Справа № 380/13375/21
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2022-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2022 рокуЛьвівСправа № 380/13375/21 пров. № А/857/4526/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р. Й.,

суддів Гуляка В. В.,

Ільчишин Н. В.,

з участю секретаря судового засідання Петрунів В. І.,

представника позивача Пастернак П. І.,

представника відповідача Середяк Б. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 січня 2022 року (прийняте у м. Львові суддею Кухар Н. А.; складене у повному обсязі 24 січня 2022 року) в адміністративній справі № 380/13375/21 за позовом Приватної агрофірми «Дністер» до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2021 року Приватна агрофірма «Дністер» (далі - ПАФ «Дністер», Агрофірма) звернулася до Львівського окружного адміністративного суду із вказаним позовом та, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просила визнати протиправними і скасувати прийняті 27 липня 2021 року Головним управлінням ДПС у Львівській області (далі - ГУ ДПС у Львівській області) податкові повідомлення-рішення за № 2 та № 2.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 18 січня 2022 року позов задоволено.

Не погодившись із зазначеним рішенням, його оскаржило ГУ ДПС у Львівській області, яке вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Тому просило скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що висновки суду першої інстанції про те, що під час проведення перевірки відповідачем не з`ясовано та не вказано де позивач проводить свою діяльність, чи має позивач документи, що підтверджують право власності або користування приміщеннями та/або територією в урочищі «Гори Середні», що є обов`язковим для реєстрації акцизного складу, є абсолютного безпідставними, так як в акті фактичної перевірки зафіксовані місце зберігання пального та місткість резервуарів, відповідна ліцензія на право зберігання пального; відомості про отримані ліцензії також є у відкритому доступі на сайті ДПС України. А дотримання вимог ПК України щодо реєстрації акцизного складу, реєстрації платником акцизного податку є обов`язком ПАФ «Дністер» як суб`єкта господарювання, що здійснює відповідну діяльність. Враховуючи отримані обсяги пального, ПАФ «Дністер» повинно було зареєструватись платником акцизного податку та зареєструвати акцизний склад у порядку, визначеному ПК України; проте, Агрофірма не зробила цього, що мало наслідком правомірне застосування щодо неї штрафних санкцій відповідно до оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Представник позивача подав відзив на вказану апеляційну скаргу, у якому вказав, що вважає апеляційну скаргу необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. Вказав, що судом встановлено, що під час проведення фактичної перевірки відповідачем не було з`ясовано та не вказано - де позивач проводить свою діяльність, чи це приміщення, чи територія, крім того не з`ясовано чи має позивач документи, що підтверджують право власності або користування приміщеннями та /або територією в урочищі «гори Середні», що є обов`язковим для реєстрації акцизного складу, тобто податкові повідомлення-рішення, що є предметом оскарження винесено без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення. ПАФ «Дністер» не може бути платником акцизного податку, оскільки не здійснює реалізації пального третім особам, а лише використовує для потреб господарської діяльності; не здійснюючи реалізації третім особам пального, у позивача не виникало обов`язку сплачувати акцизний податок, відповідно і не завдана шкода, тому з урахуванням презумпції правомірності відсутні підстави для застосування штрафних санкцій, визначених статтями 117 та 128-1 ПК України. Також, висновки контролюючого органу зроблені на підставі помилкового тлумачення поняття реалізації пального, позаяк ПК України чітко визначено, що поняття реалізації пального, зазначене у пункті 14.1.212 ПК України застосовується лише для цілей розділу IV ПК України, а не усіх положень Кодексу. Крім того, реєстрація платником акцизного податку в правовідносинах ПАФ «Дністер» є неприпустимою, позаяк акцизна накладна виписується лише платником такого податку; Агрофірма не відчужувала пальне третім особам, а використовувала для власних потреб, що в свою чергу не призводить до сплати акцизного податку.

У судовому засіданні представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги з аналогічних підстав; просить апеляційну скаргу задовольнити. Представник позивача, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом, ПАФ «Дністер» створена з метою видобутку корисних копалини, а саме пісків та вапняків Миколаївського родовища, розташованого у Миколаївському районі Львівської області.

Основним видом економічної діяльності, що визначений на підставі даних державних статистичних спостережень позивача відповідно до статистичної методології є код КВЕД 08.12 (добування піску, гравію, глин і каоліну).

19.12.2003 надано спеціальний дозвіл на користування надрами № 3309, у якому зазначено, що спеціальний дозвіл переоформлений замість ліцензії № 1607 від 05.10. 1998.

У зв`язку продовженням терміну дії спеціального дозволу на користування надрами № 3309 від 19 грудня 2003 року на новий термін до 11.12.2038 та продовження Приватною агрофірмою «Дністер» промислової розробки пісків та вапняків Миколаївського родовища, а також з метою запобігання залишенню поза гірничим відводом менш цінних ділянок родовища та не придатних для самостійної розробки, дотримання вимог безпеки під час проведення гірничих робіт при розробці родовищ корисних копалин, відвернення небезпеки для людей, майна та навколишнього природного середовища було отримано акт гірничого відводу від 12.04.2005 № 24.

На підставі наказу ГУ ДПС у Львівській області від 23.06.2021 № 2155-ГІП та направлень від 23.06.2021 №№ 6995, 6996, відповідно до підпункту 80.2.5 пункту 82.2 статті 80 ПК України, посадові особи контролюючого органу в період з 24.06.2021 по 02.07.2021 провели фактичну перевірку ПАФ «Дністер» з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства з питань виробництва, зберігання та обігу пального, контроль за виконанням якого покладений на органи ДПС, за результатами якої було складено акт за № 14018/13-01-09-02/03762064 від 05.07.2021 (далі - Акт перевірки).

Перевіркою встановлено порушення Агрофірмою приписів:

- пп. 203.1.2 (б) п. 230.1 ст. 230 ПК України - станом на 02.07.2021 ПАФ «Дністер» акцизний склад в системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового не зареєстрований (відповідальність передбачена п.128-1.2 ст. 128 ПК України);

- пп. 212.3.4 п. 212.3 ст. 212 ПК України - станом на 02.07.2021 ПАФ «Дністер» платником акцизного податку не зареєстрована (відповідальність передбачена п. 117.3 ст. 117 ПК України).

На підставі Акта перевірки, відповідно до встановлених порушень ГУ ДПС у Львівській області 29.07.2021 було прийнято податкові повідомлення-рішення:

- № 2 від 29.07.2021, яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції (штраф) у сумі 1 000 000 грн;

- № 2 від 29.07.2021, яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції (штраф) в сумі 55 485 778, 9 грн за платежем «акцизний податок».

Не погоджуючись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, ПАФ «Дністер» оскаржило їх до суду.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції мотивував його тим, що під час проведення перевірки відповідачем не з`ясовано та не вказано, де позивач проводить свою діяльність, чи це приміщення, чи територія, чи має позивач документи, що підтверджують право власності або користування приміщеннями та/або територією в урочищі «Гори Середні», що є обов`язковим для реєстрації акцизного складу.

Отже, відповідачем винесено оскаржуване рішення необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому притягнення позивача до відповідальності за пунктом 128-1.2 статті 128 ПК України є протиправним.

Так як судом встановлено протиправне притягнення позивача до відповідальності за пунктом 128-1.2 статті 128 ПК України, враховуючи норми підпункту 14.1.212 пункту 14.1 статті 14 ПК України, що не вважаються реалізацією пального операції з фізичної передачі (відпуску, відвантаження) пального на митній території України при використанні пального суб`єктами господарювання, які не є розпорядниками акцизного складу / акцизного складу пересувного, що передано (відпущено, відвантажено) платником акцизного податку таким суб`єктам господарювання виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову.

Такі висновки суду першої інстанції, на переконання колегії суддів апеляційного суду, відповідають нормам матеріального права, фактичним обставинам справи і є правильними з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Підпунктами 19-1.1.14, 19-1.1.16 пункту 19-1.1 статті 19-1 Податкового кодексу України (далі - ПК України) встановлено, що контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, виконують такі функції, крім особливостей, передбачених для державних податкових інспекцій статтею 19-3 цього Кодексу:

- здійснюють контроль у сфері виробництва, обігу та реалізації підакцизних товарів, контроль за їх цільовим використанням, забезпечують міжгалузеву координацію у цій сфері;

- здійснюють заходи щодо запобігання та виявлення порушень законодавства у сфері виробництва та обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального.

Відповідно до підпунктів 20.1.4, 20.1.10 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право:

- проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення;

- здійснювати контроль за додержанням законодавства з питань регулювання обігу готівки (крім банків), порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), за наявністю ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону, торгових патентів, за додержанням порядку приймання готівки для подальшого переказу (крім приймання готівки банками), за дотриманням суб`єктами господарювання установлених законодавством обов`язкових вимог щодо забезпечення можливості розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів.

Згідно із пунктом 75.1 та підпунктом 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Відповідно до підпункту 14.1.6 пункту 14.1 ст. 14 ПК України акцизний склад - це:

б) приміщення або територія на митній території України, де розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізації пального.

Не є акцизним складом:

б) приміщення або територія, на кожній з яких загальна місткість розташованих ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального не перевищує 200 кубічних метрів, а суб`єкт господарювання (крім платника єдиного податку четвертої групи) - власник або користувач такого приміщення або території отримує протягом календарного року пальне в обсягах, що не перевищують 1000 кубічних метрів (без урахування обсягу пального, отриманого через паливороздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримано відповідні ліцензії), та використовує пальне виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки і не здійснює операцій з реалізації та зберігання пального іншим особам.

Критерій, визначений цим підпунктом, щодо загальної місткості ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального не застосовується до ємностей суб`єктів господарювання, які є розпорядниками хоча б одного акцизного складу;

в) приміщення або територія незалежно від загальної місткості розташованих ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального, власником або користувачем яких є суб`єкт господарювання - платник єдиного податку четвертої групи, який отримує протягом календарного року пальне в обсягах, що не перевищують 10000 кубічних метрів (без урахування обсягу пального, отриманого через паливороздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримано відповідні ліцензії), та використовує пальне виключно для потреб власного споживання і не здійснює операцій з реалізації та зберігання пального іншим особам;

г) паливний бак як ємність для зберігання пального безпосередньо в транспортному засобі або обладнанні чи пристрої;

ґ) приміщення або територія, у тому числі платника податку, де зберігається або реалізується виключно пальне у споживчій тарі ємністю до 5 літрів включно, отримане від виробника або особи, яка здійснила його розлив у таку тару;

А згідно із підпунктом 14.1.212 пункту 14.1 статті 14 ПК України реалізація підакцизних товарів (продукції) - будь-які операції на митній території України, що передбачають відвантаження підакцизних товарів (продукції) згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими господарськими, цивільно-правовими договорами з передачею прав власності або без такої, за плату (компенсацію) або без такої, незалежно від строків її надання, а також безоплатного відвантаження товарів, у тому числі з давальницької сировини, реалізація суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів.

Реалізація пального або спирту етилового для цілей розділу VI цього Кодексу - будь-які операції з фізичної передачі (відпуску, відвантаження) пального або спирту етилового з переходом права власності на таке пальне або спирт етиловий чи без такого переходу, за плату (компенсацію) чи без такої плати на митній території України з акцизного складу/акцизного складу пересувного:

до акцизного складу;

до акцизного складу пересувного;

для власного споживання чи промислової переробки;

будь-яким іншим особам.

Не вважаються реалізацією пального операції з фізичної передачі (відпуску, відвантаження) пального на митній території України, зокрема, при використанні пального суб`єктами господарювання, які не є розпорядниками акцизного складу/акцизного складу пересувного, що передано (відпущено, відвантажено) платником акцизного податку таким суб`єктам господарювання виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки.

За приписами підпункту 14.1.224 пункту 14.1 статті 14 ПК України розпорядник акцизного складу - суб`єкт господарювання, який одержав ліцензію на право виробництва спирту етилового, алкогольних напоїв, зареєстрований платником акцизного податку, або суб`єкт господарювання - платник акцизного податку, який здійснює виробництво, оброблення (перероблення), змішування, розлив, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізацію пального на акцизному складі та має документи, що підтверджують право власності або користування приміщеннями та/або територією, що відносяться до акцизного складу.

Відповідно до підпункту 212.3.4 пункту 212.3 статті 212 ПК України особи, які здійснюватимуть реалізацію пального або спирту етилового, підлягають обов`язковій реєстрації як платники податку контролюючими органами за місцезнаходженням юридичних осіб, постійних представництв, місцем проживання фізичних осіб - підприємців до початку здійснення реалізації пального або спирту етилового.

А пунктом 230.1 статті 230 ПК України визначено, що акцизні склади та акцизні склади пересувні утворюються з метою підвищення ефективності роботи із запобігання та боротьби з незаконним виробництвом і обігом спирту етилового, горілки та лікеро-горілчаних виробів, пального, посилення контролю за повнотою та своєчасністю надходження до бюджету акцизного податку.

А підпунктом «б» підпункту 230.1.2 цього пункту встановлено, що платники податку - розпорядники акцизних складів зобов`язані зареєструвати усі акцизні склади - в системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового.

Невчинення зазначених дій тягне за собою визначену законодавством відповідальність.

Так, відповідно до пункту 117.3 статті 117 ПК України здійснення суб`єктами господарювання операцій з реалізації пального або спирту етилового без реєстрації таких суб`єктів платниками акцизного податку у порядку, передбаченому цим Кодексом, -

тягне за собою накладення штрафу на юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців у розмірі 100 відсотків вартості реалізованого пального або спирту етилового.

А згідно із пунктом 128-1.2 статті 128-1 ПК України відсутність з вини платника податку реєстрації акцизних складів у системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового платником податку - розпорядником акцизного складу -

тягне за собою накладення штрафу в розмірі 1000000 гривень.

Як зазначено в акті перевірки, пальне ПАФ «Дністер» зберігає за адресою: Львівська обл., м. Миколаїв, урочище «Гори Середні», загальною місткістю резервуарів, що використовуються для зберігання пального 55 000 літрів.

А згідно наданих до перевірки документів та даних реєстру акцизних накладних за період з 01.07.2019 по 31.10.2019 ПАФ «Дністер» було отримано 1 085 920 л пального.

Отже, ПАФ «Дністер» отримано протягом календарного року пальне в обсягах понад 1000 кубічних метрів, при цьому акцизний склад в системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового не було зареєстровано, чим порушено підпункт 230.1.2 (б) пункту 230.1 статті 230 ПК України.

За період з 01.11.2019 по 31.05.2021 ПАФ «Дністер» було отримано 3 737 529 л пального та використано для власного споживання в кількості 3 663 868,50 л пального на суму 35 485 778,90 грн без реєстрації платником акцизного податку у порядку, передбаченому ПК України.

Згідно із підпунктом 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України фактична перевірка повинна здійснюватися за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника, проте, як встановлено в ході судового розгляду справи, така перевірка не була проведена за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, а була проведена за місцезнаходженням платника податків ПАФ «Дністер»: Львівська область, м. Миколаїв, вул. Володимира Великого, 4. Насправді було проведено виїзну документальну позапланову перевірку, в ході якої були досліджені лише надані позивачем документи, що є самостійною підставою для скасування прийнятих за результатами такої перевірки рішень.

Натомість, під час проведення перевірки відповідачем не було з`ясовано місцезнаходження і перевірено об`єкти за місцем провадження позивачем своєї діяльності, наявність документів, що підтверджують право власності чи користування приміщеннями (територією) в урочищі «Гори Середні», що є обов`язковим для реєстрації акцизного складу та Агрофірми, як розпорядника акцизного складу, позаяк відповідно до підпункту 14.1.6 пункту 14.1 статті 14 ПК України реєстрації як акцизний склад підлягають лише ті об`єкти (приміщення або територія), які використовуються для навантаження-розвантаження та зберігання пального, власником або користувачем яких є суб`єкт господарювання.

Також контролюючим органом не в повному обсязі було досліджено процес і обставини отримання (розвантаження) та зберігання пального, при тому, як було встановлено в ході судового розгляду справи, частину отриманого пального було розвантажено безпосередньо в паливні баки транспортних засобів, що з урахуванням приписів підпункту «г» зазначеного вище підпункту має значення для визначення загального об`єму пального, отриманого безпосередньо в ємності для зберігання пального та відповідно їх класифікації як акцизного складу.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Всупереч зазначеним приписам відповідач, як суб`єкт владних повноважень, доводів позивача не спростував та доказів правомірності свого рішення не надав.

З урахуванням зазначеного, досліджених судом доказів колегія суддів апеляційного суду погоджується з доводами суду першої інстанції в тому, що оскаржуване рішення є необґрунтованим, тобто прийнятим без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому притягнення позивача до відповідальності за пунктом 128-1.2 статті 128 ПК України, за відсутність реєстрації акцизного складу платником податку - розпорядником акцизного складу, є протиправним.

З огляду на протиправне притягнення позивача до відповідальності за пунктом 128-1.2 статті 128 ПК України, враховуючи норми підпункту 14.1.212 пункту 14.1 статті 14 ПК України, використання пального виключно для власних потреб та відсутність підстав для реєстрації позивача платником акцизного податку, відсутні підстави для притягнення Агрофірми до відповідальності за пунктом 117.3 статті 117 ПК України.

А покликання апелянта на отриману позивачем ліценцію на право зберігання пального для власних потреб від 21.02.2020 на правильність вирішення цього спору загалом не впливає, позаяк вказаних факт знаходиться поза межами спірних правовідносин.

Решта доводів апеляційної скарги на законність рішення суду першої інстанції не впливають та висновків суду першої інстанції не спростовують, а відтак не потребують додаткового аналізу.

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Тобто, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

За таких обставин колегія суддів приходить до переконання, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність задоволення позовних вимог.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 січня 2022 року в адміністративній справі № 380/13375/21 без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Гуляк
Н. В. Ільчишин
Постанова складена у повному обсязі 08 липня 2022 року.