Справа № 280/45/22
Суддя: Татаринов Дмитро Вікторович
Дата ухвалення: 2022-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

12 липня 2022 року Справа № 280/45/22 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Татаринова Д.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , Ідентифікаційний номер НОМЕР_1 )

до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69005, м. Запоріжжя, пр. Соборний, б. 158-Б, код ЄДРПОУ № 20490012)

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (надалі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - відповідач), в якому позивач просить суд:

визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови в розрахунку ОСОБА_1 , пенсії за віком, відповідно до частини 2 статті 40 Закону України №1058 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2018, 2019, 2020 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%, починаючи з 01 листопада 2021 року;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області перерахувати та виплачувати ОСОБА_1 , пенсію за віком, відповідно до частини 2 статті 40 Закону України №1058 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2018, 2019, 2020 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%, починаючи з 01 листопада 2021 року.

Ухвалою судді від 10 січня 2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику осіб.

В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що вона з 12 жовтня 2010 року перебувала на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області, та їй була призначена пенсія за вислугу років як працівнику охорони здоров`я. Вказує, що після призначення пенсії за вислугу років, позивачка продовжувала працювати сфері охорони здоров`я, та з її заробітної плати продовжували сплачуватися страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у зв`язку з чим 13 жовтня 2010 року виплата пенсії відповідачем була призупинена. Вказує, що у жовтні 2021 року позивачка, набула права на призначення пенсії за віком, та 02 листопада 2021 року позивачка звернулась до відповідача із заявою встановленого зразка про призначення пенсії за віком. Зазначає, що в подальшому звернулась до відповідача та дізналась про переведення з одного виду пенсії на інший, замість призначення пенсії за віком, та про проведення перерахунку без права використання показника середньої заробітної плати по Україні за три календарні роки, що передували року звернення (2018-2020 роки), тобто про переведення на пенсію за віком. У зв`язку з цим 10 листопада 2021 року позивачка знову звернулась до відповідача із заявою про надання роз`яснень з цього приводу. Листом від 15 листопада 2021 року №16224-15707/Ц-02/8-0800/21 відповідач надав відповідь, у якій зазначено, що позивачці не призначено пенсію первинно, а переведено на пенсію за віком. 30 листопада 2021 року позивачка звернулась до відповідача із заявою про здійснення перерахунку та виплати їй пенсії за віком відповідно до частини 2 статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058, із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислені як середній показник за три попередні роки, що передують виходу на пенсію за віком, тобто, за 2018 -2020 роки, починаючи з 01 листопада 2021 року. Однак, листом за вих.№16911-16709/Ц-02/8-0800/21 від 01 грудня 2021 року позивачці було відмовлено. Вважаючи таку відмову неправомірною, позивачка звернулась до суду із позовом.

Представник Головного управління Пенсійного Фонду України Запорізькій області у відзиві (вх.№8626 від 03 лютого 2022 року) проти задоволення позовних вимог заперечив, в якому зазначено, що згідно з частиною 3 статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» при переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині 1 статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії. З огляду на зазначене, відповідач вважає, що у нього відсутні підстави для застосування показника середньої заробітної плати працівників за останні 3 роки, що передують року звернення із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до частини 3 статті 42 Закону №1058. Таким чином, станом на сьогоднішній день позивачка отримує пенсію за віком, обчислену із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2014, 2015 та 2016 роки. Представник Головного управління Пенсійного Фонду України Запорізькій області просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 з 12 жовтня 2010 року перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області, пенсію позивачці було призначено за вислугу років у відповідності до норм Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Після призначення пенсії за вислугу років позивачка працевлаштувалася, працювала та сплачувала у встановленому нормами права порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

02 листопада 2021 року позивачка звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

З 02 листопада 2021 року позивачка отримує пенсію за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

10 листопада 2021 року позивачка звернулась до відповідача із заявою про надання роз`яснень з приводу переведення на пенсію за віком із урахуванням показників середньої заробітної плати по Україні за 2014-2016 роки.

Листом від 15 листопада 2021 року №16224-15707/Ц-02/8-0800/21 відповідач надав відповідь, у якій зазначено, що первинно позивачці було призначено пенсію за вислугу років, на підставі її особистої заяви від 12 жовтня 2010 року, згідно із Законом України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на умовах передбачених пунктом «е» статті 55 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення». На підставі особистої заяви позивачки від 02 листопада 2021 року, після досягнення віку, передбаченого частиною 1 статті 26 Закону-1058, який дає право на призначення пенсії за віком, її було переведено з пенсії за вислугу років на пенсію за віком згідно із Законом 1058, тобто позивачку переведено на інший вид пенсії, а не призначено пенсію за віком первинно. Вказано, що таким чином, враховуючи, що первинно позивачці була призначена з 12 жовтня 2010 року пенсія за вислугу років, для обчислення (розрахунку) пенсії позивачки, після переходу з пенсії за вислугу років на пенсію за віком, згідно вимог вищезазначеного законодавства, застосовується показник середньої заробітної плати, з якої сплачено страхові внески та який враховується для обчислення пенсій з 01 березня 2021 року, у розмірі - 5426,60 грн. Зазначено, що підстав для застосування для обчислення пенсії позивачки за віком показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року переходу з пенсії за вислугу років на пенсію за віком у 2021 році (за 2018-2019- 2020 роки у розмірі 9118,81 грн.), згідно вимог вищезазначеного законодавства, немає.

Позивачка звернулась до відповідача із заявою від 29 листопада 2021 року про здійснення перерахунку та виплати їй пенсії за віком відповідно до частини 2 статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058, із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислені як середній показник за три попередні роки, що передують виходу на пенсію за віком, тобто, за 2018 -2020 роки, починаючи з 01 листопада 2021 року.

Листом за вих.№16911-16709/Ц-02/8-0800/21 від 01 грудня 2021 року позивачці було відмовлено у задоволенні заяви.

ОСОБА_1 не погоджуючись із такими діями відповідача звернулася із позовом до суду.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд виходить з наступного.

При вирішенні спору по суті судом прийнято до уваги приписи Конституції України (стаття 19), Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (статті 9, 25, 26, 29, 40, 45, пункт 4-3, пункт 4-4, пункт 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення»), Закону України «Про пенсійне забезпечення» (статті 52, 55, 56) та інших норм права у редакціях на час виникнення спірних правовідносин.

Суд вважає, що оскільки позивачці було призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення" (який передбачає особливі підстави та порядок призначення пенсії), а за призначенням пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" позивачка звернулась вперше 02 листопада 2021 року, то відповідач протиправно не призначив позивачці пенсію за віком та не розрахував її з урахуванням частини 2 статті 40, пункту 4-3, пункту 4-4 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Суд не приймає доводи відповідача, оскільки в частині 3 статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" мова йде про переведення з одного виду пенсії на інший вид пенсій по матеріалам пенсійної справи, що в даному випадку відсутнє, оскільки мало місце призначення іншої пенсії за іншим Законом, а не переведення з одного виду на інший вид пенсії в межах одного Закону.

Суд також не приймає твердження відповідача про те, що первинно позивачці було призначено пенсію за вислугу років, на підставі її особистої заяви від 12 жовтня 2010 року, згідно із Законом України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Суд звертає увагу, що , в редакції Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» 09 липня 2003 року № 1058-ІV станом на день призначення позивачці пенсії за вислугу років (12 жовтня 2010 року), зазначено наступне: «…Стаття 9. Види пенсійних виплат і соціальних послуг

1. Відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати:

1) пенсія за віком;

2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства);

3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

2. За рахунок коштів Накопичувального фонду, що обліковуються на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснюються такі пенсійні виплати:

1) довічна пенсія з установленим періодом;

2) довічна обумовлена пенсія;

3) довічна пенсія подружжя;

4) одноразова виплата.

3. У солідарній системі надаються соціальні послуги за рахунок коштів Пенсійного фонду.

До соціальних послуг, передбачених цим Законом, належить допомога на поховання пенсіонера….».

Крім того, Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» 09 липня 2003 року № 1058-ІV редакції Закону України №1058 станом на день призначення позивачці пенсії за вислугу років (12 жовтня 2010 року) також не містять жодних норм про пенсію за вислугу років для працівників освіти.

Таким чином суд звертає увагу, що станом на 12 жовтня 2010 року Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV взагалі не передбачав такого виду пенсії, як пенсія за вислугу років, тому позивачці об`єктивно не могло бути призначено пенсію за вислугу років на підставі Закону №1058, як стверджує відповідач.

Таким чином, факт призначення позивачу до досягнення пенсійного віку пенсії за вислугу років за Законом України "Про пенсійне забезпечення", а не за Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", не позбавляє позивача права на призначення пенсії за віком відповідно до частини 2 статті 40, пункту 4-3, пункту 4-4 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2018, 2019, 2020 роки.

При цьому, показник середньої заробітної плати в Україні за 2018-2020 роки складає 9118,81 грн.

З урахуванням з`ясованих обставин, досліджених матеріалів справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Доводи відповідача не приймаються судом до уваги виходячи з вище зазначеного.

Разом з цим, при ухваленні рішення суд керується приписами частини 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», у відповідності до яких, суд при вирішення справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Крім того суд зазначає, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 13 січня 2011 року (остаточне) у справі "ЧУЙКІНА ПРОТИ УКРАЇНИ" (CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE) (Заява № 28924/04) констатував: "Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином, стаття 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань, становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom), пп. 28 - 36, Series A N 18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах "Мултіплекс проти Хорватії" (Multiplex v. Croatia), заява № 58112/00, п.45, від 10 липня 2003 року, та "Кутіч проти Хорватії" (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, п.25, ECHR 2002-II)".

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі - Конвенція) гарантує кожному право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо порушення передбаченого Конвенцією права було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

З системного аналізу положень Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що законодавством передбачено право суду у випадку встановлення порушення прав позивача зобов`язувати суб`єкта владних повноважень приймати рішення або вчиняти певні дії.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що належним, повним та ефективним способом захисту порушених прав позивачки є зобов`язання відповідача перерахувати та виплачувати позивачці, пенсію за віком, відповідно до частини 2 статті 40 Закону України №1058 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2018, 2019, 2020 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%, починаючи з 01 листопада 2021 року.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є, зокрема, змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі.

Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За таких обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина 1 статті 132 КАС України).

Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (частина 1 статті 143 КАС України).

Згідно з положеннями частини першої статті 139 КАС при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

У зв`язку із викладеним, судові витрати у розмірі 908,00 грн. на оплату судового збору підлягають стягненню на користь позивачки за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2,9,77,132,139,143,243-246,263, КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , Ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69005, м. Запоріжжя, пр. Соборний, б. 158-Б, код ЄДРПОУ № 20490012) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови в розрахунку ОСОБА_1 , пенсії за віком, відповідно до частини 2 статті 40 Закону України №1058 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2018, 2019, 2020 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%, починаючи з 01 листопада 2021 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області перерахувати та виплачувати ОСОБА_1 , пенсію за віком, відповідно до частини 2 статті 40 Закону України №1058 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2018, 2019, 2020 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%, починаючи з 01 листопада 2021 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , Ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69005, м. Запоріжжя, пр. Соборний, б. 158-Б, код ЄДРПОУ № 20490012) судові витрати в сумі 908,00 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Рішення складено та підписано 12 липня 2022 року.

Суддя Д.В. Татаринов