Справа № 480/2966/22
Суддя: В.О. Павлічек
Дата ухвалення: 2022-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2022 року Справа № 480/2966/22

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Павлічек В.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/2966/22 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України про стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач), звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України (далі по тексту - відповідач), в якій просить стягнути із Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України на користь ОСОБА_1 38 748,69 грн. вартості не отриманого речового майна згідно довідки № 1 від 28.01.2022року.

Позовні вимоги обгрунтовуються тим, що станом на день звільнення позивача зі служби, відповідач не провів з позивачем розрахунку щодо виплати грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна. Позивач звертався із рапортом від 17.09.2021 року до відповідача про виплату компенсації вартості речового майна. Проте відповіді на вказаний рапорт відповідачем надано не було. В подальшому представник позивача та сам позивач неодноразово зверталися до відповідача із відповідними заявами, проте належних виплат до цього часу не здійснено.

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду відкрито провадження в даній справі, призначено справу до судового розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження та встановлено строк відповідачу для подання відзиву та доказів, які наявні у відповідача, а також встановлено строк позивачу для подання відповіді на відзив, а відповідачу заперечення.

На виконання зазначеної ухвали відповідачем було подано відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог заперечує та просить відмовити в їх задоволенні, зокрема зазначивши, що станом на час звільнення зі служби позивачем не було написано рапорту про відмову від належного до видачі речового майна та отримання за неї грошової компенсації саме тому в наказі командира в/ч НОМЕР_2 від 20.09.2021 №196 не вказано про її виплату. Заяву ж для отримання довідки № 1 про вартість речового майна, що належить до видачі позивачем було подано вже після звільнення 21.01.2022, саме тому вона отримана 28.01.2022. Досі позивачем не надано до відповідача заяву на ім`я командира військової частини з проханням виплатити грошову компенсацію вартості речового майна за виключенням обов`язкових платежів, оригінала довідки-розрахунку та реквізитів банківського рахунку позивача для здійснення перерахування коштів. Вказаний порядок відповідачем був роз`яснений в листі від 28.01.2022 за №76-173. Самостійно ж реалізувати право позивача на отримання грошової компенсацію вартості речового майна, відповідно до Порядку №178, без будь-яких дій зі сторони позивача в/ч НОМЕР_2 не може (а.с. 32-34).

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою відео- та (або) звукозаписувального технічного засобу в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему. У разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи судом встановлено, що наказом командира Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України (по стройовій частині) від 20.09.2021 № 196, сержанта ОСОБА_1 (НОМЕР_3), який здав справи і обов`язки за посадою начальника мобільної групи зв`язку вузла зв`язку III категорії та звільненого відповідно до підпункту „а" пункту два частини п`ятої статті 26 Закону України „Про військовий обов`язок і військову службу" з військової служби наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 11.08.2021 № 25 о/с у запас у зв`язку із закінченням строку контракту 20 вересня 2021 року виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення (а.с. 5).

Як зазначено у позовній заяві, позивач звернувся до відповідача із рапортом від 17.09.2021 року щодо виплати грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (а.с. 13).

Не отримавши відповіді на даний рапорт, представником позивача на електронну пошту Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України було направлено адвокатський запит від 16.11.2021 року, в якому просив направити довідку-розрахунок грошової компенсації ОСОБА_1 вартості за неотримане речове майно (а.с. 14). Крім того в даному запиті було повідомлено, що рапорт про необхідність виплати грошової компенсації вартості за не отримане речове майно був поданий ОСОБА_1 17.09.2021 року, який був переданий т.в.о. начальника вузла зв`язку ІІІ категорії штаб-сержанту ОСОБА_2 . В додатках даного листа, зокрема, було зазначено копія рапорту від 17.09.2021 року.

Листом від 17.11.2021 року № 76-2416 Військова частина НОМЕР_2 Національної гвардії України, зокрема, повідомила, що до листа, отриманого електронною поштою, не додано копію рапорту ОСОБА_1 від 17.09.2021, який зазначено в доданих до листа копіях документів. Також повідомлено, що до моменту звільнення з військової частини НОМЕР_2, ОСОБА_1 не подавав належно оформленого рапорту про виплату йому грошової компенсації за не отримане речове майно, що підтверджується наявністю такого рапорту в нього на руках. Не подання рапорту військовослужбовцем до часу звільнення не позбавляє його права на отримання, такої компенсації, згідно Порядку затвердженого постановою КМУ від 16.03.2016 № 178, у разі направлення, особою відповідної заяви. Відповідно викладеного та згідно норм Порядку № 178, для формування довідки-розрахунку грошової компенсації за неотримане під час служби речове майно, просить роз`яснити ОСОБА_1 необхідність йому особисто звернутись до військової частини з письмовою заявою (а.с. 15).

26.11.2021 року представником позивача на електронну пошту Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України повторно було подано адвокатський запит про необхідність надати інформацію про розмір грошової компенсації ОСОБА_1 вартості за не отримане речове майно (а.с. 16). В додатках даного листа, також, зокрема, було зазначено копія рапорту.

В листі від 17.11.2021 року № 76-2416 Військова частина НОМЕР_2 Національної гвардії України, зокрема, зазначила, що "відповіддю військової частини НОМЕР_2 від 17.11.2021 було повідомлено Вам, що до моменту звільнення з військової частини НОМЕР_2, ОСОБА_1 не подавав належно оформленого рапорту про виплату йому грошової компенсації за неотримане речове майно, що підтверджується наявністю такого рапорту в нього на руках. Після звільнення військовослужбовець для отримання довідки про вартість не отриманого майна та подальшого звернення до в/ч для отримання компенсації за не отримане речове майно, згідно Порядку затвердженого постановою КМУ від 16.03.2016 № 178, має звернутись особисто з відповідною заявою (а не рапортом). Відповідно викладеного та згідно норм Порядку № 178, для формування довідки-розрахунку грошової компенсації за не отримане під час служби речове майно, прошу Вас роз`яснити ОСОБА_1 необхідність йому особисто звернутись до військової частини з письмовою заявою" (а.с. 17).

20.12.2021року позивач направив командиру військової частини НОМЕР_2 заяву, якою в котре повідомив, що він рапорт подав 17.09.2021року та просив надіслати йому довідку-розрахунок. Заява була направлена рекомендованим листом №605 (а.с. 18).

21.01.2022 року позивач направив заяву командиру військової частини Козинцю С., якою повідомив, що при звільненні йому не було надано довідку-розрахунок компенсації вартості за не отримане речове майно та не було виплачено грошову компенсацію за вище вказаною довідкою та просив видати йому довідку-розрахунок грошової компенсації вартості за не отримане грошове майно (а.с. 19).

Листом від 28.01.2022 року № 76-173 відповідачем було направлено позивачу довідку від 28.01.2021 № 1 про вартість речового майна, що належить до видачі сержанту ОСОБА_1 . Разом з тим в даному листі відповідач зазначив, що "В зв`язку з тим, що Вами не було подано, рапорт про відмову від отримання речового майна до часу звільнення з військової служби, надаємо роз`яснення, що для подальшого отримання грошової компенсації за неотримане під час служби речове майно, згідно норм Порядку затвердженого постановою КМУ від 16.03.2016 № 178, необхідно надати заяву на ім`я командира військової частини, якою повідомити про відмову від отримання належного речового майна та з проханням виплатити грошову компенсацію вартості неотриманого речового майна за виключенням обов`язкових платежів та зборів (ПДФО та 1,5% військового збору). До такої заяви необхідно додати оригінал довідки-розрахунку та реквізити Вашого банківського рахунку для здійснення перерахування коштів" (а.с. 20).

При цьому відповідно до довідки від 28.01.2022 року № 1 Військової частини № НОМЕР_2 Національної гвардії України вартість речового майна, що належить до видачі ОСОБА_1 становить 38 748,69 грн. (а.с. 21).

Оскільки відповідачем не було здійснено виплату грошової компенсації, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Спеціальним законом, який, відповідно до Конституції України, визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, є Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (надалі - Закон № 2011-XII), відповідно до статті 1 якого соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі статтею 1-2 Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України (стаття 2 Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей").

Згідно з частиною 1 статті 9-1 Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно ІНФОРМАЦІЯ_3, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою ІНФОРМАЦІЯ_4, начальником ІНФОРМАЦІЯ_2, Головою ІНФОРМАЦІЯ_1, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Порядок здійснення всіх видів матеріального забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів, та виплати грошової компенсації вартості за речове майно, що не отримано такими військовослужбовцями, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На виконання вищевказаної статті постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 № 178 затверджений Порядок виплати військовослужбовцям грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (надалі - Порядок № 178), пунктами 2, 3 якого визначено, що виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу.

Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.

Відповідно до пунктів 4, 5 Порядку № 178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації, а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої ІНФОРМАЦІЯ_5, МВС, ІНФОРМАЦІЯ_6, ІНФОРМАЦІЯ_7, ІНФОРМАЦІЯ_8, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки ІНФОРМАЦІЯ_5 та ІНФОРМАЦІЯ_9 станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

Згідно з пунктом 15 розділу ІІІ Інструкції з організації речового забезпечення в Національній гвардії України в мирний час та особливий період, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.06.2017 №475 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29 червня 2017 року за № 797/30665 (далі - Інструкція № 475), військовослужбовці, які звільняються з військової служби в запас або відставку, отримують грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно відповідно до затвердженого Урядом Порядку № 178.

Військовослужбовці, які звільняються з військової служби в запас або відставку з правом носіння військової форми одягу, за їх бажанням можуть отримати речове майно, яке не було отримане під час проходження служби. Закупівельна вартість речового майна, що використовується для нарахування грошової компенсації, доводиться ВРЗ до військових частин на початку року.

З вищенаведених законодавчих приписів суд вбачає, що у разі звільнення військовослужбовця з військової служби у нього виникає право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, яке реалізується шляхом подання військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту) за місцем військової служби. Застосовування в пункті 3 Порядку виплати військовослужбовцям грошової компенсації вартості за неотримане речове майно словосполучення "у разі звільнення з військової служби", а не, наприклад, "при звільненні з військової служби", дозволяє дійти висновку, що право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно не залежить від факту закінчення проходження військової служби (виключення військовослужбовця зі списків особового складу).

Отже військовослужбовці після звільнення їх з військової служби зберігають право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно.

На користь вказаного висновку свідчить те, що в пункті 4 Порядку № 178 виплати військовослужбовцям грошової компенсації вартості за неотримане речове майно передбачено застосування різних форм звернення про виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, а саме рапорту, як особливої, передбаченої спеціальним законодавством форми доповіді військовослужбовця при його зверненні до вищого начальника в різних випадках службової діяльності, так і заяви, як звернення громадянина із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством його прав та інтересів.

Вказаний висновок щодо застосування норм права узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеної у постанові від 03.10.2018 у справі № 803/756/17 (адміністративне провадження № К/9901/38716/18) та постанові від 23.08.2019 року у справі № 2040/7697/18 (адміністративне провадження №К/9901/16211/19).

З матеріалів справи суд вбачає, що відповідно до довідки від 28.01.2022 року № 1 Військової частини № НОМЕР_2 Національної гвардії України вартість речового майна, що належить до видачі ОСОБА_1 становить 38 748,69 грн. (а.с. 21).

Вказана сума грошової компенсації вартості за неотримане речове майно станом на момент розгляду справи відповідачем не відшкодована, доказів на спростування вказаного, відповідачем не надано.

При цьому суд вважає безпідставними посилання відповідача, що станом на час звільнення зі служби позивачем не було написано рапорту про відмову від належного до видачі речового майна та отримання за неї грошової компенсації та досі позивачем не надано до відповідача заяву на ім`я командира військової частини з проханням виплатити грошову компенсацію вартості речового майна за виключенням обов`язкових платежів, оскільки в матеріалах справи міститься рапорт позивача від 17.09.2021 року, який, зокрема, надавався відповідачу разом з адвокатським запитом від 26.11.2021 року. Проте в листах від 29.11.2021 року № 76-2526 та від 28.01.2022 року № 76-173 відповідачем було роз`яснено, що згідно норм Порядку затвердженого постановою КМУ від 16.03.2016 № 178, необхідно надати заяву на ім`я командира військової частини, якою повідомити про відмову від отримання належного речового майна та з проханням виплатити грошову компенсацію вартості неотриманого речового майна за виключенням обов`язкових платежів та зборів. У зв`язку з даними роз"ясненнями позивач неодноразово звертався до відповідача із заявами від 20.12.2021 та від 21.01.2022 року, в яких, зокрема, повідомлялося про подання рапорту на виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно та про невиплату такої грошової компенсації. Отже даних заяв достатньо для того, щоб відповідач зрозумів волевиявлення позивача та виплатив йому грошову компенсацію за належні до видачі предмети речового майна. Невиплативши позивачу компенсацію за речове майно відповідно до рапорту та заяв, відповідач допустив надмірний формалізм, наслідком чого стало порушення прав та інтересів позивача.

Враховуючи викладене суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2 000,00 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини третьої статті 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16.

Проте позивачем не було додано до позовної заяви будь-яких доказів, які б підтверджували понесені ним витрати на оплату правничої допомоги у розмірі 2 000,00 грн. При цьому надані представником позивача ордер та угода про надання правничої допомоги від 16.11.2021 року не є доказами понесення позивачем витрат на оплату правничої допомоги, а лише є письмовими документами, що у випадках, установлених Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" та іншими законами України, посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги. Крім того в угоді про надання правничої допомоги від 16.11.2021 року, взагалі не зазначено розмір гонорару, а лише зазначено, що розрахунок по даній угоді проводиться не менше 40% мінімальної заробітної плати за кожну годину роботи та встановлюється відповідно до наступного згідно додатку. При цьому будь-якого додатку до угоди, суду надано не було.

Підсумовуючи наведене, суд відмовляє у стягненні з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2 000,00 грн.

В свою чергу, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи положення ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за необхідне стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України суму судового збору у розмірі 992,40 грн., сплаченого відповідно до квитанції від 18.02.2022 року № 59_12 (а.с. 3).

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України про стягнення коштів - задовольнити.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України (АДРЕСА_2, код ЄДРПОУ НОМЕР_4) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) належну йому при звільненні грошову компенсацію за не отримане під час проходження військової служби речове майно у сумі 38 748,69 грн. (тридцять вісім тисяч сімсот сорок вісім гривень 69 коп.).

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України (АДРЕСА_2, код ЄДРПОУ НОМЕР_4) суму судового збору в розмірі 992,40 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві гривні 40 коп.).

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.О. Павлічек