Справа № 320/6636/19
Суддя: Кузьменко Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2022-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/6636/19 Суддя (судді) першої інстанції: Кушнова А.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2022 року м. Київ

Колегія Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Кузьменка В.В.,

суддів: Василенка Я.М., Ганечко О.М.,

за участю секретаря Кірієнко Н.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Пісківський завод скловиробів" до Головного управління ДПС у Київській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Київської митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2021 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Пісківський завод скловиробів» звернулось до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Київській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Київської митниці Держмитслужби, в якому просило:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 19 серпня 2019 року № та № .

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2021 року позов задоволено.

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Київській області від 19 серпня 2019 року № та № .

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, Головним управлінням ДПС у Київській області подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Доводи апелянта обґрунтовані тим, що оскаржувані рішення прийнято на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, позаяк підставою для застосування пільгової митної ставки відповідно до Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони є подання єдиного сертифікату походження на весь комплектний товар, а не на окремі його партії.

Представники апелянта та Київської митниці Держмитслужби в судовому засіданні підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Представник позивача, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з`явився. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення питання, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов`язкова, колегія суддів, з урахуванням положень п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України, визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи без представника позивача.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, контролюючим органом проведено документальну невиїзну перевірку ТОВ «Пісківський завод скловиробів» щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів при здійсненні зовнішньоекономічних операцій за митними деклараціями № UA125130/2018/516392, № UA125130/2018/516512, № UA125130/2018/516900, № UA125130/2018/516901, № UA125130/2018/516902, № UA125130/2018/517293, № UA125130/2018/517574, № UA125130/2018/517865, № UA125130/2018/517981, № UA125130/2018/518085.

Результати перевірки оформлені актом від 26 липня 2019 року № 12/9/10-36-14-10/33894121, яким досліджено питання обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування товару «комплектний об`єкт: «Склоформувальна 8-секційна машина з двокапельним живленням IS 6 1/4" та IS 1/5"», виробництва Emhart Glass SA., Швейцарія. Так, контролюючим органом встановлено, що походженням складових комплектного товару «Склоформувальна 8-секційна машина з двокапельним живленням IS 6 1/4" та IS 1/5"» є Швейцарія, Європейський Союз, Японія, Малайзія, Швеція, США. При цьому до складових з походженням з Європейського Союзу позивачем під час ввезення товару на митну територію України було застосовано преференцію по сплаті ввізного мита « 410 товари, що ввозяться в Україну та походять з країн ЄС». Підставою для застосування преференції були сертифікати перевезення (походження) EUR.1.

За висновками Акта перевірки, умовою звільнення від сплати ввізного мита при імпорті комплектних товарів з походженням з країн Євросоюзу є подання імпортером після ввезення першої частини «єдиного підтвердження походження цих товарів». Водночас ані після ввезення першої частини, ані при декларуванні наступних поставок складових склоформувальної машини позивач єдиного підтвердження походження товару не надав.

З урахуванням викладеного контролюючий орган вважає, що позивачем порушено:

- статтю 26 Протоколу 1 «Щодо визначення концепції «походження товарів» і методів адміністративного співробітництва Угоди про асоціацію між Україною з однієї сторони та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами з іншої сторони від 27 червня 2014 року, ратифікованою Законом України від 16 вересня 2014 року №1678-VII, унаслідок чого позивачем було неправомірно застосовано режим вільної торгівлі;

- пункт 190.1 статті 190 Податкового кодексу України.

Встановлені порушення, за висновками Акта перевірки, призвели до заниження податкових зобов`язань на суму 3791325,05 грн (3159437,55 грн мита, 631 887,50 грн ПДВ).

В результаті виявлених порушень відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 19 серпня 2019 року:

- № , яким визначено грошове зобов`язання з ПДВ в розмірі 789859,38 грн;

- № , яким визначено грошове зобов`язання з мита на товари, що ввозяться суб`єктами підприємницької діяльності, в розмірі 3949296,94 грн.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки поставлений позивачем товар має підтвердження походження з країн Європейського Союзу відповідно до Протоколу 1 до Угоди про асоціацію, правових підстав для прийняття спірних рішень щодо донарахування податку на додану вартість та митних платежів на всі партії товару без врахування права позивача на застосування пільгової ставки ввізного мита у контролюючого органу не було.

Даючи правову оцінку фактичним обставинам справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Позивачем було переміщено через митний кордон України товар «Склоформувальна 8-секційна машина з двокапельним живленням IS 6 1/4" та IS 1/5"».

12 вересня 2017 року між ТОВ «Пісківський завод скловиробів» та Emhart Glass SA, Швейцарія був укладений договір поставки №С170293, в якому сторони домовилися про поставку обладнання та його шеф-монтаж і пускове налагодження відповідно до специфікацій та цін, що вказуються у додатках 1 - 3.

Поставка товару була здійснена Emhart Glass SA партіями в розібраному вигляді з його поділом на комплектуючі. Митне оформлення проведене позивачем за 33-ма митними деклараціями, за 9-ма з яких оформлювалися товари з походженням з Європейського Союзу (Люксембург) із застосуванням преференційної ставки ввізного мита за кодом « 410» (товари, що ввозяться в Україну та походять з країн ЄС), а саме: ЕМД № UA125130/2018/516512, ЕМД № UA125130/2018/516900, ЕМД № UA125130/2018/516901, ЕМД № UA125130/2018/516902, ЕМД № UA125130/2018/517293, ЕМД № UA125130/2018/517574, ЕМД № UA125130/2018/517865, ЕМД № UA125130/2018/517981, ЕМД № UA125130/2018/518085.

Митні декларації були прийняті контролюючим органом і за ними були сплачені необхідні митні платежі, що не заперечується сторонами. Жодних зауважень щодо недотримання декларантом вимог митного законодавства від контролюючого органу не надходило.

Як доказ походження товару і підставу для застосування митної преференції позивачем до кожної з поставок були надані окремі сертифікати EUR.1: № 2277275, № А2.127.466, № А2.127.462, № А1980291, № А2.127.476, № А2.126.870, № А2.126.867, № А2.126.863, №А2.126.864.

У графі 4 «Країна, група країн чи територія, з якої походять товари» вказаних сертифікатів EUR.1 було зазначено «ЄС».

Відповідно до частини 1 статті 271 Митного кодексу України (далі МКУ), мито це загальнодержавний податок, встановлений Податковим кодексом України та цим Кодексом, який нараховується та сплачується відповідно до цього Кодексу, законів України та міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з пунктом 190.1 статті 190 Податкового кодексу України базою оподаткування податком на додану вартість для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу III Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів.

Отже, сума податку на додану вартість залежить від розміру мита, що підлягає сплаті та включається до ціни товару.

Ввізне мито, відповідно до положень статті 272 МКУ, встановлюється на товари, що ввозяться на митну територію України. Встановлення нових та зміна діючих ставок ввізного мита, визначених Митним тарифом України, здійснюються Верховною Радою України шляхом прийняття законів України.

Відповідно до частини першої статті 277 МКУ об`єктами оподаткування митом є: 1) товари, митна вартість яких перевищує еквівалент 150 євро, що ввозяться на митну територію України або вивозяться за межі митної території України підприємствами; 2) товари, що ввозяться (пересилаються) на митну територію України в обсягах, які підлягають оподаткуванню митними платежами відповідно до розділу XII цього Кодексу, а також розділів V та VI Податкового кодексу України; 3) товари, транспортні засоби, що реалізуються відповідно до статті 243 цього Кодексу.

Аналіз такого правового регулювання дає підстави для висновку, що платники податків, визначені статтею 272 МКУ, при ввезенні відповідного товару (який є об`єктом оподаткування відповідно до частини першої статі 277 МКУ) на митну територію України зобов`язані сплачувати ввізне мито.

За змістом частини п`ятої статті 280 МКУ ввізне мито є диференційованим щодо товарів, що походять з держав, які спільно з Україною входять до митних союзів або утворюють з нею зони вільної торгівлі. У разі встановлення будь-якого спеціального преференційного митного режиму згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовуються преференційні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України.

До товарів, що походять з України або з держав членів Світової організації торгівлі, або з держав, з якими Україна уклала двосторонні або регіональні угоди щодо режиму найбільшого сприяння, застосовуються пільгові ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України, якщо інше не встановлено законом.

До решти товарів застосовуються повні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України.

При цьому, відповідно до частини першої статті 281 МКУ допускається встановлення тарифних пільг (тарифних преференцій) щодо ставок Митного тарифу України у вигляді звільнення від оподаткування ввізним митом, зниження ставок ввізного мита або встановлення тарифних квот відповідно до законодавства України та для ввезення товарів, що походять з держав, з якими укладено відповідні міжнародні договори.

За змістом частини другої статті 36 Митного кодексу України країною походження товару вважається країна, в якій товар був повністю вироблений або підданий достатній переробці відповідно до критеріїв, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини шостої статті 36 МКУ положення цього Кодексу застосовуються для визначення походження товарів, на які при ввезенні їх на митну територію України поширюється режим найбільшого сприяння (непреференційне походження), з метою застосування до таких товарів передбачених законом заходів тарифного та нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Частиною першою статті 43 МК України передбачено, що документами, що підтверджують країну походження товару, є сертифікат про походження товару, засвідчена декларація про походження товару, декларація про походження товару, сертифікат про регіональне найменування товару.

Цією нормою визначено перелік документів, які можуть підтвердити країну походження товару, до яких належить сертифікат про походження товару.

Сертифікат про походження товару - це документ, який однозначно свідчить про країну походження товару і виданий компетентним органом даної країни або країни вивезення, якщо у країні вивезення сертифікат видається на підставі сертифіката, виданого компетентним органом у країні походження товару (частина третя статті 43 МК України).

Отже, сертифікат про походження товару є одним з документів, на підставі якого митний орган (орган доходів і зборів) встановлює країну походження товару, що впливає на нарахування відповідних митних платежів під час митного оформлення товарів та після їх випуску відповідно до заявленого митного режиму.

У разі ввезення товару на митну територію України сертифікат про походження товару подається обов`язково на товари, до яких застосовуються преференційні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України.

Стаття 44 МКУ визначає порядок підтвердження країни походження товару.

За змістом частин першої, другої статті 44 МКУ для підтвердження країни походження товару орган доходів і зборів у передбачених законом випадках має право вимагати та отримувати документи про походження такого товару. У разі ввезення товару на митну територію України документ, що підтверджує країну походження товару, подається обов`язково лише у разі, якщо це необхідно для застосування митно-тарифних заходів регулювання зовнішньоекономічної діяльності, кількісних обмежень (квот), інших заходів економічного або торговельного характеру, що здійснюються в односторонньому порядку або відповідно до двосторонніх чи багатосторонніх міжнародних договорів, укладених відповідно до закону, або заходів, що здійснюються відповідно до закону для забезпечення здоров`я населення чи суспільного порядку, а також у разі, якщо в органу доходів і зборів є підстави для підозри в тому, що товар походить з країни, товари якої заборонені до переміщення через митний кордон України згідно із законодавством України.

01 вересня 2017 року в повному обсязі набрала чинності Угода про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони від 27 червня 2014 року (далі Угода про асоціацію), розділом IV «Торгівля і питання, пов`язані з торгівлею» якої встановлено порядок здійснення торгівлі товарами, що походять з територій Сторін.

Відповідно до статті 26 розділу IV Угоди про асоціацію для цілей цієї Глави «походження» означає, що товар підпадає під правила походження, викладені в Протоколі I до цієї Угоди («Щодо визначення концепції «походження товарів» і методів адміністративного співробітництва»).

Згідно зі статтею 27 розділу IV Угоди про асоціацію для цілей цієї Глави «мито» включає будь-яке мито або інший платіж, пов`язаний з імпортом або експортом товару, зокрема будь-який додатковий податок або додатковий платіж, пов`язаний з імпортом або експортом товару.

Кожна Сторона, виходячи із положень частини першої статті 29 розділу IV Угоди про асоціацію, зменшує або скасовує ввізне мито на товари, що походять з іншої Сторони, відповідно до Графіків, встановлених у Додатку I-A до цієї Угоди.

Відповідно до статті 2 розділу ІІ «Визначення концепції «походження товарів» Протоколу І до Угоди про асоціацію з метою впровадження цієї Угоди наступні товари мають вважатися як такі, що походять з Європейського Союзу : (a) товари, цілком вироблені в Європейському Союзі, як це визначається у статті 5 цього Протоколу; (b) товари, отримані в Європейському Союзі з матеріалів, які не були вироблені цілком у Європейському Союзі, за умови, що такі матеріали пройшли достатню обробку в ЄС відповідно до статті 6 цього Протоколу.

Частиною першою статті 16 розділу V «Підтвердження походження» Протоколу 1 до Угоди про асоціацію встановлено, що товари, що походять з Європейського Союзу, і товари, що походять з України, після ввезення до України чи Європейського Союзу відповідно підпадають під дію цієї Угоди за умови подання одного з таких документів: (a) сертифікат з перевезення товару EUR.1, зразок якого наведений у Додатку III до цього Протоколу; або у випадках, вказаних у статті 22(1) цього Протоколу, декларація, що надалі іменуватиметься «декларацією інвойс», надана експортером до інвойса, повідомлення про доставку чи будь-якого іншого комерційного документа, який описує розглядувані товари достатньо детально для того, щоб їх можна було ідентифікувати; текст декларації інвойс наведений у Додатку IV до цього Протоколу.

Процедура видачі сертифіката з перевезення товару EUR.1 встановлена статтею 17 розділу V «Підтвердження походження» Протоколу 1 до Угоди про асоціацію. Згідно з положеннями цієї статті сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бути виданий митними органами країни експорту на письмову заяву експортера або, під відповідальність експортера, його уповноваженим представником. Для цього експортер або його уповноважений представник має заповнити сертифікат з перевезення товару EUR.1, а також бланк заяви, зразок якої наведений у Додатку III. Ці бланки мають бути заповнені однією з мов, якими складено цю Угоду, і згідно з нормами законодавства країни експорту.

Сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бути виданий митними органами країни-члена Європейського Союзу або України, якщо розглядувані товари можуть бути визнаними такими, що походять з Європейського Союзу або України, і задовольняють іншим умовам цього Протоколу.

Митні органи, які видають сертифікати з перевезення товару EUR.1, повинні вжити всіх необхідних заходів для перевірки статусу походження товарів, а також виконання інших умов цього Протоколу. Для виконання цього завдання вони мають право вимагати будь-яких доказів і здійснювати будь-яку перевірку рахунків експортера та інші перевірки, які вважатимуть належними. Ці органи також мають забезпечити правильне заповнення бланків, зазначених у пункті 2 цієї статті. Вони зокрема повинні перевірити, чи заповнена комірка, призначена для опису товарів, таким чином, щоб запобігти зловмисному дописуванню.

Сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бути виданий митними органами й переданий експортерові одразу ж після здійснення чи забезпечення фактичного експортування товару.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що імпортер має право на застосування тарифної преференції у вигляді звільнення від оподаткування ввізним митом товарів, ввезених із Європейського Союзу, за умови підтвердження походження цих товарів під час митного оформлення сертифікатом EUR.1 (або іншим документом, визначеним МК України та Протоколом 1 до Угоди про асоціацію з ЄС), що виданий митними органами країни експорту на конкретну партію товару.

Таким чином, серед переліку документів, які можуть підтвердити країну походження товару, сертифікат EUR.1 є документом, на підставі якого митний орган визначає країну походження товару, що у свою чергу впливає на нарахування відповідних митних платежів митницею під час митного оформлення товарів і після випуску таких відповідно до заявленого митного режиму.

Водночас статтею 26 розділу V «Підтвердження походження» Протоколу 1 до Угоди про асоціацію вказано, що якщо на запит імпортера і на умовах, указаних митними органами країни імпорту, розібрані чи незібрані товари в розумінні Загального правила 2(a) Гармонізованої системи, що підпадають під дію Розділів XVI і XVII або позицій 7308 і 9406 Гармонізованої системи, імпортуються частинами, після ввезення першої частини імпортер повинен подати митним органам країни імпорту єдине підтвердження походження цих товарів (відповідно до статті 26 розділу V «Підтвердження походження» Протоколу 1 до Угоди про асоціацію).

Зміст статті 26 розділу V «Підтвердження походження» Протоколу 1 до Угоди про асоціацію вказує на те, що процедура підтвердження походження комплектних об`єктів (товарів, що класифікуються за одним товарним кодом, але поставляються частинами декількома транспортними засобами) має свої особливості і передбачає подання єдиного сертифікату EUR.1 на всі партії товарів.

У спірних правовідносинах позивач сертифікати EUR.1 надавав митному органу окремо до кожної поставки.

Саме на ці особливості підтвердження походження комплектних об`єктів та недотримання їх позивачем посилався контролюючий орган, збільшуючи позивачеві грошові зобов`язання з мита та ПДВ.

Суд першої інстанції вірно зауважив, що надання позивачем сертифікатів EUR.1 на кожну поставку окремо не спростовує походження відповідних товарів з ЄС і не може бути самостійною підставою для позбавлення позивача права на застосування митних преференцій відповідно до Угоди про асоціацію.

Преференційними правилами походження, які запроваджені згідно із Главою 1 Розділу IV Угоди про асоціацію визначено, що сторони поступово створюють зону вільної торгівлі протягом перехідного періоду, що не перевищує 10 років починаючи з дати набрання чинності Угодою-1, відповідно до положень цієї Угоди. Зона вільної торгівлі означає, що товари ЄС та України ввозитимуться на території ЄС та України без обтяжень по сплаті митних платежів. Важливим є лише підтвердження походження цих товарів з відповідних територій.

На необхідність саме такого застосування Угоди про асоціацію також вказують Методичні рекомендації щодо правил преференційного походження, що застосовуються між країнами Європейського співтовариства, іншими європейськими країнами та країнами-учасницями Євро-середземноморського партнерства (A Users Handbook to the Rules of Preferential Origin used in trade between the European Community, other European Countries and the countries participating to the Euro-Mediterranean Partnership) (далі Методичні рекомендації), якими надано постатейні коментарі до стандартних положень Протоколів щодо правил визначення преференційного походження. Так у коментарі до статті 26 Протоколу 1 до Угоди про асоціацію з ЄС зазначається, що імпортер, який має намір скористатися перевагами положень цієї статті, повинен проінформувати експортера перед експортом першої партії товару про необхідність видачі єдиного сертифікату походження на весь товар. Є можливість, що кожна поставка складається виключно з товарів, що мають преференційне походження.

Зазначена стаття надає імпортерам право запросити в митних органів дозвіл на імпорт великогабаритних елементів частинами, до кожної відправки додається єдиний сертифікат походження товару, що має бути поданий під час імпорту першої партії. Це дає можливість спростити процедуру імпорту, виключивши необхідність подавати окремий сертифікат походження на кожну поставку (партію). Відповідно, положення цієї статті головним чином застосовуються до виробничого обладнання, що за своєю природою не може бути відвантаженим однією партією. Митні органи країни-імпортера, за умови виконання імпортером поставлених до нього вимог, мають право погодити такий запит, або відхилити його. У разі погодження запиту митними органами країни імпортера, імпортер повинен надати єдиний сертифікат походження товару під час ввезення першої партії. Водночас, імпортер, який має на меті здійснення поставки частинами, перед ввезенням першої партії товару мусить проінформувати експортера про необхідність отримання єдиного сертифікату походження для всього імпортованого продукту (комплектного об`єкта). Якщо кожна така поставка супроводжуються підтвердженнями походження, такі окремі підтвердження походження повинні бути прийняті митними органами країни імпортера замість єдиного сертифікату походження, який видано на весь продукт.

У той же час, жодна норма чинного митного законодавства (з урахуванням міжнародних договорів та угод, учасниками яких є Україна) не забороняє імпортеру для застосування преференційної ставки ввізного мита подавати сертифікати походження на кожну частину комплектного об`єкта замість єдиного документу-підтвердження.

Системне тлумачення статті 26 Протоколу 1 до Угоди про асоціацію з ЄС з урахуванням Методичних рекомендацій щодо правил преференційного походження, які є додатковим засобом тлумачення Угоди про асоціацію з ЄС, дає підстави для висновку, що ця норма не створює обов`язку, а допускає можливість надання одного сертифікату EUR.1 замість декількох сертифікатів на кожну партію товару (які є частинами комплектного об`єкта); вона має на меті спрощення процедури підтвердження походження товару для імпортера, але не може бути зобов`язуючою нормою і не обмежує можливість підтвердження походження виключно єдиним сертифікатом, як про це стверджує відповідач.

У спірних правовідносинах як доказ походження товару і підставу для застосування митної преференції позивачем до кожної з поставок були надані сертифікати EUR.1, складені митними органами Люксембургу, якими підтверджується, що товари, які імпортувалися за митними деклараціями № UA125130/2018/516512, № UA125130/2018/516900, № UA125130/2018/516901, № UA125130/2018/516902, № UA125130/2018/517293, № UA125130/2018/517574, № UA125130/2018/517865, № UA125130/2018/517981, №UA125130/2018/518085 походять з Європейського Союзу, що не спростовано апелянтом жодними доводами чи доказами.

Відтак, поставлений товариством товар має підтвердження походження з країн Європейського Союзу відповідно до Протоколу 1 до Угоди про асоціацію.

Згідно із статтею 45 МК України у разі виникнення сумнівів з приводу дійсності документів про походження товару чи достовірності відомостей, що в них містяться, включаючи відомості про країну походження товару, митний орган може звернутися до компетентного органу, що видав документ, або до компетентних організацій країни, зазначеної як країна походження товару, із запитом про проведення перевірки цих документів про походження товару чи надання додаткових відомостей.

Статтею 33 Протоколу 1 до Угоди про асоціацію передбачено порядок такої перевірки підтверджень походження товарів. Митні органи, на запит яких була здійснена перевірка, мають бути повідомлені про її результати якомога раніше. Ці результати повинні чітко вказувати на те, чи є перевірені документи достовірними та чи розглядувані товари можуть бути визнані такими, що походять з Європейського Союзу або України і відповідають іншим вимогам цього Протоколу. Якщо у випадку обґрунтованих сумнівів відповідь на запит про перевірку не надійшла протягом десяти місяців з дати подання цього запиту, або якщо відповідь не містить достатньої інформації для визначення достовірності розглядуваного документа або справжнього походження товарів, митні органи, що подали запит, повинні за відсутності виняткових обставин відмовити у наданні права на преференції.

Отже, чинним законодавством та міжнародним договором передбачено чіткий алгоритм дій митного органу у випадку виникнення сумнівів з приводу дійсності документів про походження товару чи достовірності відомостей, що в них містяться, включаючи відомості про країну походження товару.

Поряд з цим, жодних дій, направлених на перевірку походження товарів, у випадку наявності в контролюючого органу сумнівів, останній не вчинив, а визначаючи позивачеві грошові зобов`язання з мита та ПДВ контролюючий орган надав перевагу буквальним вимогам, не врахувавши сутності та мети норм, які він застосовував.

Суд апеляційної інстанції погоджується з тим, що донарахування митних платежів та ПДВ не може ґрунтуватися на занадто формальному ставленні до вимог Протоколу 1 до Угоди про асоціацію, адже в цьому випадку основним є те, що придбаний позивачем товар походить з країни ЄС Люксембургу, що є ключовою для визначення права у позивача на застосування митної преференції і саме ця обставина не була спростована відповідачем під час розгляду справи жодними доказами.

Колегія суддів акцентує увагу на тому, що відповідачем ані в суді першої інстанції, ані під час апеляційного розгляду справи не спростовано що поставлений позивачем товар має підтвердження походження з країн Європейського Союзу відповідно до Протоколу 1 до Угоди про асоціацію,

Відтак, відсутні докази, які б вказували на наявність правових підстав для прийняття спірних рішень щодо донарахування податку на додану вартість та митних платежів на всі партії товару без врахування права позивача на застосування пільгової ставки ввізного мита.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, який вказав, що спірні податкові повідомлення-рішення від 19 серпня 2019 року № , № є протиправними.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, аналізу положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню, про що вірно вказано судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

Колегія суддів вказує, що апеляційна скарга не містить суттєво інших обґрунтувань ніж ті, які були зазначені у відзиві на позовну заяву, з урахуванням яких, суд першої інстанції вже надав оцінку встановленим обставинам справи.

Належних обґрунтувань неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права апеляційна скарга відповідача не містить.

Доказів, які б відповідали вимогам ст. ст. 73 - 76 КАС України, та спростовували зазначені вище мотиви або підтверджували відсутність підстав для задоволення позову апелянтом до суду апеляційної інстанції не надано.

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують висновки суду першої інстанцій.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Таким чином, враховуючи вищенаведене у сукупності, беручи до уваги при цьому кожен аргумент, викладений учасниками справи, рішення суду першої інстанції у цій справі є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права ухвалив рішення повно і всебічно з`ясувавши обставини справи.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2021 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Пісківський завод скловиробів" до Головного управління ДПС у Київській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Київської митниці Держмитслужби, про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач В. В. Кузьменко

Судді: Я. М. Василенко

О. М. Ганечко

Повний текст постанови складено 08.07.2022.