Справа № 480/3234/21
Суддя: С.М. Гелета
Дата ухвалення: 2022-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про відмову у зміні порядку виконання судового рішення
11 липня 2022 року Справа № 480/3234/21
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Гелета С.М., розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні суду в м. Суми заяву Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення державної виконавчої служби у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про встановлення порядку виконання рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 17.06.2021 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо не проведення ОСОБА_1 за період з 05.12.1994 по день фактичного розрахунку 11.09.2020 нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати при здійсненні виплати пенсії в розмірі 29377,79 грн. на виконання рішення суду від 03.04.2018 по справі №818/539/18. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області провести ОСОБА_1 за період з 05.12.1994 по день фактичного розрахунку 11.09.2020 нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати 11.09.2020 пенсії в розмірі 29377,79 грн. на виконання рішення суду від 03.04.2018 по справі №818/539/18.

Відділом примусового виконання рішень управління забезпечення державної виконавчої служби у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) подано заяву про встановлення порядку виконання рішення.

Так, державний виконавець просить встановити порядок виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду по даній справі, визначивши, що з Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області на користь позивача підлягає стягненню сума перерахованих коштів в розмірі 54721,90 грн. без застосування механізму виплати перерахованих коштів, визначеного постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження бюджету Пенсійного фонду України на 2020р.» від 24.01.2020 №22. Заява обґрунтована тим, що до відділу надійшов лист від Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, у якому встановлено, що позивачу було здійснено відповідний перерахунок, кошти нараховані, але не були виплачені. Таким чином боржником рішення суду не виконане в частині виплати коштів.

Судом вищевказана заява була призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні, але сторони у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду заяви повідомлялись належним чином, відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання по справі не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та доводи поданої заяви, суд відмовляє в її задоволенні, виходячи із наступного.

Згідно із ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Положеннями ст. 370 КАС України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Конституційний Суд України, розглядаючи справу № 1-7/2013 у рішенні від 26.06.2013 року, звернув увагу, що вже неодноразово зазначав про те, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини рішення від 25.04.2012 року № 11-рп/2012).

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини в пункті 40 рішення у справі "Горнсбі проти Греції" зазначив, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов`язкового судового рішення на шкоду одній зі сторін. Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (рішення у справі "Піалопулос та інші проти Греції", пункт 68).

Конституційний Суд України бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в рішенні у справі "Шмалько проти України" від 20.07.2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43). Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист. Отже, обов`язок виконати судове рішення виникає з моменту набрання ним законної сили.

Таким чином, у відповідності до зазначених правових норм, зокрема, Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, постанова Другого апеляційного адміністративного суду по даній справі є обов`язковим до виконання на всій території України. Як вбачається з матеріалів справи, на виконання судового рішення, судом видано позивачу виконавчий лист. На час розгляду даної заяви триває виконавче провадження, рішення суду залишається не виконаним, що підтверджується матеріалами справи та змістом заяви державного виконавця.

Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України Про виконавче провадження за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 378 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду. Частиною 3 статті 378 КАС України передбачено, що підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Під зміною способу і порядку виконання судового рішення розуміється застосування судом нових заходів щодо його реалізації у зв`язку з неможливістю його виконання раніше визначеним способом і порядком. При цьому зміна способу виконання не повинна змінювати (зачіпати) суть самого судового рішення.

Вирішуючи питання про зміну способу і порядку виконання рішення, суд повинен враховувати, що під зміною способу і порядку розуміється дія або сукупність дій, якими певним чином досягається кінцевий результат, та що підставою для зміни чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення є обставини, що роблять виконання рішення неможливим.

Відтак, зміною способу та порядку виконання судового рішення є прийняття судом нових заходів з метою реалізації рішення в разі неможливості його виконання у порядку і способом, раніше встановленими. При цьому, суд може змінити порядок і спосіб виконання судового рішення, не змінюючи при цьому його змісту.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії.

При цьому, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні (ч. 4 ст. 245 КАС України).

Аналіз норм Кодексу адміністративного судочинства України свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади за даних обставин.

Державним виконавцем у поданій заяві необхідність встановлення способу та порядку виконання рішення суду фактично ґрунтується на незгоді з висновками пенсійного органу щодо можливості застосування при виконанні рішення суду положень постановою КМУ "Про затвердження бюджету Пенсійного фонду України на 2020 рік" від 24.01.2020 № 22.

Однак суд зазначає, що прийняття Кабінетом Міністрів України постанови "Про затвердження бюджету Пенсійного фонду України на 2020 рік" від 24.01.2020 № 22 не має наслідком саме істотного ускладнення виконання судового рішення або неможливість його виконання, а зміна способу і порядку виконання рішення суду, з огляду на прийняття Кабінетом Міністрів України вказаної постанови, має наслідком надання оцінки можливості застосування при виконанні судового рішення норм матеріального права, що, з урахуванням положень статті 378 КАС України, є неприпустимим.

Питання щодо застосування тих чи інших норм матеріального права до спірних правовідносин можуть бути вирішені тільки під час розгляду справи по суті, а не під час розгляду процесуальних питань, пов`язаних з виконанням судового рішення.

Суд відмічає, що під час прийняття рішення у цій справі питання про застосування до спірних правовідносин постанови КМУ "Про затвердження бюджету Пенсійного фонду України на 2020 рік" від 24.01.2020 № 22 не досліджувалось. Більш того, суд також не досліджував питання та не визначав розмір перерахованої пенсії, а тому задоволення заяви у такий спосіб не узгоджується з приписами статті 378 КАС України.

Як вбачається з досліджених доказів щодо виплати нарахованих позивачу коштів, відповідач не відмовляється від виконання рішення суду, а зазначає, що виплата пенсії в перерахованому розмірі буде виплачена у разі їх надходження з Пенсійного фонду України до головного управління на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду.

Однак, такі обставини не вказують на неможливість виконання судового рішення у цій справі саме через спосіб захисту, застосований судом при його ухваленні, та не надають достатніх правових підстав для застосування процесуального інституту встановлення порядку і способу виконання судового рішення, регламентованого статтею 378 КАС України.

Посилання державного виконавця на неможливість виконання рішення суду зобов`язального характеру щодо нарахування та виплати заборгованості без участі боржника та можливість застосування до боржника заходів примусового виконання рішення в разу зміни способу і порядку його виконання на стягнення суд не приймає, оскільки з огляду на положення статті 129-1 Конституції України та статті 14 КАС України судове рішення є обов`язковим до виконання незалежно від обраного судом способу захисту порушеного права позивача (зобов`язання вчинити дії чи стягнення з нього коштів).

Змінивши спосіб виконання такого рішення із зобов`язання виплатити перераховану відповідачем суму пенсії на стягнення суми цих виплат, буде змінено рішення по суті, з виходом при цьому за межі позовних вимог та вирішенням питання, що не було предметом дослідження судом при розгляді справи по суті, судом не вирішувалися позовні вимоги щодо зобов`язання сплатити позивачу певну суму коштів, суд під час розгляду справи не перевіряв правильність нарахування суми пенсії.

Оскільки зміна на підставі статті 378 Кодексу адміністративного судочинства України способу і порядку виконання судового рішення не передбачає зміни обраного судом відповідно до статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України при ухваленні рішення способу відновлення порушеного права, зміна способу і порядку виконання рішення суду про зобов`язання суб`єктів владних повноважень здійснити виплату на стягнення такої виплати є незаконною. Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду України від 11 листопада 2014 року у справах №№ 21-394а14, 21-475а14, та в постанові Верховного Суду від 10 липня 2018 року у справі № 755/7078/16-а.

Вказані висновки також узгоджуються з висновками Верховного Суду викладеними у постанові від 30.01.2018 у справі 281/1820/14-а ( К/9901/1034/17), в якій Суд відмітив, що зміна способу і порядку виконання судового рішення не передбачає зміни обраного судом при ухваленні рішення способу відновлення порушеного права, а тому зміна способу і порядку виконання рішення суду про стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області на користь позивача перераховані кошти є незаконною.

Враховуючи викладене, суд відмовляє в задоволенні заяви Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення державної виконавчої служби у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про встановлення порядку виконання рішення по даній справі.

Керуючись ст. ст. 248, 256, 295, 378 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення державної виконавчої служби у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про встановлення порядку виконання судового рішення від 28.07.2021 по справі №480/3234/21 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя С.М. Гелета