Справа № 440/4224/22
Суддя: К.І. Клочко
Дата ухвалення: 2022-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без розгляду

07 липня 2022 рокум. ПолтаваСправа № 440/4224/22

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Клочка К.І., розглянувши матеріали справи за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі також позивач) звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (надалі також відповідач) про зобов`язання вчинити певні дії, а саме просить зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в м. Києві сформувати та подати до Головного управління Державної казначейської служби України в м. Києві подання про повернення ОСОБА_1 сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 8170,00 грн, сплаченого згідно квитанції №6 від 21 липня 2015 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що нею було сплачено збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 1% від вартості об`єкта купівлі-продажу, що становить 8170,00 грн, що підтверджується квитанцією від 21 липня 2021 року №6 хоча житло придбавалось вперше. Даний факт (придбання житла вперше) відповідно до пункту 9 статті 1 Закону України "Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування" звільняє позивача від обов`язку сплати такого збору. Разом з тим, відповідачем протиправно відмовлено в поверненні сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, у зв`язку з тим, що на даний час чинним законодавством України не визначено механізму звільнення від сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна, коли громадяни придбавають житло вперше, а органи Пенсійного фонду України не володіють інформацією відносно прав власності на нерухоме майно та інформацією про те, що майно особою придбавалося вперше.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 03 травня 2022 року відкрито провадження у справі, розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у письмовому провадженні).

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі факти та відповідні до них правовідносини.

За договором купівлі-продажу квартири від 22 липня 2015 року позивач придбала квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 64,1 кв.м., житловою площею 31,6 кв.м.

Відповідно до квитанції від 21 липня 2015 №6 сплачено збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 1% від вартості об`єкта купівлі-продажу, що становить 8710,00 грн.

22 липня 2015 року приватним нотаріусом Магомедовою М.Г.. внесено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №2338 про реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на квартиру номер АДРЕСА_1 , загальною площею 64,1 кв.м., житловою площею 31,6 кв.м.

Позивач звернулася із заявою від 10 листопада 2021 року до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якій просила на підставі пункту 9 статті 1 Закону України "Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування" повернути їй суму збору на обов`язкове державне пенсійне страхування в розмірі 8170,00 грн.

Листом від 12 листопада 2021 року Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві повідомило позивача, що заява позивача подана до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з пропущенням строків звернення, тому задоволенню не підлягає.

Позивач, не погоджуючись з такою відповіддю управління, звернувся до суду з даним позовом.

Частиною першою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з абзацом першим частини другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому, при визначенні початку перебігу строку звернення до суду, передусім до уваги береться момент, коли особа фактично дізналась про наявність відповідного порушення.

Позивач в своїй позовній заяві стверджує про те, що квартира придбана нею вперше у 2015 році, і ті обставини, що позивач звернувся з заявою про повернення помилково сплаченого збору до відповідача, лише 10 листопада 2021 року не означає, що вона не знала про сплату вказаного збору та про його можливе повернення в установленому законом порядку, а тому мала можливість в передбачені законом строки безпосередньо звернутись до відповідача та до суду за відновленням прав, які на думку позивача є порушеними.

Таким чином, момент, з якого починається відлік шестимісячного строку встановленого Кодексом адміністративного судочинства України на звернення з позовом до суду, є момент коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення його прав, передбачених Законом №400/97-ВР.

У зв`язку з наведеним, суд вважає, що відлік шестимісячного строку починається з моменту проведення оплати вказаного збору від 25 липня 2015 року, оскільки права позивача, у зв`язку з неповерненням збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна, порушуються не з моменту отримання листа відповідача від 12 листопада 2021 року, а з моменту проведення оплати вказаного збору від 25 липня 2015 року.

Оцінюючи доводи заяви позивача, суд зазначає, що законодавче обмеження строку звернення до адміністративного суду обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Тобто, встановлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (див. mutatis mutandis рішення у справі Перетяка та Шереметьев проти України (Peretyaka And Sheremetyev v. Ukraine) від 21 грудня 2010 року, заяви № 17160/06 та № 35548/06, § 33).

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Процесуальний кодекс установлює обмеження щодо відповідних судових процедур.

Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Частиною першою статті 121 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Критеріями оцінки причин поважності пропуску строку звернення до суду є: 1) обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк (є причиною); 2) обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла або тривала протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом. В свою чергу, поважною може бути визнано причину, яка носить об`єктивний характер, та з обставин незалежних від позивача унеможливила звернення до суду з адміністративним позовом.

Такий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі №473/2236/17.

Однак, позивачем не наведено достатніх та переконливих аргументів на підтвердження наявності об`єктивних, непереборних та істотних перешкод для звернення до суду протягом встановленого законом строку.

За приписами частини 4 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суд поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Отже, суд вважає, що даний позов підлягає залишенню без розгляду.

На підставі викладеного, керуючись статтями 240, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про зобов`язання вчинити певні дії залишити без розгляду.

Копію ухвали направити позивачу разом із позовною заявою та доданими до неї документами.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та може бути оскаржена до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Полтавський окружний адміністративний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому ухвалу суду не вручено у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя К.І. Клочко