Справа № 120/2225/22-а
Суддя: Яремчук Костянтин Олександрович
Дата ухвалення: 2022-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

11 липня 2022 р. Справа №120/2225/22-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Яремчука Костянтина Олександровича, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Тростянецької селищної ради про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду з позовною заявою звернулася ОСОБА_1 до Тростянецької селищної ради.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачка зазначила, що у березні 2021 року звернулася до Тростянецької селищної ради із клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2 га, що розташована за межами селища Тростянець Гайсинського району Вінницької області.

Однак, відповідач всупереч земельному законодавству за наслідками розгляду поданого клопотання не прийняв рішення про надання дозволу або рішення про відмову у наданні такого, що, на думку позивача, вказує на його протиправну бездіяльність щодо нерозгляду поданого ним клопотання.

Відтак, на думку позивача, ефективним способом захисту його порушеного права є зобов`язання відповідача повторно розглянути клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою на відповідному пленарному засіданні ради.

Ухвалою від 22 лютого 2022 року відкрито провадження в адміністративній справі, задоволено клопотання позивача щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження та вирішено її розгляд здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні).

21 березня 2022 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву. Такий, окрім іншого, обґрунтований тим, що відповідачем неодноразово розглядалось питання щодо надання позивачці та іншим жителям селища Тростянець дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок. Проте, проект рішення про надання позивачці дозволу на виготовлення проекту землеустрою не набирав необхідної кількості голосів депутатів селищної ради, а тому рішення з цього питання не приймалось. За наведених обставин представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, суд встановив наступне.

04 березня 2021 року позивач звернулася до Тростянецької селищної ради із клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2 га, що розташована за межами селища Тростянець Гайсинського району Вінницької області.

Листом від 10 березня 2021 року Тростянецька селищна рада повідомила заявницю про те, що її клопотання від 04 березня 2021 року буде розглянуто в порядку черговості.

19 жовтня 2021 року Тростянецькою селищною радою розглянуто проект рішення щодо надання позивачці та жителям селища Тростянець дозволів на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність по 0,15 га земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства, однак за результатом розгляду клопотання позивачки рішення селищною радою не прийнято.

Зі змісту протоколу засідання 24 сесії 8 скликання Тростянецької селищної ради, що відбувалося 19 жовтня 2021 року, слідує, що питання про надання ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки обговорювалося. Проте, за результатами голосування за надання такого дозволу голоси депутатів селищної ради розподілились наступним чином: із 19 депутатів (включно із головою селищної ради), що були присутні на засіданні ради, 12 депутатів проголосували за надання відповідного дозволу, 6 депутатів утрималися від голосування, а 1 депутат не голосував, що свідчить про те, що рішення з даного питання не прийнято.

В подальшому клопотання позивачки вносилось на розгляд селищної ради, проте у зв`язку із відсутністю необхідної кількості голосів депутатів селищної ради рішення про надання ОСОБА_1 відповідного дозволу прийнято так і не було.

Надаючи оцінку встановленим обставинам справи та спірним правовідносинам, суд зважає на таке.

Суб`єктивне право на земельну ділянку виникає та реалізується на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, Земельним кодексом України (далі - ЗК України) та іншими законами України, що регулюють земельні відносини.

Відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

За змістом статті 18 ЗК України до земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об`єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії. Категорії земель України мають особливий правовий режим.

Конкретні категорії земель визначені у частині першій статті 19 ЗК України, до яких, зокрема, належать і землі сільськогосподарського призначення.

Згідно з частиною 1 статті 22 ЗК України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

Порядок набуття права на землю визначається главою 19 розділу IV ЗК України.

Так, згідно із статтею 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі:

а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян;

б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;

в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Водночас, порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами врегульований положеннями статті 118 ЗК України.

Зокрема, частиною 6 цієї статті визначено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до приписів частини 7 статті 118 ЗК України орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Отже, у частині 7 статті 118 ЗК України встановлено два альтернативні варіанти правомірної поведінки уповноваженого органу в разі звернення до нього особи з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою (технічної документації із землеустрою): прийняти рішення про надання такого дозволу або про відмову в наданні дозволу.

При цьому, ЗК України встановлено місячний строк для розгляду органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування клопотання громадянина про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Водночас, варто врахувати й те, що відповідно до частини 1 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування" виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин.

Положеннями статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування" визначено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

Рішення ради щодо безоплатної передачі земельної ділянки комунальної власності у приватну власність (крім земельних ділянок, що перебувають у користуванні громадян, та випадків передачі земельної ділянки власнику розташованого на ній жилого будинку, іншої будівлі, споруди) приймається не менш як двома третинами голосів депутатів від загального складу ради.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що саме на пленарних засіданнях органом місцевого самоврядування вирішуються питання щодо земельних відносин, зокрема й щодо безоплатної передачі земельної ділянки комунальної власності у приватну власність.

При цьому, за наслідком розгляду клопотання про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою обов`язковим є прийняття рішення про його надання або рішення про відмову у його наданні.

Водночас, судом установлено, що за результатами розгляду клопотання позивачки про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки Тростянецькою селищною радою не прийнято жодного із передбачених ЗК України рішень (або рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, або рішення про відмову в його наданні), що суперечить вимогам статті 118 ЗК України.

Окрім того, суд враховує й те, що Верховним Судом у постанові від 09 липня 2020 року у справі №454/160/17 сформовано правовий висновок, згідно із яким протокол сесії селищної ради як і витяг з протоколу засідання ради відображають лише результати голосування, однак мотивів прийняття того чи іншого рішення, які б дозволяли скористатись можливістю його оскарження, такі документи не містять і не відповідають поняттю акту органу місцевого самоврядування.

За таких обставин суд дійшов висновку, що у спірних правовідносинах суб`єкт владних повноважень не може утриматися від прийняття рішення, що входить до його виключної компетенції. У свою чергу, утримання від прийняття рішення не є законним способом поведінки органу, а результати поіменного голосування не містять чіткого та однозначного рішення про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, а отже не можуть вважатися відмовою у розумінні частини 7 статті 118 ЗК України.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені ЗК України, що свідчить про допущення ним протиправної бездіяльності, що полягає у неприйнятті одного з передбачених ЗК України рішень за результатами розгляду поданого позивачкою клопотання.

Таким чином, в цій частині заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо вимоги позивача зобов`язального характеру, суд зважає на таке.

Відповідно до частини 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Частиною 4 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Таким чином, встановивши протиправну бездіяльність Тростянецької селищної ради щодо неприйняття рішення за наслідками розгляду клопотання позивачки, з метою належного захисту порушених прав та інтересів останньої підлягає задоволенню і похідна позовна вимога щодо покладення на відповідача обов`язку розглянути клопотання позивачки про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки та прийняти за результатом розгляду такого клопотання рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою або про відмову у його наданні.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачкою, суд дійшов висновку, що за наведених у позовній заяві мотивів і підстав позовні вимоги підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зважає на положення статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, частиною 1 якої визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачка при зверненні до суду з позовною заявою сплатила судовий збір в розмірі 992,40 гривень, що підтверджується квитанцією від 11 лютого 2022 року.

Відтак, на користь позивачки слід стягнути витрати, пов`язані з оплатою судового збору, в розмірі 992,40 гривень за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

З приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, то слід врахувати наступне.

Про витрати на професійну правничу допомогу йдеться у статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, частиною 1 цієї статті визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до частини 2 згаданої статті за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина 3 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Приписами частини 4 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 5 та 6 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 7 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Зі змісту вказаних норм слідує, що від учасника справи, який поніс витрати на професійну правничу допомогу, вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Так, на підтвердження факту понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу суду надано договір про надання професійної правничої (правової) допомоги від 08 лютого 2022 року, розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу від 11 лютого 2022 року, акт приймання-передачі правничої допомоги від 11 лютого 2022 року.

Відповідно до пункту 1.1 договору, що укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Дудіним Л.В., клієнт доручає, а адвокат приймає на себе зобов`язання надати клієнту професійну правничу (правову) допомогу, визначену в пункті 1.2 цього договору, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги на умовах і в порядку, що визначені договором.

Пунктом 1.2 договору визначено, що професійна правнича (правова) допомога по адміністративній справі за позовом клієнта до Тростянецької селищної ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії полягає в наступному: вивчення та підготовка матеріалів, складення позовної заяви та матеріалів доданих до позовної заяви, розробка стратегії відновлення прав позивача, надання консультацій, підготовка процесуальних документів.

Відповідно до пункту 2.1 договору за надання правової допомоги за цим договором встановлено фіксовану оплату в розмірі 5000 гривень.

Актом приймання-передачі наданої правничої допомоги від 11 лютого 2022 року підтверджується те, що послуги (роботи), передбачені договором від 08 лютого 2022 року, надані адвокатом у встановлений термін, в повному обсязі та із дотриманням інших умов згаданого договору. Вартість професійної правничої допомоги склала 5000 гривень.

З розрахунку суми гонорару за надану професійну правничу допомогу від 11 лютого 2022 року слідує, що адвокат надавав клієнту такі послуги: вивчення наданих клієнтом матеріалів, розробка стратегії відновлення прав клієнта, підготовка позовної заяви (витрачено 3 години часу, що оцінено у 3000 гривень); надання консультації з приводу прав та обов`язків клієнта (витрачено 0,5 години часу, послугу оцінено у 500 гривень); підготовка процесуальних документів, надання консультацій клієнту з питань стану розгляду справи (витрачено 1,5 години часу, послугу оцінено у 1500 гривень).

Проте, на переконання суду, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, у розмірі 5000 гривень є досить завищеними.

Так, надані адвокатом послуги, що пов`язані із вивченням наданих клієнтом матеріалів, розробкою стратегії відновлення прав клієнта, наданням консультації з приводу прав та обов`язків, підготовкою позовної заяви охоплюються єдиною метою, якою є підготовка до складання позовної заяви, а тому обсяг виконаної роботи є неспівмірним із складністю такої роботи.

Тобто, більшість послуг, що надавалися на виконання умов згаданого договору, були пов`язані із підготовкою до складання позовної заяви, а тому деталізація (поділ на окремі частини) таких не свідчить про надання послуг у більшому обсязі.

Крім того, адміністративна справа №120/2225/22-а розглядалась у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, що свідчить про те, що така справа належить до справ незначної складності, що також вказує на необґрунтовано завищену вартість наданих послуг.

Варто також врахувати й те, що згідно із інформацією, що міститься у Єдиному державному реєстрі судових рішень, в провадженні Вінницького окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справи №120/2226/22-а із такими ж позовними вимогами, що й у справі №120/2225/22-а. При цьому, представництво інтересів позивачів у справі №120/2226/22-а здійснював адвокат Дудін Л.В.

На думку суду, подання в інтересах позивачів до Вінницького окружного адміністративного суду подібних за змістом позовів не може свідчити про необхідність витрачання на кожну позовну заяву однакової кількості часу.

Встановлені обставини вказують на недостатню обґрунтованість розміру понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 гривень, а тому слід дійти висновку, що такий розмір є досить завищеним.

Відтак, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача слід стягнути витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1500 гривень, що відповідає вимогам співмірності, розумності та справедливості.

Що ж до встановлення судового контролю, то відповідно до змісту частини 1 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду і має застосовуватись у виключних випадках.

Водночас, позивач, вказуючи на необхідності встановлення судового контролю, не зазначає причин такої необхідності чи обставин, які б свідчили, що ухвалене судове рішення не буде виконано відповідачем.

Отже, за наведених обставин суд не знаходить достатніх та обґрунтованих підстав для встановлення судового контролю.

Керуючись статтями 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 134, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295, 382 Кодексу адміністративного судочинства України,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Тростянецької селищної ради щодо неприйняття рішення за результатами розгляду поданого ОСОБА_1 клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2 га, що розташована на території Тростянецької селищної ради Гайсинського району Вінницької області.

Зобов`язати Тростянецьку селищну раду розглянути клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2 га, що розташована на території Тростянецької селищної ради Гайсинського району Вінницької області, та за результатами розгляду такого прийняти рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою або про відмову у його наданні.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Тростянецької селищної ради витрати, пов`язані з оплатою судового збору, в розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок, а також витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 КАС України.

Відповідно до частини 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 )

Відповідач: Тростянецька селищна рада (місцезнаходження: 24300, Вінницька обл., смт. Тростянець, вул. Соборна, буд. 77; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 04326224)

Повний текст рішення суду складено 11.07.2022

Суддя Яремчук Костянтин Олександрович