Справа № 640/8839/21
Суддя: Кучма Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2022-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/8839/21 Суддя (судді) першої інстанції: Скочок Т.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2022 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Кучми А.Ю.,

суддів Аліменка В.О., Мельничука В.П.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 лютого 2022 року (м. Київ, дата складання повного тексту не зазначається) у справі за адміністративним позовом ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_1 , третя особа: Міністерство оборони України про стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И Л А :

ІНФОРМАЦІЯ_1 звернувся з позовом до суду, в якому просить стягнути з відповідача на користь держави, в особі Військового інституту, витрати, пов`язані з утриманням у вищому військовому навчальному закладі, всього у сумі 47 322,25 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивача було відраховано з інституту у зв`язку із достроковим розірванням контракту, звільнено з військової служби у запас, а також з виключено із списків особового складу інституту, всіх видів забезпечення, з котлового забезпечення, тому наявні підстави для стягнення коштів на відшкодування витрат на навчання відповідача в інституті.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що текст контракту не містить посилання на конкретний строк, на який його було укладено між сторонами. Разом з тим, після закінчення навчання у Військовому інституті позивач отримав ступінь бакалавра. У зв`язку з цим посилання позивача на обставину дострокового розірвання контракту про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України від 26.07.2017 відповідач вважає некоректним. Також відповідач вказує на необґрунтованість заявленої позивачем до стягнення суми коштів в частині сум фактичних витрат на медичне обстеження та речове забезпечення курсанта, оскільки позивачем разом з позовом не були надані відповідні обґрунтовані розрахунки таких витрат. Крім того, на думку позивача, належним позивачем у даному випадку з огляду на зміст умов контракту та п. 2 Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 №964, має бути Міністерство оборони України, а не Військовий інститут.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 лютого 2022 року адміністративний позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь ІНФОРМАЦІЯ_1 витрати, які пов`язані з утриманням у вищому військовому навчальному закладі, у сумі 47 022,52 грн.

Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з`ясування усіх фактичних обставин у справі. Доводи апеляційної скарги за своїм змістом повністю дублюють доводи відповідача викладені у відзиві на позову заяву.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу в якому зазначено про безпідставність доводів апеляційної скарги, відсутність підстав для її задоволення та відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що у липні 2017 року між Міністерством оборони України, в особі начальника ІНФОРМАЦІЯ_1, полковником ОСОБА_2 та солдатом ОСОБА_1 був укладений контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу від 26.07.2017.

Зокрема, за умовами цього Контракту (п. 1 і 2) курсант - солдат ОСОБА_1 добровільно бере на себе зобов`язання, в т.ч.: проходити військову службу (навчання) у ІНФОРМАЦІЯ_1 протягом строку контракту відповідно до вимог, визначених законодавством, що регулюють порядок проходження військової служби, та цим Контрактом; продовжувати подальше проходження військової служби на посадах офіцерського складу протягом не менше 5 років після закінчення навчання; відшкодувати Міністерству оброни України витрати, пов`язані з утриманням у закладі, в якому проходить військову службу (навчання), для проходження військової служби на посадах офіцерського складу, в разі дострокового розірвання Контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість чи відмови від подальшого проходження військової служби на посадах офіцерського складу після закінчення цього закладу. У свою чергу керівник вищого військового навчального закладу зобов`язувався забезпечити курсантові - солдату ОСОБА_1 в т.ч. необхідні для навчання умови, визначені наказами Міністра оборони України та Міністра освіти і науки України, статутом вищого військового навчального закладу та іншими актами, а також фінансове і матеріальне забезпечення відповідно до законодавства.

Згідно з п. 5 даного Контракту, контракт укладено на час навчання у вищому військовому навчальному закладі.

Контракт набув чинності з 26.07.2017 відповідно до наказу начальника інституту від 26.07.2017 №30 (про що зазначено в п. 6 Контракту), та був підписаний сторонами: начальником Військового інституту ОСОБА_2 - 26.07.2017, та ОСОБА_1 - 31.07.2017.

Відповідно до наказу начальника Військового інституту від 26.07.2017 №150 (по стройовій частині) було вирішено ОСОБА_1 зарахувати в списки особового складу інституту та через відповідний військовий комісаріат прийняти на військову службу (навчання), призначити на посуд курсанта та присвоїти звання «солдат». Також вирішено з 26.07.2017 зарахувати ОСОБА_1 на всі види забезпечення по курсантській нормі та котлове забезпечення.

В подальшому, як вбачається зі змісту п. 9 Контракту, чинність такого контракту було припинено 05.03.2021 у зв`язку із його розірванням.

За змістом наявного у матеріалах справи витягу з наказу начальника Військового інституту від 05.03.2021 №47 (по стройовій частині) солдата ОСОБА_1 , курсанта 4-го курсу 271 навчальної групи факультету інформаційних технологій, відрахованого з інституту наказом начальника Військового інституту від 05.03.2021 №6 (по особовому складу), у зв`язку із розірванням контракту та відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» вирішено звільнити з військової служби у запас за пп. «ж» у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту.

Також було вирішено з 05.03.2021 виключити ОСОБА_1 із списків особового складу інституту, всіх видів забезпечення, а з котлового забезпечення - з 06.03.2021. Окрім того, в тексті цього Наказу від 05.03.2021 №47 (з урахуванням начальника Військового інституту від 21.05.2021 №102 (по стройовій частині)) надано вказівку на стягнення згідно постанови Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 №964 «Про затвердження Порядку відшкодування курсантами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах» кошти на відшкодування за утримання названого солдата в інституті в загальному розмірі 47 372,52 грн.

Доказів оскарження в судовому порядку наказів начальника Військового інституту від 05.03.2021 за №6 і №47 не надано.

Посилаючись на невиконання відповідачем обов`язку з відшкодування витрат на його утримання у Військовому інституті у загальному розмірі 47 372,55 грн (з них: витрати на грошове забезпечення - 19 131,00 грн, витрати на продовольче забезпечення - 15 026,76 грн, витрати на речове забезпечення - 6 501,73 грн, витрати на медичне забезпечення - 1 704,47 грн, витрати на споживання комунальних послуг та енергоносіїв - 5 008,26 грн), позивач до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з обізнаності відповідача про обов`язок відшкодувати витрати на його утримання в Інституті та відсутність добровільної сплати ним коштів в частині суми 47 022,52 грн на користь позивача.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно із ч. 4 ст. 5 КАС України суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 3 Порядку відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 №964 (далі - Порядок №964) відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Порядок розрахунку витрат установлюється Міноборони разом з Мінфіном, МВС, Адміністрацією Держприкордонслужби, Управлінням державної охорони, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Держспецтрансслужбою.

При цьому, на виконання п. 3 Порядку №964 був виданий спільний наказ Міністерства оборони України, Міністерства фінансів України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Служби безпеки України від 16.07.2007 №419/831/240/605/537/219/534, яким затверджений Порядок розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах, відповідно до якого у разі дострокового розірвання контракту відповідні служби (підрозділи) забезпечення навчального процесу здійснюють остаточний розрахунок фактичних витрат за відповідними видами забезпечення, складають довідки-розрахунки та подають їх до кадрового підрозділу вищого навчального закладу. Період навчання, за який здійснюється відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням, визначається з дня зарахування по день виключення курсанта зі списків особового складу вищого навчального закладу. У наказі про звільнення курсанта сума відшкодування відображається узагальнено та вноситься до книги обліку нестач вищого навчального закладу. Відшкодовані за утримання курсантів у вищому навчальному закладі кошти враховуються у кошторисних показниках спеціального фонду відповідних центральних органів виконавчої влади як власні надходження вищого навчального закладу та витрати на утримання курсантів.

До того ж, відповідно до приписів Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 №170, право укладання від імені Міністерства оборони України контракту про навчання делегується керівнику військового навчального закладу.

З вищевикладеного вбачається, що Міністерство оборони України є уповноваженим органом, який здійснює функції держави у спірних відносинах, а Військовий інститут є бюджетною установою та утримується виключно за рахунок коштів Державного бюджету України. Витрати, які відшкодовані за утримання у вищому навчальному закладі, зараховуються до спеціального фонду державного бюджету на спеціальний рахунок Університету виключно на утримання курсантів.

З матеріалів справи встановлено, що між Міністерством оборони України саме в особі ІНФОРМАЦІЯ_1, полковником ОСОБА_2 і відповідачем був укладений контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України, відповідно до якого відповідач зобов`язувався, серед іншого, сумлінно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів, свої службові обов`язки, продовжити після закінчення навчання у вищому військовому навчальному закладі проходження військової служби на посадах офіцерського складу, та добровільно відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням у вищому військовому навчальному закладі, в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість.

Таким чином, в даному випадку саме між Військовим інститутом і відповідачем виникли спірні правовідносини через невиконання останнім умов зазначеного контракту, а тому у Військового інституту є право звернутися до суду з позовом до відповідача про стягнення витрат за утримання останнього у військовому навчальному закладі.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 01.10.2021 у справі №520/11992/19, від 19.11.2020 у справі №560/1341/19, від 24.02.2021 у справі №420/4661/19.

Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-ХІІ (далі - Закон №2232-ХІІ) урегульований порядок проходження громадянами України військової служби (навчання) у вищих військових навчальних закладах.

Зокрема, за змістом ст. 25 Закону №2232-ХІІ, підготовка громадян України для проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу проводиться у вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів. У них здійснюється навчання курсантів, слухачів, студентів, ад`юнктів і докторантів.

Підготовка громадян України, прийнятих на військову службу за контрактом, може здійснюватися у вищих військових навчальних закладах, навчальних частинах (центрах), військових частинах шляхом навчання на спеціальних курсах підготовки. Порядок та умови направлення, проходження військової служби громадянами України під час такої підготовки визначаються положеннями про проходження військової служби громадянами України.

З громадянами України - курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу укладається контракт про проходження військової служби (навчання) на строки, передбачені абзацом четвертим частини другої статті 23 цього Закону. Контракт про проходження військової служби на посадах осіб сержантського і старшинського або офіцерського складу після закінчення навчання укладається між громадянином та державою, від імені якої виступає уповноважений орган військового управління Збройних Сил України або іншого військового формування, для потреб якого він проходить підготовку, на строк, передбачений абзацами третім і шостим частини другої статті 23 цього Закону.

Курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, невиконання освітньої програми (індивідуального навчального плану - за його наявності) та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення закладу вищої освіти, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років (десяти років - для осіб офіцерського складу, які оволоділи спеціальностями льотного складу авіації) після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу закладу вищої освіти відповідно до підпунктів «д», «е», «є», «з», «и» пункту 1 та підпунктів «д», «е», «є», «ж», «з» пункту 2 частини п`ятої статті 26 цього Закону, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці заклади освіти, витрати, пов`язані з їх утриманням у закладі вищої освіти, відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку.

Механізм відшкодування витрат визначений Порядком відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 №964 (далі - Порядок №964).

Так, п. 2 Порядку №964 визначено, що витрати відшкодовуються, зокрема Міноборони.

Згідно з п.п. 3, 4 Порядку №964 відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв.

Порядок розрахунку витрат установлюється Міноборони разом із Мінфіном, МВС, Управлінням державної охорони, СБУ та Службою зовнішньої розвідки, - а саме спільним наказом Міністерства оборони України, Міністерства фінансів України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Служби безпеки України від 16.07.2007 №419/831/240/605/537/219/534 «Про затвердження Порядку розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах».

Розрахунок фактичних витрат здійснюється вищим навчальним закладом згідно з нормами утримання курсантів.

Відповідно до п. 5 Порядку №964 витрати відшкодовуються у повному розмірі, зокрема курсантами, які вислужили встановлений законодавством строк строкової військової служби до вступу у заклад вищої освіти.

Поряд з цим, п. 7 Порядку №964 передбачено, що у разі відмови курсанта або особи офіцерського складу добровільно відшкодувати витрати стягнення їх сум здійснюється у судовому порядку.

З матеріалів справи встановлено, що відповідач, навчаючись упродовж періоду з 26.07.2017 по 04.03.2021 у вищому військовому навчальному закладі Міністерства оборони України - ІНФОРМАЦІЯ_1, проходив військову службу, що відноситься до публічної служби.

05.03.2021 укладений між Військовим інститутом та відповідачем контракт на проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України був розірваний у зв`язку з систематичним невиконанням курсантом (відповідачем) умов контракту. На момент розірвання контракту від 26.07.2017 відповідач навчався на 4-му курсі факультету інформаційних технологій Інституту.

При цьому, за змістом Довідника вступника до вищих військових навчальних закладів та військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти тактичного рівня, затвердженого 05.02.2020 першим заступником Міністра оборони України, випускники ВВНЗ та ВНП ЗВО, що здійснюють підготовку на посади осіб офіцерського складу, отримують вищу освіту освітнього ступеня «бакалавр» або «магістр» та відповідну військово-професійну кваліфікацію. Термін підготовки на посади офіцерів з отриманням ступеня вищої освіти «бакалавр» складає 4 роки, з отриманням ступеня вищої освіти «магістр» - 1,5 роки.

Відповідно до наказу начальника Військового інституту від 05.03.2021 за №47 відповідач з причини розірвання контракту та відповідно пп. «ж» п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» був звільнений з військової служби в запас та виключений зі списків особового складу інституту і всіх видів забезпечення.

При цьому, в тексті даного Наказу було також зафіксовано, що відповідач вважається таким, що відслужив встановлений строк стройової служби, та, що розмір витрат, пов`язаних з утриманням відповідача у Військовому інституті становить 47372,52 грн.

Крім того, жоден із учасників не подав до суду документальні докази оскарження відповідачем в судовому порядку дій начальника Військового інституту щодо дострокового розірвання контракту від 26.07.2017, наказів начальника Військового інституту від 05.03.2021 за №6 і №47, та документальних доказів, що засвідчують обставину завершення відповідачем навчання в Інституті станом на 05.03.2021 (тобто, станом на дату розірвання контракту).

Закон №2232-ХІІ та Порядок №964 зобов`язують військовослужбовця у разі дострокового розірвання контракту з вищим військовим навчальним закладом відшкодувати Міністерству оборони України витрати, пов`язані з його утриманням у такому ВВНЗ.

З тексту рапорту відповідача від 05.03.2021, що адресований начальнику Військового інституту, та контракту від 26.07.2017 (п. 2 такого контракту) вбачається, що станом на 05.03.2021 відповідач був обізнаний як щодо наявного у нього обов`язку з відшкодування Міністерству оборони України витрат, пов`язаних з утриманням відповідача у Військовому інституті, так і з розміром таких витрат (47 372,52 грн).

В обґрунтування складу та розміру фактичних витрат, пов`язаних з утриманням відповідача у Військовому інституті, на загальну суму 47 372,52 грн, позивача подав наступні документи: загальний розрахунок витрат за період з 26.07.2017 по 05.03.2021; розрахунок фактичних витрат на грошове забезпечення, пов`язане з утриманням курсанта - солдата ОСОБА_1 в розрізі по роках навчання; довідку-розрахунок про вартість фактичних витрат, пов`язаних з послугами харчування курсанта - солдата ОСОБА_1 за період з 26.07.2017 по 05.03.2021, розрахунок фактичних витрат, пов`язаних з утриманням курсанта - солдата ОСОБА_1 по речовому забезпеченню за період з 26.07.2017 по 05.03.2021, розрахунок фактичних витрат за медичне забезпечення курсанта-солдата ОСОБА_1 за період з 26.07.2017 по 05.03.2021; розрахунок фактичних витрат за споживання курсантом - солдатом ОСОБА_1 комунальних послуг та енергоносіїв за відповідний період.

Таким чином, вищевказані документи підтверджують склад та розмір понесених позивачем витрат на утримання відповідача на час навчання в інституті. При цьому, належних документальних доказів, які б спростували достовірність і правильність здійснених позивачем розрахунків витрат відповідач до суду не подав та про наявність таких доказі у третіх осіб суд не повідомив.

При цьому, відповідачем добровільно було відшкодовано витрати лише у розмірі 350,00 грн, натомість заборгованість відповідача з відшкодування витрат на утримання у Військовому інституті на час розгляду справи судом становить 47 022,52 грн.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що беручи до уваги обізнаність відповідача про обов`язок відшкодувати витрати на його утримання в Інституті та відсутність добровільної сплати ним коштів в частині суми 47 022,52 грн на користь позивача, наявні підстави для стягнення з відповідача вказаної суми коштів.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта, що відповідно до Цивільного кодексу України строк позовної давності становить три роки, натомість розрахунок наданий позивачем з 2017 року по 2021 рік, тобто за 4 роки, що суперечить ст.257 ЦК України, оскільки строк позовної давності в даному випадку не застосовується таким чином, так як підстави для звернення до суду із позовними вимогами про стягнення відповідної суми виникли не з моменту вступу відповідача до навчального закладу, а з моменту не сплати їх відповідачем у добровільному порядку з підстав, які були обумовлені винесенням наказів від 05.03.2021 №47 та від 05.03.2021 №6

Також, колегія суддів наголошує, що апеляційна скарга відповідача повністю дублює відзив на позовну заяву, тобто в ній не наведено норм законодавства, які порушені чи не враховані судом першої інстанції, не спростовано викладену у рішенні суду правову позицію та не спростовано доводів позивача, які стали підставою для задоволення позову.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не має.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 251, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 лютого 2022 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328, 329 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 11.07.2022.

Головуючий суддя: А.Ю. Кучма

В.О. Аліменко

В.П. Мельничук