Справа № 460/6886/22
Суддя: С.М. Дуляницька
Дата ухвалення: 2022-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

08 липня 2022 року м. Рівне №460/6886/22

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді С.М. Дуляницька, розглянувши за правилами письмового провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доУправління соціального захисту населення Рівненської районної державної адміністрації Рівненської області
про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В:

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надалі - позивач) до Управління соціального захисту населення Рівненської районної державної адміністрації Рівненської області (надалі відповідач), в якій позивач просить суд:

- визнати протиправними дії Управління соціального захисту населення Рівненської районної державної адміністрації Рівненської області щодо припинення з 01 січня 2021 року нарахування пільг учасника війни ОСОБА_1 , встановлених пунктами 1, 2, 4, 5, 6 та 18 частини 1 статті 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 3551-ХІІ;

- зобов`язати Управління соціального захисту населення Рівненської районної державної адміністрації Рівненської області, відновити з 01 січня 2021 року нарахування пільг учасника війни ОСОБА_1 встановлених пунктами 1, 2, 4, 5, 6 та 18 частини 1 статті 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 3551-ХІІ.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що має право на пільги як учасник війни, однак, позивач зазначає, що починаючи з листопада 2020 року позивач був позбавлений 50 відсоткової знижки на оплату житлово-комунальних послуг.

В свою чергу, в обґрунтування своєї правової позиції, позивач звертає увагу, що рішенням Конституційного Суду України № 12-р/2018 від 18 грудня 2018 року визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною) частину 6 статті 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», якою було встановлено, що передбачені пунктами 1, 2, 4, 5, 6 та 18 частини 1 цієї статті пільги надаються за умови, якщо розмір середньомісячного сукупного доходу сім`ї в розрахунку на одну особу за попередніх шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

А тому, у зв`язку із прийняттям Конституційним Судом України рішення № 12-р/2018 від 18 грудня 2018 року позивач звернувся до відповідачів із заявою про нарахування пільг на отримання 50 відсоткової знижки з оплати житлово-комунальних послуг.

Однак, відповідач, за твердженнями позивача, листом № вих-02/01-24/22 від 10.02.2022 відповідачем було протиправно відмовлено позивачу у відновленні права на отримання 50 відсоткової знижки на оплату житлово-комунальних послуг, в обґрунтування чого уповноваженим органом було зазначено, що останній не має права на пільги на житлово-комунальні послуги як учасник війни з 01.01.2021 з тих підстав, що пільги на оплату житлово-комунальним послуг надаються за умови, якщо середньомісячний сукупний дохід сім`ї пільговика в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величину доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу.

Однак, виходячи з аргументів позовної заяви вбачається, що позивач вважає відмову у наданні пільг на житлово-комунальні послуги протиправною та такою, що порушує його права.

У зв`язку з чим, керуючись викладеними вище обставинами, не погоджуючись з діями уповноваженого органу щодо відмови у відновленні права на отримання 50 відсоткової знижки на оплату житлово-комунальних послуг, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 23.03.2022 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 19.04.2022 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене провадження, та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) без повідомлення учасників справи.

Заперечуючи проти аргументів викладених в позовній заяві, відповідачем було подано відзив на адміністративний позов, в якому останній не погоджуючись з викладеними позивачем аргументами та доводами зазначив, що у зв`язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчим актів України» № 76-VІІІ від 28 грудня 2014 року Кабінетом Міністрів України постановою № 389 від 04 червня 2015 року було затверджено Порядок надання пільг окремим категоріям громадян з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сім`ї. Дія вказаного Порядку поширюється на учасників війни, які мають право на пільги згідно Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Водночас, за твердженнями відповідача, пільги надаються за умови, якщо середньомісячний сукупний дохід сім`ї пільговика в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу, однак, в даному випадку розмір середньомісячного сукупного доходу сім`ї позивача за попередні шість місяців перед зверненням позивача перевищив величину доходу, яка дає право на податкову соціальну пільгу.

А тому, за твердженнями відповідача, позивач втратив право на пільги на житлово-комунальні послуги як учасник війни з 01.01.2021. Просить у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою суду від 16.06.2022 витребувано від відповідача документальне підтвердження щодо розміру середньомісячного сукупного доходу ОСОБА_1 , інформацію про членів сім`ї пільговика. 04.07.2022 витребувані докази надійшли на адресу суду.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Як вбачається з матеріалів справи та проти чого не заперечували сторони, ОСОБА_1 має статус учасника війни, що підтверджується посвідченням серія НОМЕР_1 , виданим Управлінням праці та соціального захисту населення Гощанської РДА (а.с.14).

З аналізу наявних в матеріалах справи документів судом встановлено, що з 01.01.2021 відповідачем було припинено нарахування та виплату пільг позивачу у зв`язку з тим, що розмір доходу перевищує встановлену межу.

На підставі викладених вище обставин, позивач звернувся до управління за роз`ясненнями (а.с.15). На виконання поданої позивачем заяви, уповноваженим органом було надано відповідь від 10.02.2022 №вих-02/01-24/22В якій останнім зазначено, що починаючи з 01.01.2021 середньомісячний сукупний дохід позивача перевищує розмір податкової соціальної пільги, тому пільги на оплату житлово-комунальних послуг не нараховуються.

Не погоджуючись з вищевказаними діями суб`єкта владних повноважень, позивач звернувся до адміністративного суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Правовий статус ветеранів війни, створення належних умов для їх життєзабезпечення, формування в суспільстві шанобливого ставлення до них врегульовані Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 3551-ХІІ від 22 жовтня 1993 року (надалі - Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»).

Частиною 1 статті 1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» визначено, що Закон спрямований на захист ветеранів війни шляхом:

- створення належних умов для підтримання здоров`я й активного довголіття;

- організації соціального та інших видів обслуговування, зміцнення матеріально-технічної бази створених для цієї мети закладів і служб та підготовки відповідних спеціалістів;

- виконання цільових програм соціального і правового захисту ветеранів війни;

- надання пільг, переваг та соціальних гарантій у процесі трудової діяльності відповідно до професійної підготовки і з урахуванням стану здоров`я.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» права та пільги для ветеранів війни і членів їх сімей, встановлені раніше законодавством України і законодавством колишнього Союзу РСР, не можуть бути скасовані без їх рівноцінної заміни.

Згідно статті 4 Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.

З наявних в матеріалах справи документів судом було встановлено, що позивач має статус учасника війни, що підтверджується відповідним посвідченням серія НОМЕР_1 .

Таким чином, з урахуванням викладених вище обставин, суд приходить до висновку, що на позивача як на особу учасника війни поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 3551-ХІІ від 22 жовтня 1993 року.

Як вже було встановлено судом вище, предметом розгляду даної справи є припинення з 01.01.2021 нарахування пільг учасника війни ОСОБА_1 встановлених пунктами 1, 2, 4, 5, 6 та 18 частини 1 статті 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 3551-ХІІ у вигляді 50 відсоткової знижки на оплату житлово-комунальних послуг.

В свою чергу, суд вважає за необхідне звернути увагу, що відповідно до пунктів 4, 5, 6 частини 1 статті 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасникам війни надаються такі пільги:

- 50-процентна знижка плати за користування житлом (квартирна плата) в межах норм, передбачених чинним законодавством (21 кв. метр загальної площі житла на кожну особу, яка постійно проживає у житловому приміщенні (будинку) і має право на знижку плати, та додатково 10,5 кв. метра на сім`ю);

- 50-процентна знижка плати за користування комунальними послугами (газом, електроенергією та іншими послугами) та скрапленим балонним газом для побутових потреб в межах середніх норм споживання.

Площа житла, на яку надається знижка, при розрахунках плати за опалення становить 21 кв.метр опалювальної площі на кожну особу, яка постійно проживає у житловому приміщенні (будинку) і має право на знижку плати, та додатково 10,5 кв.метра на сім`ю.

Для сімей, що складаються лише з непрацездатних осіб, надається 50-процентна знижка за користування газом для опалювання житла на подвійний розмір нормативної опалювальної площі (42 кв.метри на кожну особу, яка має право на знижку плати, та 21 кв.метр на сім`ю);

- 50-процентна знижка вартості палива, в тому числі рідкого, в межах норм, встановлених для продажу населенню, для осіб, які проживають у будинках, що не мають центрального опалення.

При цьому у вказаній статті зазначено: «Установити, що пільги, передбачені пунктами 1, 2, 4, 5, 6 та 18 частини першої цієї статті, надаються за умови, якщо розмір середньомісячного сукупного доходу сім`ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України».

В свою чергу, як зазначено у пункті 1 Порядку надання пільг окремим категоріям громадян з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сім`ї, затвердженого 04 червня 2015 року постановою Кабінету Міністрів України за № 389 (надалі - Порядок надання пільг окремим категоріям громадян з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сім`ї), цей Порядок визначає механізм реалізації права на отримання пільг з оплати послуг за користування житлом (квартирна плата, плата за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), управління багатоквартирним будинком, комунальних послуг (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення, тепло- та електропостачання, природний газ (в тому числі послуги з транспортування, розподілу та постачання, централізоване опалення, вивезення побутових відходів), паливом, скрапленим газом, телефоном, послуг із встановлення квартирних телефонів (далі - пільги) залежно від середньомісячного сукупного доходу сім`ї осіб, які мають право на пільги згідно із законодавчими актами, а також підтвердження права на інші види пільг, які надаються з урахуванням доходу (безоплатне одержання ліків, лікарських засобів, імунобіологічних препаратів, виробів медичного призначення, зубопротезування тощо) відповідно до законодавства.

Згідно з пунктом 3 Порядку надання пільг окремим категоріям громадян з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сім`ї встановлено, що пільги, зазначені у пункті 1 цього Порядку, надаються за рахунок коштів державного та місцевого бюджетів за умови, що середньомісячний сукупний дохід сім`ї пільговика в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу.

Відповідно до пункту 8 Порядку надання пільг окремим категоріям громадян з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сім`ї пільговики, до сукупного доходу сім`ї яких входять доходи, визначені пунктом 5 цього Порядку (крім пенсії та соціальної допомоги), або до складу сім`ї яких входять працездатні особи, подають до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення декларацію про доходи сім`ї пільговика за формою згідно з додатком, а також довідки про доходи свої та членів сім`ї (крім довідок про розмір пенсії та соціальної допомоги) за шість місяців, що передують місяцю звернення, або документи, що підтверджують відсутність доходів за такий період. У разі неподання документів, передбачених абзацом першим цього пункту, структурний підрозділ з питань соціального захисту населення повідомляє пільговика про необхідність подання відповідних документів для визначення права на отримання пільг.

Згідно пункту 9 Порядку надання пільг окремим категоріям громадян з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сім`ї зазначено, що структурні підрозділи з питань соціального захисту населення з урахуванням отриманої інформації, зазначеної у пунктах 6-8 цього Порядку, визначають протягом десяти днів з дня отримання такої інформації середньомісячний сукупний дохід сім`ї в розрахунку на одну особу шляхом ділення загальної суми грошових доходів кожного члена сім`ї пільговика за попередні шість місяців на 6 і на кількість членів сім`ї.

Водночас, суд звертає увагу, що Рішенням Конституційного Суду України від 18 грудня 2018 року за № 12-р/2018 (у справі № 1-6/2018(2791/15)) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними): «- абзац другий підпункту 1, абзац другий підпункту 2, абзаци другий, третій, четвертий підпункту 3 пункту 9 розділу I Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року № 76-VIII; - частину шосту статті 14, частину другу статті 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII зі змінами».

Також, суд звертає увагу, що у Рішенні Конституційного Суду України від 18 грудня 2018 року за № 12-р/2018 (у справі № 1-6/2018(2791/15)) зазначено: «… Конституційний Суд України вважає, що забезпечення державою соціального захисту осіб, які відповідно до обов`язку, покладеного на них частиною першою статті 65 Конституції України, захищали Вітчизну, суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України, та членів їхніх сімей згідно з частиною п`ятою статті 17 Конституції України в поєднанні з частиною першою цієї статті означає, що надання пільг, інших гарантій соціального захисту ветеранам війни, особам, на яких поширюється чинність Закону № 3551, не має залежати від матеріального становища їхніх сімей та не повинне обумовлюватися відсутністю фінансових можливостей держави. …».

Згідно з частиною 2 статті 152 Конституції України встановлено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

У рішенні від 18 грудня 2018 року № 12-р/2018 вказано, що Конституційний Суд України виходить із того, що для відновлення попереднього рівня соціального захисту учасників війни, осіб, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 3551-ХІІ, осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною, або встановлення альтернативних варіантів компенсації скасованих пільг потрібно передбачити кошти у Державному бюджеті України, внести відповідні зміни до законів України. Отже, встановивши невідповідність Конституції України (неконституційність) абзацу другого підпункту 1, абзацу другого підпункту 2, абзаців другого, третього, четвертого підпункту 3 пункту 9 розділу I Закону «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» № 76-VIII , частини шостої статті 14, частини другої статті 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 3551-ХІІ, Конституційний Суд України вважає за доцільне відтермінувати втрату чинності цими положеннями на три місяці з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Пунктом 2 резолютивної частини цього Рішення передбачено, що положення Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» та Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», які визнані неконституційними, втрачають чинність через три місяці з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Отже, у зв`язку із прийняттям Конституційним Судом України рішення від 18 грудня 2018 року № 12-р/2018 положення частини 6 статті 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (у редакції Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України») втратили чинність з 18 березня 2019 року та застосуванню до спірних правовідносин не підлягають.

Крім того, суд звертає увагу, що у зв`язку із втратою чинності з 18 березня 2019 року положень частини 6 статті 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (у редакції Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України»), не підлягають також застосуванню приписи Порядку надання пільг окремим категоріям громадян з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сім`ї № 389, які передбачають надання деяких пільг учасникам війни за умови, що середньомісячний сукупний дохід сім`ї пільговика в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу.

Крім того, Конституційний Суд України у Рішенні від 27 лютого 2020 року за № 3-р/2020 (у справі №1-247/2018(3393/18)) вирішив, зокрема: «1. Визнати таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 45, ст. 425) застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування. 2.Окреме положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 45, ст. 425) застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення».

Таким чином, з системного аналізу наведених вище правових норм вбачається, що з 19 березня 2019 року застосуванню підлягають положення частини першої статті 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в редакції, чинній до внесення змін Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України».

В свою чергу, згідно з пунктом 5 частини 1 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Враховуючи наведені норми права та обставини справи, суд вважає, що надання пільг, інших гарантій соціального захисту позивачу як ветерану війни та особі, на яку поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», не має залежати від матеріального становища сім`ї позивача та не повинне обумовлюватися відсутністю фінансових можливостей держави.

Як вже було встановлено судом вище, ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників війни, а тому уповноваженим органом було призначено позивачу пільги, визначені відповідно до пунктів 4, 5, 6 частини 1 статті 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Водночас, як вже зазначено вище, та що не заперечується відповідачем, починаючи з 01.01.2021 позивачу було припинено надання пільгз оплати послуг за користування житлом, комунальних послуг, паливом та скрапленим газом у зв`язку з тим, що сукупний дохід перевищує податкову соціальну пільгу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Разом з тим, під час розгляду судом справи, відповідачами не було доведено правомірність вчинених дій щодо припинення надання пільг позивачу, та протиправність таких спростовується наведеним вище аналізом правових норм.

Таким чином, виходячи з вищевикладеного в сукупності суд приходить до висновку, що відповідач, відмовляючи позивачу у наданні пільг, передбачених статтею 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», допустив порушення його прав як учасника війни.

Водночас слід звернути увагу на те, що позивачем в позовній заяві не піднімається питання щодо припинення користування пільгами на безплатне одержання ліків, лікарських засобів, імунобіологічних препаратів та виробів медичного призначення за рецептами лікарів (пункт 1), безплатне першочергове зубопротезування (за винятком протезування з дорогоцінних металів) (пункт 2) та позачергове користування всіма послугами зв`язку та позачергове встановлення телефонів (оплата у розмірі 20 процентів від тарифів вартості основних та 50 процентів - додаткових робіт). Абонементна плата за користування телефоном встановлюється у розмірі 50 процентів від затверджених тарифів (пункт 18). Відповідних доказів щодо припинення надання вказаних пільг позивач суду не надав. А відтак суд вважає, що в частині позовних вимог, які стосуються вказаних пільг (пункт 1, 2, 18 частини 1 ст. 14 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") позивачу слід відмовити за необґрунтованістю.

Крім того суд звертає увагу, що відповідно до пункту 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

В свою чергу, відповідно до пункту 12 "Порядок надання пільг окремим категоріям громадян з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сім`ї" визначено, що у разі коли середньомісячний дохід сім`ї пільговика в розрахунку на одну особу перевищує величину доходу який дає право на податкову соціальну пільгу, структурний підрозділ з питань соціального захисту населення письмово інформує пільговиків про те, що вони не мають права на отримання пільг і можуть звернутися за житловою субсидією.

Водночас, під час розгляду судом даної справи, з матеріалів справи не було встановлено та відповідачами не було надано належних та допустимих доказів того, що уповноваженими органами було письмово проінформовано позивача про те, що останній не має права на отримання пільг, у зв`язку з чим було припинено її нарахування. Відповідачем надано до відзиву копію повідомлення, однак не надано доказів його надіслання позивачу.

З аналізу матеріалів справи та наданих до суду документів, судом встановлено, що лише 10.02.2022 позивачу було направлено відповідь на її заяву, в якій повідомлялося про припинення надання пільг з 01.01.2021.

Таким чином, виходячи з викладених вище обставин, можна прийти до висновку, що лише з 10.02.2022 фактично починається відлік шести місяців для звернення до суду з адміністративним позовом.

В свою чергу суд зауважує, що позивач звернувся до суду 21.03.2022, що підтверджується відміткою на штампі реєстрації позовної заяви, тобто, в межах встановленого Кодексом адміністративного судочинства України строку звернення до суду.

Отже, керуючись викладеним вище в сукупності, суд з урахуванням встановлених вище обставин приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.

З урахуванням того, що позивач звільнений від сплати судових витрат, а матеріали справи не містять доказів понесення відповідачем судових витрат, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для компенсації судових витрат.

Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління соціального захисту населення Рівненської районної державної адміністрації Рівненської області щодо припинення з 01 січня 2021 року нарахування пільг як учаснику війни ОСОБА_1 , встановлених пунктами 4, 5, 6 частини 1 статті 14 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" № 3551-ХІІ.

Зобов`язати Управління соціального захисту населення Рівненської районної державної адміністрації Рівненської області, відновити з 01 січня 2021 року нарахування пільг як учаснику війни ОСОБА_1 встановлених пунктами 4, 5, 6 частини 1 статті 14 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" № 3551-ХІІ.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 08 липня 2022 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_2 )

Відповідач - Управління праці та соціального захисту населення Рівненської районної державної адміністрації Рівненської області (вул. Соборна,366 А,м.Рівне,33000, ЄДРПОУ/РНОКПП 03195412)

Суддя С.М. Дуляницька