Справа № 640/26001/21
Суддя: Горобцова Я.В.
Дата ухвалення: 2022-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2022 року № 640/26001/21

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Горобцової Я.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення,

в с т а н о в и в:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, в якому позивач просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області з нарахування та виплати позивачу пенсії за віком у невстановленому законом розмірі, без урахування показників страхового стажу та заробітної плати, підвищення до пенсії у розмірі 84% за пізніший вихід на пенсію, проведення масових перерахунків та індексації пенсії за віком на загальних підставах, не нарахування компенсації втрати частини доходів за затримку виплати пенсії;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області нарахувати та виплачувати позивачу пенсію за віком, як непрацюючому пенсіонеру, на загальних підставах, на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058, не нижче прожиткового мінімуму, передбаченого законом, на визначений позивачем банківський рахунок, починаючи з 11.11.2013, з урахуванням загального страхового стажу 25 років 3 місяці 19 днів, довідок про заробітну плату за період роботи з 1986 по 1991 роки, показника середньої заробітної плати за 2017-2019 роки, підвищення до пенсії у розмірі 84% за пізніший вихід на пенсію, проведення масових перерахунків та індексації пенсії за віком, на загальних підставах, виплатою компенсації втрати частини доходів за затримку виплати пенсії, починаючи з 11.11.2013 до моменту її фактичної виплати, на визначений позивачем банківський рахунок.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.09.2021 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 31.01.2022 цю справу передано для розгляду до Київського окружного адміністративного суду.

Вказана справа надійшла до Київського окружного адміністративного суду 21.04.2022, та після відповідної її реєстрації в порядку, передбаченому КАС України, автоматизованою системою документообігу суду було визначено суддю Горобцову Я.В.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 10.05.2022 позовну заяву залишено без руху із встановленням десятиденного строку для усунення недоліків.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 23.05.2022 справу прийнято до провадження, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що він 11 листопада 2013 року позивач встановленим порядком звернувся до органу ПФУ із заявою про призначення пенсії, з необхідними документами, у задоволенні якої неправомірно відмовлено, що встановлено у ухвалі Артемівського районного суду м. Луганська від 17.02.2014 №434/9684/13-а (ЄДРСР №37431081).

21.08.2020 позивач повторно, у відповідність до ст. 44 Закону України "Про загальнообов`язкове пенсійне державне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV та "Порядком надання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, згідно із Законом № 1058 -IV ", від 25.11.2005 № 22-1 звернувся до відповідача через представника за довіреністю із заявою за формою дод. 3 до "Порядку 22-1" про призначення пенсії за віком, на визначений позивачем банківський рахунок, починаючи з 11.11.2013, дати первинного звернення до органу ПФУ.

Позивачем подано до органу ПФУ встановленим порядком усі необхідні документи для призначення пенсії за віком, що підтверджено розпискою повідомлення органу ПФУ від 21.08.2020 і відповідачем не заперечується.

На виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.02.2021 у справі №320/8176/20 позивачу 08.06.2021 призначено пенсію за віком, починаючи з 21.08.2020 При цьому вимога про призначення та виплату пенсії з 11.11.2013, моменту першого звернення за призначенням пенсії, судом не розглянуто та рішення не прийнято.

Позивач звернувся до суду, вважаючи що призначення пенсії здійснено не у спосіб, встановлений законодавством, починаючи з 21.08.2020, без урахуванням повного страхового стажу, довідок про заробітну плату, з розрахунку показника середньої заробітної плати за 2017-2019 роки, нижче за мінімальну пенсію у розмірі прожиткового мінімуму, передбаченого законом, підвищення до пенсії за пізніший вихід на пенсію, без проведення на загальних підставах масових перерахунків пенсії за віком, без виплати компенсації втрати частини доходів за затримку виплати пенсії, починаючи з 11.11.2013, до моменту фактичної її виплати, на визначений заявником банківський рахунок.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначив, що оскільки страховий стаж набутий позивачем до 01.01.2004 (дата набрання законної сили Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»), то відповідно до п. 2 ст. 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія призначена на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення»).

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, платник податків, не працює, з 25.10.1994 постійно проживає в Ізраїлі.

21.08.2020 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області із заявою про призначення пенсії за віком з 11.11.2013. До заяви було надано такі документи: паспорт громадянина України для виїзду за кордон; довідки про присвоєння РНОКПП; трудова книжка; витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб і фізичних осіб-підприємців; нотаріально посвідчена копія довіреність; довідка про заробітну плату за період з 1986-1991 роки; додаток до довідки про заробітну плату; довідка про перейменування підприємства; диплом про закінчення інституту; заява про виплату пенсії на банківський рахунок.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 26.08.2020 №6 у призначенні пенсії було відмовлено.

Рішенням Окружного адміністративного суду від 02.02.2021 у справі №320/8176/20 позов задоволено частково.

Визнано протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 26.08.2020 №6.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 21.08.2020, з урахуванням висновків, викладених у даному рішенні.

Водночас, відповідно до мотивувальної частини рішення матеріали справи не містять документів, що підтверджують чи призначалась пенсія позивачу раніше, чи припинена у зв`язку з виїздом за кордон.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 02.02.2021 набрало законної сили 03.03.2021.

На виконання вказаного рішення, позивачу призначено пенсію за віком з 21.08.2020 на підставі Закону України "Про пенсійне забезпечення" в розмірі 56 грн., з доплатою до розміру мінімальної пенсії, без урахування наданих позивачем документів про заробітну плату і страховий стаж (проставлені в протоколах як "0,00000"), підвищення до пенсії за більш пізній вихід на пенсію, без проведення масових перерахунків пенсії за віком на загальних підставах.

Відповідно до розрахунку пенсії страховий стаж пенсіонера склав 23 роки 11 місяців 19 днів. Розмір пенсії становить 1712,00 грн.

З урахуванням висновків, викладених у рішенні Київського окружного адміністративного суду від 02.02.2021, позивачу було проведено нарахування пенсії за період з 21.08.2020 по 31.06.2021 у сумі 17727,48 грн. Виплата пенсії та нарахованої заборгованості була проведена у плановий виплатний період в липні 2021 року.

18.06.2021 позивач повторно звернувся до відповідача із заявою про виплату пенсії за віком у встановленому законом розмірі, відповідно до Закону № 1058-IV, починаючи з 11.11.2013 з урахуванням загального страхового стажу, довідок про заробітну плату, показника середньої заробітної плати за 2017-2019 роки, проведення масових перерахунків пенсії за віком, на загальних підставах, підвищення до пенсії за більш пізній вихід на пенсію, з виплатою компенсації втрати частини доходів за затримку виплати пенсії, за період з 11.11.2013 до моменту її фактичної виплати, на зазначений заявником банківський рахунок.

Надаючи оцінку обставинам справ, суд виходить з такого.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Передбачене Конституцією право громадян на соціальний захист конкретизоване у Законі України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) .

Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Відповідно до ст. 1 Закону № 1058-IV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Згідно ч. 1 ст. 27 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Відповідно до ч. 1 Закону №1058-IV розмір пенсії за віком визначається за формулою: П = Зп х Кс, де:

П - розмір пенсії, у гривнях;

Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи, визначена відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, у гривнях;

Кс - коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи, визначений відповідно до статті 25 цього Закону.

Приписами ч. 1 ст. 40 Закону № 1058-IV для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачений Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 р. № 22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 р. за №1566/11846 (далі - Порядок №22-1)

Згідно п. 2.10 Порядку №22-1 довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами.

У випадках, коли архівні установи не мають можливості видати довідку за встановленою формою з розшифровкою виплачених сум за видами заробітку, вони можуть видавати довідки, що відповідають даним, наявним в архівних фондах, без додержання цієї форми.

Установлення заробітку для обчислення пенсії на підставі показань свідків не допускається. Виписка зі штатного розпису про посадовий оклад, профспілкові квитки, квитки партій та рухів, громадських об`єднань не є документами, що засвідчують фактичний заробіток для обчислення розміру пенсії.

Відповідно п. 2.23 Порядку № 22-1 при поданні особою заяви в паперовій формі документи можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію.

Щодо неврахування Пенсійним фондом довідки про заробітну плату за період роботи з 1986 по 1991 роки суд зазначає таке.

До заяви про призначення пенсії позивачем було додано довідку про заробітну плату за період страхового стажу до 01.07.2000 №293 від 09.09.2013, видану Державним підприємством «Луганський державний проектний інститут житлового і цивільного будівництва «Луганськцивільпроект».

Відповідно до вказаної довідки філіал інституту «Гіпроград» перейменовано у Державний проектний інститут по проектуванню житлово-цивільного будівництва «Ворошиловгражданпроект».

Державний проектний інститут по проектуванню житлово-цивільного будівництва «Ворошиловгражданпроект» перейменовано шляхом корпоратизації, наказ Міністра України у справі будівництва і архітектури №24 від 03.02.1994, у відкрите акціонерне товариство «Луганськцивільпроект».

Відкрите акціонерне товариство «Луганськцивільпроект» перейменовано на підставі наказу Держкомітету України у справах будівництва й архітектури №142 від 14.07.1995 в Луганський Державний проектний інститут житлового і цивільного будівництва «Луганськцивільпроект».

Луганський Державний проектний інститут житлового і цивільного будівництва «Луганськцивільпроект» перейменовано на підставі наказу Мінрегіонстроя України №453 від 10.10.2008 в Державне підприємство «Луганський державний проектний інститут житлового і цивільного будівництва «Луганськцивільпроект» і є його правонаступником.

Відділ перерахунку пенсії №2 Управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області у зв`язку з призначенням пенсії ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області з проханням посприяти у проведенні звірки відомостей, зазначених у довідці про заробітну плату, яка видана Державним підприємством «Луганський державний проектний інститут житлового і цивільного будівництва «Луганськцивільпроект» №293 від 09.09.2013, за період роботи з 01.01.1986 по 31.12.1991 з первинними документами страхувальника.

Головне управління Пенсійного фонду України у Луганській області листом від 05.07.2021 №1200-0901-9/21204 повідомило, що вся документація та архіви ДП «Луганський державний проектний інститут житлового і цивільного будівництва «Луганськцивільпроект» залишились у м. Луганську Луганської області, яке згідно з додатком 1 до розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 №1085 є тимчасово окупованою територією України. У зв`язку з чим провести перевірку довідки про заробітну плату не виявилось можливим.

Стаття 1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" визначає, що тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбаченіКонституцією та законами України.

Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Разом з цим, суд вважає необхідним зазначити, що у 1971 році Міжнародний суд Організації Об`єднаних Націй (далі - ООН) у документі "Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії" зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але "у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів".

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) розвиває цей принцип у своїй практиці. Наприклад, у справах "Лоізіду проти Туреччини" (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), "Кіпр проти Туреччини" (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та "Мозер проти Республіки Молдови та Росії" (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). "Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, - вважають судді ЄСПЛ, - Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать".

При цьому, у виняткових випадках, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав ніяким чином не легітимізує таку владу.

Крім того, суд також вважає можливим застосувати названі загальні принципи ("Намібійські винятки"), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та ЄСПЛ, в контексті оцінки документів, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки неприйняття їх призведе до порушень та обмежень прав позивача на соціальний захист та гарантоване йому право на пенсійне забезпечення.

Верховний Суд у постановах 28.08.2018 (справа №175/4336/16-а), від 25.09.2018 (справа №242/65/17), від 11.07.2019 (справа №423/1156/17), від 31.10.2019 (справа №711/10426/16-а) вказав, що документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян, оскільки вказана обставина не може слугувати підставою порушення прав громадян України на пенсійне забезпечення, що відповідає правозастосовній практиці в частині застосування так званих "намібійських винятків" Міжнародного суду ООН.

Тобто за умови підтвердження трудового стажу, позивач як громадянин України, наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних підстав.

Відтак, суд вважає, що відповідач безпідставно відмовився врахувати зміст довідки від 09.09.2013 №293.

Пунктом 2.9 Порядку №22-1 передбачено, що документи мають бути чинними (дійсними) на дату їх подання.

Суд звертає увагу, що архівні довідки від 09.09.2013 №293, виданої Державним підприємством «Луганський державний проектний інститут житлового і цивільного будівництва «Луганськцивільпроект», засвідчена підписами уповноважених осіб та скріплена печаткою підприємства. Тому відсутні підстави вважати, що довідка, створена у порядку, не передбаченому законом, чи органом окупаційної адміністрації, що б відповідно до ч.3 ст.9 Закону України ''Про забезпечення прав і свобод громад та правовий режим на тимчасово окупованій території України'', ч.2 ст.2 Закону України ''Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України та тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях'' зумовлювало їх недійсність.

Періоди роботи, зазначені в довідці, відповідають періодам роботи позивача, зазначених у копії трудовї книжки.

Отже позовні вимоги про зобов`язання відповідача врахувати довідку про заробітну плату за період роботи з 1986 по 1991 роки підлягають задоволенню.

Щодо вимоги позивача про застосування показника середньої заробітної плати за 2017-2019 роки.

Суд відмічає, що залежно від періоду призначення пенсій, при їх обчисленні застосовуються наступні показники середньої заробітної плати:

для призначених до 31.12.2017 - 4 888,83 грн (усереднений показник середньої заробітної плати за 2014-2016 роки. - 3764,40 грн. збільшений з 01.03.2019 р. на 17 %, з 01.05.2020 на 11 %),

для призначених з 01.01.2018 по 31.12.2018 - 5 377,90 грн (усереднений показник середньої заробітної плати за 2016-2017 роки),

для призначених з 01.01.2019 по 31.12.2019 - 6 188,89 грн (усереднений показник середньої заробітної плати 2016 - 2018 роки),

за зверненнями про призначення пенсій, що надійшли з 01.01.2020 - 7 763,17 грн (усереднений показник середньої заробітної плати 2017 - 2019 роки).

Відповідно до матеріалів справи, пенсію позивачу призначено з 21.08.2020 з урахуванням середнього заробітку за 3 попередні роки (2017-2019 роки).

Тому, в цій частині позовна заява не підлягає задоволенню.

Щодо вимоги позивача призначити і зробити перерахунок пенсії з 11.11.2013 суд зазначає таке.

У позовній заяві позивач зазначає, що він 11.11.2013 встановленим порядком звернувся до органу ПФУ із заявою про призначення пенсії, у задоволенні якої було призначено.

Також позивач відмічає, що дані обставини були встановлені в ухвалі Артемівського районного суду м. Луганська від 17.02.2014 у справі №434/9684/13-а.

Судом встановлено, що предметом оскарження у справі №434/9684/13-а була відмова у призначенні пенсії, отримана 13.11.2013.

Постановою Артемівського районного суду м. Луганська від 17.02.2014 визнано дії Управління Пенсійного фонду України в Артемівському районі м. Луганська щодо відмови у призначенні пенсії ОСОБА_1 пенсію, на підставах визначених пенсійним законодавством, починаючи з дня звернення.

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 23.04.2014 постанову Артемівського районного суду м. Луганська від 17.02.2014 скасовано та відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Артемівському районі м. Луганська про визнання дій неправомірними та зобов`язання призначити пенсію.

Тобто питання призначення пенсії з 11.11.2013 вирішено судом у справі №434/9684/13-а і у розумінні частини 4 статті 78 КАС України не підлягають доказуванню.

Крім того, питання призначення пенсії з 11.11.2013 не підлягає перегляду, оскільки одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відступ від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. п.46 рішення у справі «Устименко проти України», п.п.51,52 рішення у справі «Рябих проти Росії», п.31 рішення у справі «Марушин проти Росії», п.61 рішення у справі «Брумареску проти Румунії»).

Відстоюючи принцип правової визначеності, як у випадках перегляду судових актів у порядку нагляду (див. рішення Суду у справах «Світлана Науменко проти України», «Трегубенко проти України», «Рябих проти Росії»), так у випадках перегляду справ у зв`язку з нововиявленими обставинами (див. рішення у справах «Праведна проти Росії», «Желтяков проти України», п.п. 42-48), Європейський Суд з прав людини вважає доцільним слідувати тій же логіці, коли цей основоположний принцип підривається за допомогою інших процесуальних механізмів, таких як продовження строку на оскарження.

Вирішуючи питання про строки, з яких пенсія підлягає перерахунку, суд зазначає таке.

Велика Палата Верховного Суду у ухвалі від 20.05.2020 у справі № 815/1226/18 зазначила, що у разі затримки виплати пенсії з вини держави, в особі її компетентних органів, такі виплати пенсії мають проводитися без обмеження будь-яким терміном, тим більше коли йдеться про літню людину, яка проживає в іншій країні, тобто поза інформаційним полем України.

У постанові також зазначено, що протиправна невиплата пенсії, що сталася з вини держави, в особі її компетентних органів (зокрема, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Міністерства соціальної політики України, Пенсійного фонду України), може бути віднесена до правопорушень, що продовжуються, оскільки суб`єкт владних повноважень - відповідний орган ПФУ - протягом певного часу ухиляється від виконання своїх зобов`язань (триваюча протиправна бездіяльність) або допускає протиправну поведінку (триваюча протиправна діяльність) щодо пенсіонера, чим порушує його право на соціальний захист - пенсійне забезпечення.

Враховуючи, що пенсію ОСОБА_1 призначено за рішенням суду з 21.08.2020 відповідно до розрахунку від 08.06.2021, про порушення своїх прав він знати раніше на міг, суд вважає за доцільне зобов`язати здійснити перерахунок пенсії саме з 21.08.2020.

Щодо встановлення підвищення до пенсії відповідно до ч. 1 ст. 29 Закону №1058-IV, суд зазначає таке.

Згідно ч. 1 ст. 29 Закону № 1058-IV особі, яка набула право на пенсію за віком відповідно до цього Закону, але після досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, виявила бажання працювати і одержувати пенсію з більш пізнього віку, пенсія за віком призначається з урахуванням страхового стажу на день звернення за призначенням пенсії з підвищенням розміру пенсії за віком, обчисленого відповідно до статті 27 цього Закону, на такий відсоток:

на 0,5% - за кожний повний місяць страхового стажу, починаючи з місяця, наступного за місяцем досягнення пенсійного віку у разі відстрочення виходу на пенсію на строк до 60 місяців;

на 0,75% - за кожний повний місяць страхового стажу, починаючи з місяця, наступного за місяцем досягнення пенсійного віку у разі відстрочення виходу на пенсію на строк понад 60 місяців.

Відповідно ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Дослідженням трудової книжки ОСОБА_1 встановлено, що під записом № 20 значиться, що позивач звільнився за власним бажанням 18.10.1994. Після 18.10.1994 інші записи у трудовій книжці позивача відсутні. Тобто останній запис про трудову діяльність позивача занесено, коли останньому було 43 роки.

Позивачем не надано належних, достовірних, достатніх письмових доказів визначених ст.ст. 72-76 КАС України про трудову діяльність після досягнення пенсійного віку.

Таким чином, вимога щодо встановлення підвищення в розмірі 84 % позивачу відповідно за більш пізній вихід на пенсію є безпідставною, оскільки таке підвищення встановлюється лише пенсіонерам, які після досягнення пенсійного віку продовжували працювати та набули страховий стаж.

Щодо позовної вимоги виплатити компенсації втрати доходу за затримку виплати пенсії за період з 11.11.2013 по день фактичної виплати пенсії, суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати" підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Стаття 2 цього ж Закону встановлює, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Згідно ч. 2 ст. 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Отже, підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких умов: 1) нарахування громадянину належних йому доходів (заробітної плати, пенсії, соціальних виплат, стипендії); 2) порушення встановлених строків їх виплати (як з вини так і без вини підприємств всіх форм власності і господарювання); 3) затримка виплати доходів один і більше календарних місяців; 4) зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги і 5) доходи не повинні носити разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата).

З метою реалізації ЗУ "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати" Кабінетом Міністрів України 21 лютого 2001 року було прийнято постанову № 159, якою затверджено Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати.

Відповідно до п. 1 вказаного Порядку його дія поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Пунктом 2 Порядку передбачено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 01 січня 2001 року.

Аналіз даних правових норм свідчить про те, що компенсація можлива лише в тому разі, коли пенсія нарахована, але не виплачена.

Судом встановлено, що на виконання рішення суду від 02.02.2021 у справі 320/8176/20, яке набрало законної сили 03.03.2021, призначено пенсію, як непрацюючому пенсіонеру з 21.08.2020. Розрахунок пенсії проведено із врахуванням стажу роботи - 23 роки 11 місяців 19 днів.

У липні 2021 року позивачу виплачено доплату з 21.08.2020 по 31.06.2021 включно у розмірі 17727,48 грн. та основний розмір пенсії за липень 2021 року - 1712,00 грн.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного та враховуючи ту обставину, що виплата пенсії позивачу здійснена в липні 2021 року, суд зазначає про наявність підстав для компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати за період з 21.08.2020 по 30.06.2021.

Разом з тим, вимога позивача про нарахування та виплату пенсії не нижче мінімальної пенсії в розмірі прожиткового мінімуму, на визначений позивачем банківський рахунок, з врахуванням страхового стажу 25 років 3 місяці 19 днів, проведенням перерахунків та індексації не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Так, ст. 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Тобто такі повноваження суд реалізує у разі встановленого факту порушення прав, свобод чи інтересів позивача, що зумовлює необхідність їх відновлення належним способом у тій мірі, у якій вони порушені. Зміст вимог адміністративного позову, як і, відповідно, зміст рішення, має виходити з потреби захисту саме порушених прав, свобод та інтересів у цій сфері, а не можливість їх порушення в майбутньому.

Враховуючи, що предметом спору у даній справі є протиправні дії відповідача щодо призначення пенсії без врахування довідок про заробітну плату за період роботи з 1986 по 1991 роки, а не дії, пов`язані з наслідками перерахунку та виплати пенсії, тому вимоги позивача у цій частині позову є передчасними.

Щодо вимог в частині допущення до негайного виконання рішення суду в повному обсязі заявлених позовних вимог, шляхом стягнення всієї суми боргу по пенсіях, починаючи з 11.11.2013 по день фактичної її виплати, суд зазначає таке.

Приписами ч. 1 ст. 371 КАС України визначено, що негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Оскільки предметом спору у даній справі є правомірність дій відповідача щодо призначення пенсії без врахування заробітної плати, зазначеної у вищезазначених довідках, а не присудження позивачам виплати пенсії, то суд приходить до висновку про відсутність визначених ст. 371 КАС України підстав для звернення рішення у даній справі до негайного виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З урахуванням системного аналізу правових норм, наведених вище, досліджених судом доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Щодо заявленої вимоги про встановлення судового контролю шляхом зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області, подати у встановлений судом строк звіт про виконання рішення суду, суд зазначає таке.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника субєкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Зазначеній нормі відповідають також і положення п. 1 ч. 6. ст. 246 КАС України, згідно з яким у разі необхідності у резолютивній частині також вказується про порядок і строк виконання рішення та положення підпункту "ґ" п. 4 ч. 1 ст. 322 КАС України, відповідно до якого постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням встановленого судом строку для подання субєктом владних повноважень відповідачем до суду першої інстанції звіту про виконання постанови, якщо вона вимагає вчинення певних дій.

Крім того, суд зазначає, що згідно з вимогами ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Суб`єктами, на яких поширюється обов`язковість судових рішень являються всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадові чи службові особи та громадяни.

Відповідно до вимог ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Із наведеного слідує, що рішення суду, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи. Це забезпечується, в першу чергу, через примусове виконання судових рішень відповідно до Закону України "Про виконавче провадження". Судовий контроль у формі зобов`язання подати звіт, також є формою забезпечення виконання судових рішень.

З наведеного слідує, що повноваження адміністративного суду накладати на суб`єкта владних повноважень зобовязання подати звіт про виконання рішення суду є правом суду, а не його обов`язком, реалізація якого можлива у випадку доведення позивачем або встановлення судом під час розгляду справи, що за відсутності такого контролю рішення суду залишиться не виконаним, чи для його виконання доведеться докласти значних зусиль.

Будь-яких пояснень на обґрунтування необхідності покладення на відповідача додаткового обов`язку під час виконання судового рішення позивач у позовній заяві не зазначив. У свою чергу судом під час розгляду справи обставин, які б вимагали встановлення судового контролю, не встановлено.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до квитанції від 13.05.2022 №6388-8854-6142-9995 позивачем сплачено судовий збір на загальну суму 908,00 грн.

Зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору на суму 454,00 грн підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 9, 14, 72-78, 90, 139, 143, 242-246, 251, 255, 291 КАС України, суд

в и р і ш и в:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській обласі по нарахуванню та виплаті ОСОБА_1 пенсії за віком у невстановленому законом розмірі.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (, місцезнаходження: 08500, Київська обл., місто Фастів, вул. Саєнка Андрія, будинок 10) нарахувати та виплачувати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) пенсію за віком, як непрацюючому пенсіонеру, на підставі Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням довідок про заробітну плату за період роботи з 1986 по 1991 роки, видану Державним підприємством «Луганський державний проектний інститут житлового і цивільного будівництва «Луганськцивільпроект», з виплатою компенсації втрати частини доходів за затримку виплати пенсії за період з 21.08.2020 по 30.06.2021.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 454, 00 грн. (чотириста п`ятдесят чотири гривні 00 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (, місцезнаходження: 08500, Київська обл., місто Фастів, вул. Саєнка Андрія, будинок 10).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Я.В. Горобцова

Горобцова Я.В.