Справа № 296/2258/20
Суддя: Драчук Т. О.
Дата ухвалення: 2022-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 296/2258/20

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Панкеєва В.А.

Суддя-доповідач - Драчук Т. О.

11 липня 2022 року м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Драчук Т. О.

суддів: Смілянця Е. С. Полотнянка Ю.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Житомирського військового інституту імені С.П.Корольова на ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2022 року у справі за адміністративним позовом Житомирського військового інституту імені С.П.Корольова до ОСОБА_1 про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В :

в березні 2020 року позивач, Житомирський військовий інститут імені С.П.Корольова звернувся до Корольовського районного суду м. Житомира з позовом до ОСОБА_1 про стягнення шкоди на суму 43901,03 грн.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2022 року позовну заяву повернуто позивачеві.

Не погодившись із зазначеною ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що ухвалу суду першої інстанції прийнято з порушення норм процесуального права, просив скасувати судове рішення.

Згідно ч. 1, 2 ст. 312 КАС України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Враховуючи положення ст.312 КАС України, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження.

Повертаючи позовну заяву суд першої інстанції виходив з того, що ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 19.01.2022 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строку для усунення недоліків шляхом надання до суду обґрунтованого клопотання про поновлення строку звернення до суду з належними доказами.

27 січня 2021 року позивач скористався правом на усунення недоліків позовної заяви та направив на адресу суду заяву про поновлення строку на звернення до суду.

Як вбачається з позовної заяви, предметом спірних правовідносин є стягнення з відповідача невідшкодованої шкоди на користь позивача. Водночас, невідшкодована шкода в сумі 43901,03 грн виникла в день звільнення відповідача з військової служби, що відбулося 02.01.2018.

Проте із даним позовом позивач звернувся лише в березні 2020 року, що підтверджується датою, зазначеною на штампі поштового конверту.

Для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.

Згідно з частиною п`ятою статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції приходить до висновку, що позивачем пропущено встановлений КАС України строк звернення до суду, а тому позовну заяву Житомирського військового інституту ім. С.П.Корольова слід повернути позивачу.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши ухвалу суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Положеннями статті 122 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з абз.2 ч.2 ст.122 КАС України для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до ч.5 ст.122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Частиною 1 ст. 169 КАС України передбачено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

З матеріалів справи встановлено, що адміністративний позов подано позивачем 17.03.2020.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 19 січня 2022 року позовну заяву Житомирського військового інституту ім. С.П.Корольова залишено без руху та надано позивачу десятиденний строку для усунення недоліків позовної заяви.

Підставою для прийняття ухвали суду про залишення позовної заяви без руху слугувало те, що підстави звернення до суду з позовом щодо стягнення з відповідача матеріальної шкоди виникли 02.01.2018. Натомість до суду позивач звернувся лише 17.03.2020

27 січня 2021 року позивач скористався правом на усунення недоліків позовної заяви та направив на адресу суду заяву про поновлення строку на звернення до суду.

На підтвердження обставин поважності пропуску такого строку позивачем до матеріалів справи надано докази вчинення дій, спрямованих на досудове врегулювання спору.

Однак, надані до матеріалів справи докази не підтверджують поважність пропуску позивачем строку звернення до суду з 02.01.2018 (дня звільнення відповідача) до 17.03.2020 (дня звернення до Корольовського районного суду м. Житомира).

Жодний доказ та аргумент, що наведений в заяві, не свідчать про поважність пропуску строку звернення до суду з позовом.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для визнання поважними причин пропуску позивачем строку звернення до суду.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду, з огляду на наступне.

Пропуск встановленого ст. 122 КАС України строку не є безумовною підставою для повернення позовної заяви або залишення адміністративного позову без розгляду, оскільки, за наявності поважних причин його пропуску, такий строк може бути поновлено.

Слід виходити не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про ці факти.

Так, причини пропуску строку звернення до адміністративного суду можуть бути визнані судом поважними лише якщо відповідні обставини виникли об`єктивно, незалежно від волі особи, безпосередньо унеможливлюють або ускладнюють можливість подання позову у визначений законом строк, виникли протягом строку, який пропущено та підтверджується належними і допустимими доказами.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно слід розрізняти поняття «дізнався» та «повинен був дізнатись».

Так, під поняттям «дізнався» необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

Поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Зазначені висновки сформовані Верховним Судом у постанові від 21.02.2020 у справі 340/1019/19.

В свою чергу, апелянт не спростовує факт звернення до суд з значною затримкою з моменту настання події, що спричинили стягнення шкоди на суму 43901,03 грн. Разом з цим, апелянт зазначає про намагання врегулювання даного питання самостійно та з посиланням на ст.530 ЦК України. Також, позивач вказує, що дізнався про відмову в добровільному погашені заборгованості лише 17.03.2020.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що правова позиція щодо юрисдикції схожого спору (спір з приводу відшкодування матеріальної шкоди, завданої особою державі під час проходження військової служби) викладена, зокрема в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 818/1688/16, від 23 січня 2019 року у справі № 825/730/16. Спори у цих справах також стосувалися звернення суб`єкта владних повноважень із позовом про стягнення грошових коштів з особи, що перебувала на публічній/державній службі, і суд дійшов висновку, що питання стягнення збитків/відшкодування шкоди, завданих особою, що перебуває або перебувала на державній/публічній службі, має вирішуватися за правилами адміністративного судочинства.

Тобто, правова позиція щодо юрисдикції у аналогічних спорах була змінена ще в грудні 2018 року, тому звертаючись з вказаним позовом до Корольовського районного суду м. Житомира, позивач, як суб`єкт владних повноважень мав би знати про зміни судової практики щодо юрисдикції вирішення аналогічних спорів.

А тому, посилання апелянта на ЦК України не знаходять свого підтвердження.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що позивачем пропущено строк звернення до суду, оскільки право у позивача на звернення до суду з адміністративним позовом виникло 02.01.2018, проте, адміністративний позов поданий лише 17.03.2020, а поважних причин пропуску строку судом не встановлено.

Колегія суддів зазначає, що поважними причинами для поновлення строку на подання адміністративного позову визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Отже, строк повинен бути пропущений виключно з поважних причин.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Звернення до суду з позовом є способом реалізації права на захист порушених прав і свобод особи, які така особа вважає порушеними у зв`язку з виникненням певних обставин, що впливають на її права. Отже, початок перебігу строку звернення до суду пов`язується саме з виникненням оспорюваних правовідносин, тобто предметом позовних вимог та часом коли особа дізналася або повинна була дізнатися про такі обставини.

Колегія суддів зазначає, що встановлення законом процесуальних строків має на меті дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Статтею 44 КАС України передбачено обов`язок осіб, які беруть участь у справі (учасників справи), добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема, щодо дотримання процесуальних строків.

Таким чином, особа, яка має намір подати позов, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії для виконання процесуального обов`язку дотримання вимог процесуального закону стосовно форми і змісту позовної заяви, в тому числі процесуальних строків її подачі.

Наведені позивачем підстави пропуску строку звернення до суду мають суб`єктивний характер та не позбавляли останнього можливості звернутись до суду з даним позовом у встановлені КАС України строки.

Доводи апелянта в частині дізнання про відмову в добровільному погашенні заборгованості лише 17.03.2020, також є необґрунтованими, оскільки з моменту виникнення підстав спору до моменту подання позову пройшло понад два роки, що не може вважатись незначним строком в межах, якого позивач вважав, що інша сторона добровільно погасить заборгованість. Крім того, відповідач не зазначав про добровільне погашення заборгованості, протягом вказаного періоду.

Також, колегія суддів зазначає, що намагання позивача врегулювати спір власними силами не може вважатись поважною причиною пропуску строку, оскільки дана обставина ніяким чином не обмежувала позивача подати позов до суду своєчасно та на законодавчому рівні не зупиняє перебіг процесуальних строків.

Отже, вказані позивачем обставини не є поважними причинами пропуску строку звернення до адміністративного суду, оскільки не є обставинами об`єктивного і непереборного характеру, а тому, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано визнано неповажними підстави, вказані позивачем у заяві про поновлення строку звернення до адміністративного суду.

Жодних інших належних та допустимих доказів, які б підтверджували поважність причин пропуску строку звернення до суду із адміністративним позовом, позивачем не надано, немає таких доказів і в матеріалах справи.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Крім того, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28.10.1998, заява №28090/95, п. 45). Реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

У рішенні «Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії» Європейський суд встановив, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними (рішення від 25.01.2000, п. 33).

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Обмеження на законодавчому рівні права звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів відповідними строками узгоджується із принципом «Leges vigilantibus non dormientibus subveniunt», згідно з яким закони допомагають тим, хто пильнує.

За таких обставин, судова колегія приходить до висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про існування об`єктивних та поважних причин, які зумовили несвоєчасне звернення до суду.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції стосовно відсутності підстав для задоволення клопотання позивача про поновлення процесуального строку для звернення до суду із даним позовом.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС позовна заява повертається позивачеві, якщо останній не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

За таких обставин, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції щодо невиконання позивачем вимог ухвали Житомирського окружного адміністративного суду від 19.01.2022 про залишення позовної заяви без руху.

Отже, враховуючи викладені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для повернення позовної заяви.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Житомирського військового інституту імені С.П.Корольова залишити без задоволення, а ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2022 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Драчук Т. О.

Судді Смілянець Е. С. Полотнянко Ю.П.