за них, адже кваліфікація дій, що містять ознаки кримінального правопорушення, здійснюється правоохоронними органами, які є суб`єктами безпосереднього реагування на протиправні дії, які вчиняються щодо суддів, відтак, Рада реагує на втручання осіб в діяльність суддів в аспекті необхідності вжиття заходів щодо забезпечення незалежності останніх та авторитету правосуддя, встановлених Законом №1798.

Передбачені в рішенні від 25 листопада 2021 року №2261/0/15-21 звернення до Офісу Генерального прокурора України та Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Київської області були реалізовані Радою шляхом надсилання до цих органів відповідних листів.

Частина 2 статті 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частинами 1 та 2 статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини 2 статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року №19-рп/2011 зазначив, що відносини, які виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, у тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами. Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин 1 і 2 статті 55 Конституції України. Для реалізації кожним конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні утворено систему адміністративних судів.

Також в цьому ж Рішенні Конституційний Суд України вказував, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина 2 статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року №18-рп/2004 поняття «порушене право», за захистом якого особа може звертатися до суду і яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в цьому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Частини 1 та 2 статті 2 КАС України визначають, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно із частиною 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений у цій статті.

Відповідно до частин 2 та 3 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Водночас Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України»).

За приписами пункту 1 частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

В частині 4 статті 22 КАС України закріплено, що Верховному Суду як суду першої інстанції підсудні справи щодо встановлення Центральною виборчою комісією результатів виборів або всеукраїнського референдуму, справи за позовом про дострокове припинення повноважень народного депутата України, а також справи щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, рішень, дій чи бездіяльності органів, які обирають (призначають), звільняють членів Вищої ради правосуддя, щодо питань обрання (призначення) на посади членів Вищої ради правосуддя, звільнення їх з таких посад, бездіяльності Кабінету Міністрів України щодо невнесення до Верховної Ради України законопроекту на виконання (реалізацію) рішення Українського народу про підтримку питання загальнодержавного значення на всеукраїнському референдумі за народною ініціативою.

Особливості провадження у справах щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, бездіяльності Кабінету Міністрів України встановлено у статті 266 КАС України, згідно з пунктами 2 та 3 частини 1 якої її правила поширюються на розгляд адміністративних справ щодо законності дій, бездіяльності та актів, зокрема, Вищої ради правосуддя.

Отже справи щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Вищої ради правосуддя в цілому належать до юрисдикції Верховного Суду як суду першої інстанції; разом з тим при визначенні підсудності кожної конкретної справи визначальним є предмет спору, тобто зміст (суть) актів, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, а також правовий статус учасників справи у спірних правовідносинах.

Так, за змістом пункту 2 частини 1 статті 4 КАС України публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи

Відповідно ж до пунктів 18 та 19 частини 1 статті 4 КАС України нормативно-правовий акт - це акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який установлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування; індивідуальний акт - це акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті (рішенні) особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

За владно-регулятивною природою всі юридичні акти поділяються на правотворчі, правотлумачні (правоінтерпретаційні) та правозастосовні. Нормативно-правові акти належать до правотворчих, а індивідуальні - до правозастосовних.

Нормативно-правовий акт - це письмовий документ компетентного органу держави, уповноваженого нею органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта, в якому закріплено забезпечуване нею формально обов`язкове правило поведінки загального характеру. Такий акт приймається як шляхом безпосереднього волевиявлення народу, так і уповноваженим на це суб`єктом за встановленою процедурою, розрахований на невизначене коло осіб і на багаторазове застосування.

Натомість індивідуально-правові акти, як результати правозастосування, адресовані конкретним особам, тобто є формально обов`язковими для персоніфікованих (чітко визначених) суб`єктів; містять індивідуальні приписи, в яких зафіксовані суб`єктивні права та/чи обов`язки адресатів цих актів; розраховані на врегулювання лише конкретної життєвої ситуації, а тому їх юридична чинність (формальна обов`язковість) вичерпується одноразовою реалізацією. Крім того, такі акти не можуть мати зворотної дії в часі, а свій зовнішній прояв можуть отримувати не лише в письмовій (документальній), але й в усній (вербальній) або ж фізично-діяльнісній (конклюдентній) формах.

В позовній заяві ОСОБА_1 ставиться вимога про визнання незаконним і скасування рішення ВРП "Про вжиття заходів щодо забезпечення незалежності суддів та авторитету правосуддя за повідомленням судді Солом`янського районного суду м.Києва ОСОБА_2 " №2261/0/15-21 від 25 листопада 2021 року в частині абзацу третього його резолютивної частини щодо звернення до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Київської області з приводу врахування вказаних у цьому рішенні обставин під час оцінювання результатів стажування ОСОБА_1 .

З огляду на викладене, рішення ВРП №2261/0/15-21 від 25 листопада 2021 року є актом індивідуальної дії, оскільки не містить загальнообов`язкових правил поведінки, а передбачає індивідуалізовані приписи для конкретних юридичних осіб (Офісу Генерального прокурора та Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Київської області); адресоване цим особам; не регулює певний вид суспільних відносин й не розраховане на багаторазове застосування, а вичерпує дію після безпосередньої реалізації (направлення відповідного звернення).

За змістом же пункту 2 частини 1 статті 4 КАС України у публічно-правових спорах фізичної особи із суб`єктом владних повноважень такий спір виникає у зв`язку із виконанням або невиконанням суб`єктом владних повноважень публічно-владних управлінських функцій відносно цієї особи.

Разом з тим, зазначене рішення Ради (в оспорюваній частині) лише декларує намір ВРП на звернення до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Київської області щодо врахування певних обставин під час оцінювання результатів стажування ОСОБА_1 .

В той же час, 17 грудня 2021 року на засіданні Ради адвокатів Київської області (якій Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури Київської області за належністю скеровано рішення ВРП №2261/0/15-21 від 25 листопада 2021 року) прийнято рішення (оформлене протоколом №96) про продовження ОСОБА_1 терміну стажування на 3 місяці, а керівника стажування адвоката ОСОБА_3 відсторонено від керівництва стажуванням; після спливу строку продовженого стажування ухвалено провести оцінку його результатів, за результатами якої прийняти рішення щодо видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю.

Наведене свідчить, що рішення ВРП №2261/0/15-21 від 25 листопада 2021 року не порушує прав та інтересів ОСОБА_1 , а також не впливає на їх обсяг та зміст.

Як передбачено пунктом 1 частини 1 статті 238 КАС України, суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

При цьому, у даному випадку поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства» слід тлумачити в ширшому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

Оскільки розгляд таких спорів перебуває поза межами не лише адміністративної юрисдикції адміністративних судів та не належить до юрисдикції жодного іншого суду, підстав для роз`яснення позивачеві до суду якої юрисдикції належить його вирішення немає.

Відтак, з огляду на викладені вище обставини і норми законодавства, провадження у даній справі підлягає закриттю, а відповідна заява Ради - задоволенню.

Керуючись статтями 238, 241, 243, 248, 257, 262, 266, 292 - 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

У Х В А Л И В :

Заяву Вищої ради правосуддя про закриття провадження у справі задовольнити.

Провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про визнання незаконним та скасування рішення №2261/0/15-21 від 25 листопада 2021 року (в частині) закрити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення Верховного Суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після набрання законної сили рішенням Великої Палати Верховного Суду за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвалу може бути оскаржено до Великої Палати Верховного Суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

- ОСОБА_6 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 );

- Вища рада правосуддя (04050, м.Київ, вул.Студентська, 12А, ).

...........................

...........................

...........................

...........................

...........................

С.С. Пасічник

І.А. Васильєва

М.М. Гімон

Є.А. Усенко

О.О. Шишов ,

Судді Верховного Суду