Справа № 160/6517/22
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2022-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 липня 2022 року Справа № 160/6517/22
06 травня 2022 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, третя особа: Приватне акціонерне товариство «ДТЕК Павлоградвугілля», в якій позивач просить суд:
- визнати протиправними дії Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області щодо відмови прийняти заяву- розрахунок 001826 від 17.06.2020 р. та здійснити фінансування для надання матеріального забезпечення застрахованій особі ОСОБА_1 ;
- допустити негайне виконання судового рішення.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що позивач працює у виробничому структурному підрозділі шахтоуправління «Імені Героїв Космосу» ПАТ ДТЄК «Павлоградвугілля». З 20.04.2020 по 15.05.2020 оголошено простій підприємства з оплатою праці працівників, що знаходяться в простої, в розмірі не нижче тарифної ставки (окладу). В період часу з 23.04.2020 по 12.05.2020 позивач перебував на лікарняному у зв`язку з загальним захворюванням. Відповідачем заява-розрахунок щодо виплати позивачу допомоги по тимчасовій непрацездатності на підставі листка непрацездатності прийнята не була, кошти роботодавцю не перераховані, оскільки, на думку відповідача, допомога по тимчасовій непрацездатності за календарні дні тимчасової непрацездатності, які збігаються з календарними днями перебування працівника в простої, за рахунок фонду не надається, так як це буде суперечити нормам ч. 1 ст. 22 Закону України №1105. Таку відмову позивач вважав протиправною, оскільки період простою підприємства не належить до переліку підстав для відмови в наданні допомоги по тимчасовій непрацездатності, встановлених статтею 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
Справі за даним адміністративним позовом присвоєно єдиний унікальний номер судової справи №160/6517/22 та у зв`язку з автоматизованим розподілом дана адміністративна справа була передана для розгляду судді Боженко Н.В.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 травня 2022 року визнано поважними причини пропуску строку звернення до адміністративного суду з цим позовом та поновлено ОСОБА_1 пропущений строк звернення до суду по справі №160/6517/22. Прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №160/6517/22 та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників, за наявними у справі матеріалами (письмове провадження).
Третя особа, правом надання пояснень щодо позову або відзиву на позовну заяву, у термін, що встановлений судом не скористалась.
Згідно положень ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
ОСОБА_1 відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_2 працює у виробничому структурному підрозділі шахтоуправління «Імені Героїв Космосу» ПАТ ДТЄК «Павлоградвугілля» заступником начальника дільниці підземним з повним робочим днем у шахті.
Наказом виробничого структурного підрозділу шахтоуправління «Імені Героїв Космосу» ПАТ ДТЄК «Павлоградвугілля» від 15.04.2020 №1089 з 20.04.2020 року оголошено простій підприємства з оплатою праці працівників, що знаходяться в простої, в розмірі не нижче тарифної ставки (окладу), як передбачено ч. 1 ст. 34, ч. 1 ст. 113 КЗпП України та відповідно до п. 9.12 Колективного договору.
Згідно листка непрацездатності серії АДЮ №661684 позивач у період з 23 квітня 2020 року по 12 травня 2020 року перебував на лікарняному. Причина непрацездатності - загальне захворювання. Лікування проходив - амбулаторно, порушення режиму - відсутні.
Зазначений листок непрацездатності передано для оплати в комісію з соціального страхування.
Відповідно до протоколу №05/3 від 27 травня 2020 року комісією із соціального страхування розглянуто звернення та документи про призначення матеріального забезпечення та надання соціальних послуг застрахованим особам, та вирішено призначити позивачу допомогу в розмірі 100 % за 20 днів, в тому числі за рахунок коштів фонду в кількості - 15 днів.
Заява - розрахунок страхувальника ПАТ «ДТЄК Павлоградвугілля» 001826 надіслана до відповідача 17 червня 2020 року за допомогою електронної системи (квитанція №3).
Структурним підрозділом відповідача 24.06.2020 року заяву - розрахунок №001826 від 17.06.2020 року - не прийнято. Зазначено що виявлені помилки та зауваження спеціаліста Фонду, а саме: допомога по тимчасовій непрацездатності за календарні дні тимчасової непрацездатності, які збігаються з календарними днями перебування працівника в простої, за рахунок коштів Фонду не надається, оскільки це буде суперечити нормам ч. 1 ст. 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23 вересня 1999 року.
Не погодившись з вказаним, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Вирішуючи спір суд зазначає, що відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я відповідно до Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування визначає Закон України від 23.09.1999 №1105-XIV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
Статтею 20 Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що за страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності надаються певні види матеріального забезпечення та соціальних послуг, зокрема допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною).
Умови надання допомоги по тимчасовій непрацездатності та тривалість її виплати визначені статтею 22 Закону №1105, за змістом частини першої якої така допомога надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу). Так, п. 1 ч. 1 ст. 22 Закону №1105 передбачає надання допомоги по тимчасовій непрацездатності у разі настання тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві.
Відповідно до частини другої статті 22 Закону №1105 допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві та професійним захворюванням, перебування у закладах охорони здоров`я, а також на самоізоляції під медичним наглядом у зв`язку з проведенням заходів, спрямованих на запобігання виникненню та поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), а також локалізацію та ліквідацію її спалахів та епідемій, виплачується Фондом застрахованим особам починаючи з шостого дня непрацездатності за весь період до відновлення працездатності або до встановлення медико-соціальною експертною комісією (далі - МСЕК) інвалідності (встановлення іншої групи, підтвердження раніше встановленої групи інвалідності) незалежно від звільнення, припинення підприємницької або іншої діяльності застрахованої особи в період втрати працездатності, у порядку та розмірах, встановлених законодавством.
Оплата перших п`яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві, здійснюється за рахунок коштів роботодавця у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
За приписами частини третьої статті 30 Закону №1105 рішення про призначення матеріального забезпечення та надання соціальних послуг приймається комісією (уповноваженим) із соціального страхування, що створюється (обирається) на підприємстві, в установі, організації, до складу якої входять представники адміністрації підприємства, установи, організації та застрахованих осіб (виборних органів первинної профспілкової організації (профспілкового представника) або інших органів, які представляють інтереси застрахованих осіб).
Комісія (уповноважений) із соціального страхування здійснює контроль за правильним нарахуванням і своєчасною виплатою матеріального забезпечення, приймає рішення про відмову в його призначенні, про припинення виплати матеріального забезпечення (повністю або частково), розглядає підставу і правильність видачі листків непрацездатності та інших документів, які є підставою для надання матеріального забезпечення та соціальних послуг.
Згідно з частиною першою статті 31 Закону №1105 підставою для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності є виданий у встановленому порядку листок непрацездатності. Порядок і умови видачі, продовження та обліку листків непрацездатності, здійснення контролю за правильністю їх видачі встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, за погодженням з Фондом.
Отже, фактично Законом №1105 визначено дві умови для набуття особою права на отримання спірної допомоги:
особа є застрахованою
настав страховий випадок, зокрема тимчасова непрацездатність, підтверджена виданим у встановленому порядку листком непрацездатності.
Порядок і умови видачі, продовження та обліку документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, здійснення контролю за правильністю їх видачі визначає Інструкція про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 13.11.2011 № 455 (далі - Інструкція № 455).
Позивач є застрахованою особою, листок непрацездатності серії АДЮ 661684 не містить помилок, виправлень, має усі реквізити, визначені Інструкцією №455 та наказом Міністерства охорони здоров`я України від 03.11.2004 № 532/274/136-ос/1406 «Про затвердження зразка, технічного опису листка непрацездатності та Інструкції про порядок заповнення листка непрацездатності».
Відповідачем жодних доводів щодо недоліків в оформлені відповідних документів на отримання допомоги по тимчасовій непрацездатності не наведено.
Отже, у спірних правовідносинах наявними є обидві умови для отримання допомоги - позивач є застрахованою особою і мав тимчасову непрацездатність, яка підтверджена відповідними листками непрацездатності.
Підставою відхилення заяви-розрахунку роботодавця органом ФСС та не призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності позивачеві стала видача листка непрацездатності позивачу в періоді оголошеного простою ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля».
Разом з тим, відповідно до частини першої статті 23 Закону №1105-XIV, якою визначені підстави для відмови в наданні допомоги по тимчасовій непрацездатності, така допомога не надається:
1) у разі одержання застрахованою особою травм або її захворювання при вчиненні нею злочину;
2) у разі навмисного заподіяння шкоди своєму здоров`ю з метою ухилення від роботи чи інших обов`язків або симуляції хвороби;
3) за час перебування під арештом і за час проведення судово-медичної експертизи;
4) за час примусового лікування, призначеного за постановою суду;
5) у разі тимчасової непрацездатності у зв`язку із захворюванням або травмою, що сталися внаслідок алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння або дій, пов`язаних з таким сп`янінням;
6) за період перебування застрахованої особи у відпустці без збереження заробітної плати, творчій відпустці, додатковій відпустці у зв`язку з навчанням.
Згідно з частиною другою статті 23 Закону №1105 застраховані особи, які в період отримання допомоги по тимчасовій непрацездатності порушують режим, встановлений для них лікарем, або не з`являються без поважних причин у призначений строк на медичний огляд, у тому числі на лікарсько-консультативну комісію (ЛКК) чи медико-соціальну експертну комісію (МСЕК), втрачають право на цю допомогу з дня допущення порушення на строк, що встановлюється рішенням органу, який призначає допомогу по тимчасовій непрацездатності.
Стаття 23 Закону №1105 містить вичерпний перелік підстав, при яких матеріальна допомога не призначається, який розширеному тлумаченню не підлягає.
Цей перелік не містить такої підстави як настання тимчасової непрацездатності у період простою роботодавця.
Як зазначалось вище, приписами Закону №1105 встановлено, що підставою для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності є виданий у встановленому порядку листок непрацездатності.
Порядок і умови видачі листка непрацездатності визначає Інструкція про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затверджена наказом МОЗ України від 13.11.2001 № 455, яка не містить положення, згідно з яким листок непрацездатності не видається у період простою підприємства.
Отже, проаналізувавши зазначені вище норми чинного законодавства, суд дійшов висновку, що під час простою підприємства не з вини працівника, допомога по тимчасовій непрацездатності має надаватись працівнику на загальних підставах.
Відповідачем не може бути відмовлено у виплаті допомоги по тимчасовій непрацездатності застрахованих особам у випадах, інших, ніж передбачені статтею 23 Закону № 1105, оскільки це суперечить приписам статті 19 Конституції України.
Судом наявності таких підстав не встановлено, а сторонами не надано доказів того, що вказаний листок виданий з порушеннями або є недійсним. Відповідачем вказана обставина не спростована.
При цьому, суд зазначає, що у п. 6 ч. 1 ст. 23 Закону №1105 визначені певні періоди, коли допомога по тимчасовій непрацездатності дійсно не передбачена (період перебування застрахованої особи у відпустці без збереження заробітної плати, творчій відпустці, додатковій відпустці у зв`язку з навчанням), проте час простою підприємства до таких періодів не віднесений.
Доводи відповідача стосовно того, що допомога по тимчасовій непрацездатності у разі настання страхового випадку в період простою підприємства суперечить самій сутності такої допомоги, яка є формою матеріального забезпечення, що повністю або частково компенсує втрату заробітної плати, оскільки у випадку простою підприємства заробітна плата працівника не нараховується, а тому і факту її втрати не відбувається, у зв`язку з чим підстави для компенсації відсутні, є безпідставними з огляду на таке.
Дійсно, як зазначалось вище, відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону №1105 допомога по тимчасовій непрацездатності надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу).
Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України, ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Згідно з ч. 1 ст. 113 КЗпП України час простою не з вини працівника, в тому числі на період оголошення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу).
За такого правового регулювання апеляційний суд вважає, що законодавцем оплата часу простою не з вини працівника прирівняна до заробітної плати і фактично нею і є, що підтверджується також тим, що стаття 113 КЗпП України, яка регулює порядок оплати часу простою, віднесена законодавцем до глави VII «Оплата праці».
Такий висновок суду підтверджується також і змістом статті 12 Закону України «Про оплату праці», відповідно до якої оплата за час простою, разом, зокрема з оплатою за роботу в надурочний час, у святкові, неробочі та вихідні дні, у нічний час, віднесена до норм оплати праці, а не до гарантій для працівників, як помилково зазначає відповідач.
Крім того, головним завданням загальнообов`язкового соціального страхування є соціальний захист працюючих громадян у зв`язку з тимчасовою втратою ними працездатності, тобто компенсація їм втраченого у зв`язку з непрацездатністю доходу.
У спірних правовідносинах, відповідно до наказу підприємства час простою позивачу оплачувався у розмірі не нижче тарифної ставки (окладу), а тому відповідач, відмовивши у фінансуванні ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» для надання позивачу допомоги по тимчасовій непрацездатності, порушив принципи загальнообов`язкового соціального страхування і позбавив позивача соціального захисту, не компенсувавши йому втрачений дохід, що по суті взагалі нівелює інститут соціального страхування.
Нездійснення оплати часу знаходження на тимчасовій непрацездатності позбавляє особу всіх соціальних гарантій, оскільки не виплата компенсації позбавляє особу навіть права на існування. Допомога по тимчасовій непрацездатності застрахованої особи не може дорівнювати нулю. Крім того, хоча і не в повному розмірі, час простою працівникам оплачується. Позивач є офіційно працевлаштованим, застрахованим, знаходився на тимчасовій непрацездатності, що підтверджується належним листом непрацездатності, і за цей період має отримати матеріальне забезпечення - допомогу по тимчасовій непрацездатності, що чітко передбачено чинним законодавством.
При цьому, суд зазначає, що допомога по тимчасовій втраті працездатності не може бути прирівняна до оплати за час простою, як державна гарантія. Працівник підприємства, що знаходиться в простої, у разі настання страхового випадку (хвороба), не може отримувати оплату за час простою, у визначений період, оскільки повинен отримати допомогу по тимчасовій непрацездатності ( у зв`язку із знаходженням на лікарняному).
Посилання відповідача на рішення Третього апеляційного адміністративного суду у справі аналогічним предметом спору є безпідставними, оскільки суперечать приписам ч. 5 ст. 242 КАС України, у зв`язку з чим висновки апеляційного суду не є обов`язковими для врахування судом при розгляді справи, яка розглядається.
Жодного преюдиційного значення для вирішення цього спору зазначені відповідачем рішення також не мають.
При обранні належного способу захисту позивача суд виходить з такого.
Порядок фінансування страхувальників для надання матеріального забезпечення застрахованим особам у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та окремих виплат потерпілим на виробництві за рахунок коштів Фонду соціального страхування України, затверджений постановою правління Фонду соціального страхування України 19.07.2018 №12 (далі - Порядок №12).
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1 Порядку №12 цей Порядок визначає механізм та умови фінансування страхувальників для надання за рахунок коштів Фонду соціального страхування України матеріального забезпечення у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності застрахованим особам, передбаченого статтею 20 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», за такими видами: допомога по тимчасовій непрацездатності.
За приписами п. 2 Порядку № 12 у разі настання у застрахованої особи страхового випадку, пов`язаного з тимчасовою втратою працездатності, комісія (уповноважений) із соціального страхування підприємства, з урахуванням вимог Положення про комісію (уповноваженого) із страхування з тимчасової втрати працездатності, на підставі поданих документів, передбачених статтею 31 Закону, приймає рішення про призначення матеріального забезпечення застрахованій особі.
На підставі рішення комісії (уповноваженого) із соціального страхування підприємства про призначення матеріального забезпечення (далі - комісія) страхувальник нараховує суми матеріального забезпечення та оформлює заяву-розрахунок, яка повинна бути передана до робочих органів виконавчої дирекції Фонду не пізніше 5 робочих днів з дати прийняття комісією такого рішення.
Відповідно до п. 4 Порядку №12 фінансування страхувальників для надання матеріального забезпечення застрахованим особам та окремих виплат потерпілим на виробництві здійснюється робочими органами виконавчої дирекції Фонду або їх відділеннями.
Підставою для фінансування страхувальників робочими органами виконавчої дирекції Фонду або їх відділеннями є оформлена за встановленим зразком заява-розрахунок, що містить інформацію про нараховані застрахованим особам суми матеріального забезпечення та окремих виплат потерпілим на виробництві за їх видами. Форма заяви-розрахунку наведена у додатку 1 до цього Порядку.
За умовами п. 5 Порядку №12 страхувальник подає заяву-розрахунок до робочого органу виконавчої дирекції Фонду або його відділення за своїм місцезнаходженням чи місцем проживання.
Згідно з п. 8 Порядку №12 робочий орган виконавчої дирекції Фонду або його відділення після надходження заяви-розрахунку здійснює перевірку інформації, наведеної у ній, перевіряє правильність заповнення реквізитів, наявність даних про страхувальника в Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування, дані про сплату ним єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, наявність у Фонді зареєстрованого нещасного випадку або профзахворювання (у разі проведення виплат потерпілим на виробництві (членам їх сімей), правильності нарахування виплат та у разі відсутності зауважень протягом десяти робочих днів здійснює фінансування сум, зазначених у заяві-розрахунку.
У разі виявлення помилок та/або недостовірних відомостей заява-розрахунок повертається страхувальнику з відповідними рекомендаціями щодо їх усунення.
Перевірка заяви-розрахунку, надання рекомендацій за її результатами, фінансування заяви-розрахунку або надання обґрунтованої відмови у її прийнятті здійснюється робочими органами Фонду або їх відділеннями протягом десяти робочих днів після надходження заяви-розрахунку.
З огляду на викладене, нарахування допомоги по тимчасовій непрацездатності покладено на страхувальника, а саме, на підприємство, де працює позивач, разом з тим відповідач після надходження заяви-розрахунку здійснює перевірку інформації, наведеної у ній, перевіряє правильність заповнення реквізитів, правильності нарахування виплат тощо, та у разі відсутності зауважень протягом десяти робочих днів здійснює фінансування сум, зазначених у заяві-розрахунку.
Як зазначено вище, ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» нарахувало позивачу допомогу по тимчасовій втраті працездатності та оформило заяву-розрахунок, до якої внесено відповідні суми, на які необхідно надати фінансування.
Водночас відповідачем відмовлено у здійсненні фінансування ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» для надання позивачу матеріального забезпечення - допомоги по тимчасовій непрацездатності з мотивів відсутності у позивача права на таке забезпечення, а отже, відповідачем ще не здійснювалась перевірка відомостей, зазначених в заяві-розрахунку, відповідно до п. 8 Порядку № 12, зокрема і правильності нарахування виплат, а тому суд вважає передчасними вимоги позивача щодо зобов`язання відповідача здійснити фінансування у конкретній грошовій сумі, оскільки правильність розрахунку останньої третьою особою ще підлягає перевірці відповідачем.
Таким чином, з метою ефективного захисту порушених прав позивача, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, шляхом зобов`язання Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області здійснити фінансування ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» для надання позивачу матеріального забезпечення - допомоги по тимчасовій непрацездатності за листком непрацездатності серії АДЮ 661684, що виданий 12.05.2020 року, за період з 28 квітня 2020 року по 12 травня 2020 року в кількості 15 днів, з урахуванням виплаченої суми у розмірі 5242,30 грн. за період з 23.04.2020 по 27.04.2020.
Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
При цьому суд враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
Зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачем, у свою чергу, не доведено правомірність вчинених дій.
Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, суд вважає, що наявні правові підстави для часткового задоволення позову.
Щодо клопотання позивача про негайне виконання судового рішення, суд зазначає наступне.
Статтею 371 КАС України визначено категорії адміністративних справ, рішення по яких виконуються або можуть виконуватися негайно, тобто до набрання рішенням законної сили.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.
Суд, який ухвалив рішення, за заявою учасників або з власної ініціативи може звернути до негайного виконання рішення, у разі стягнення всієї суми боргу при присудженні платежів, визначених пунктами 1, 2 частини першої цієї статті (п. 1 ч. 2 ст. 371 КАС України).
Зі змісту даних норм вбачається, що негайно виконуються рішення про присудження пенсії у межах суми стягнення за один місяць, тобто умовою для негайного виконання судового рішення є задоволення вимог позивача про стягнення певної конкретної суми пенсії, з якої можна виокремити її місячний розмір.
Оскільки рішення суду у даній справі носить зобов`язальний характер та в ньому не вирішується питання про стягнення коштів з відповідача, то дія п. 1 ч. 1 ст. 371 КАС України на спірні правовідносини не розповсюджується.
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
За змістом ч. 1 ст. 143 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Позивачем в межах даної справи сплачено судовий збір у розмірі 992,40 грн.
Таким чином, з урахуванням прийнятого судом рішення та приписів ч. 1 ст. 139 КАС України, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судового збору.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправними дії Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області щодо відмови прийняти заяву- розрахунок 001826 від 17.06.2020 р. та здійснити фінансування для надання матеріального забезпечення застрахованій особі ОСОБА_1 .
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Боженко