Справа № 380/13484/21
Суддя: Костецький Назар Володимирович
Дата ухвалення: 2022-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2022 року справа №380/13484/21

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючий-суддя Костецький Н.В.,

секретар судового засідання Іваненко В.І.

за участю:

представника позивача Шайда В.В.

представника відповідача Писарев О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Державної фіскальної служби України (Львівська площа, 8, м.Київ, ), Державної митної служби України (вул.Дегтярівська, 11Г, м.Київ, ), Івано-Франківської митниці Державної фіскальної служби України (вул.Чорновола, 159, м.Івано-Франківськ, Івано-Франківська область, ), Галицької митниці Держмитслужби (вул.Костюшка, 1, м.Львів, ) про визнання протиправними та скасування наказу та відмови, зобов`язання вчинити дії,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної фіскальної служби України, Державної митної служби України, Івано-Франківської митниці Державної фіскальної служби України, Галицької митниці Держмитслужби, в якому враховуючи заяву про уточнення позовних вимог просить суд:

Визнати протиправним та скасувати наказ Державної фіскальної служби України від 02 червня 2021 року №849-о Про звільнення ОСОБА_1 ;

Визнати протиправним та скасувати наказ Івано-Франківської митниці ДФС від 31 серпня 2021 року №14-к Про звільнення ОСОБА_1 ;

Поновити на державній службі ОСОБА_1 з 01 вересня 2021 року на посаді Івано-Франківської митниці (відокремлений підрозділ Держмитслужби, Код ЄДРПОУ ВП:43971364), рівнозначній посаді заступника начальника Івано- Франківської митниці ДФС - начальника митного поста Прикарпаття ;

Стягнути з Івано-Франківської митниці (відокремлений підрозділ Держмитслужби, Код ЄДРПОУ ВП:43971364), на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу;

Визнати відмову Державної митної служби України щодо пропозиції рівнозначної посади державної служби у порядку переведення та правонаступництва і положень чинного законодавства та надання переліку усіх наявних рівнозначних посад заступника начальника митниці станом на 10 березня 2021 року (лист про розгляд заяви вих..N08-1/12-02/10/3232 від 22.03.2021 року) протиправною;

У відповідності до п.3 частини першої статті 371 КАС України допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді Івано-Франківської митниці (відокремлений підрозділ Держмитслужби, код ЄДРПОУ ВП:43971364), рівнозначній посаді заступника начальника Івано- Франківської митниці ДФС - начальника митного поста Прикарпаття.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що наказом Державної фіскальної служби України від 05.06.2018 року №926-о позивача призначено на посаду заступника начальника Івано-Франківської митниці ДФС-начальника митного поста Прикарпаття на якій перебував до 02.06.2021 року. Вважає, що його звільнення є протиправним та порушує імперативні норми вимог як ч. 3 ст. 87 Закону України Про державну службу, так і вимог ч.ч. 2, 3 ст. 40 КЗпП України. На заяву позивача від 09.03.2021 запропонувати йому рівнозначну посаду державної служби у порядку переведення та правонаступництва і надати перелік усіх наявних рівнозначних посад заступника начальника митниці станом на 10.03.2021 позивач отримав відмову від Голови Державної митної службти України. На думку позивача Накази Державної фіскальної служби від 02.06.2021 №849-о та Івано- Франківської митниці ДФС від 31.08.2021 № 14-к Про звільнення ОСОБА_1 є протиправними та підлягають скасуванню.

Ухвалою суду від 17.08.2021 позовну заяву залишено без руху та надано десятиденний строк на усунення її недоліків.

На виконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, позивачем заявою від 25.08.2021 усунуто вказані недоліки та подано заяву від 25.08.2021 про поновлення процесуального строку на звернення до суду.

Ухвалою суду від 27.08.2021 відкрито загальне позовне провадження в адміністративній справі №380/13484/21.

23.09.2021 до суду від представника відповідача - ДФС України надійшов відзив на позовну заяву в якому повідомляє суд, що станом на 07.09.2020 тобто на дату попередження позивача про наступне вивільнення був змінений порядок вивільнення державних службовців. Законом України Про внесення змін до Кодексу законів про працю України №378-XI від 12.12.2019, який набрав чинності 02.02.2020, було внесено зміни до Кодексу законів про працю України та викладено його у новій редакції. Так, нормами зазначеного Закону змінився порядок вивільнення державних службовців. Частиною 6 ст. 49-2 КзПП України передбачено, що вивільнення працівників, які мають статус державних службовців відповідно до Закону України Про державну службу, здійснюється у порядку, визначеному цією статтею, з урахуванням таких особливостей: -про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за 30 календарних днів; -у разі вивільнення працівників на підставі п.1 ч.1 ст.40 КзПП не застосовуються положення ч. 2 ст. 40 КзПП та положення ч.2 цієї статті. Згідно із ч.3 ст. 87 ЗУ Про державну службу державного службовця попереджають про наступне вивільнення у разі скорочення штату (чисельності, посади), реорганізації чи ліквідації держоргану у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Водночас державному службовцю можуть пропонувати будь-яку вакантну посаду держслужби у тому самому держоргані (за наявності). Отже, після внесення цих змін норми ч. 2 ст. 40 КЗпП України щодо переведення працівника за його згодою на іншу роботу та ч. 2 ст. 49-2 КЗпП України про переважне право на залишення на роботі на державних службовців не поширюється. Аналіз вищезазначених норм свідчить про те, що до позивача як державного службовця, не застосовується норми ч. 2 ст. 40 та ч. 2 ст. 49-2 КзПП України, на які позивач посилається в позовній заяві, а також, що пропонування рівнозначних посад позивачу був не обов`язком, а правом державного органу відповідно до ч.3 ст. 87 Закону України Про державну службу.

27.09.2021 до суду від представника відповідача - Державної Митної служби України надійшов відзив на позовну заяву в якому зазначає, що позивач в позовній заяві вказує, що Державна митна служба України та її територіальні органи з 08 грудня 2019 року набули процесуальних прав та обов`язків Державної фіскальної служби України у відповідності до положень пунктів 13 та порядку №1074. У зв`язку із наведеним, позивач вважає, що його порушене право повинне бути відновлене шляхом поновлення його на посаді Івано-Франківської митниці, як відокремленого підрозділу Держмитслужби. Представник відповідача вважає, що спір у даній справі виник у відносинах публічно-владних функцій, дані відносини не стосуються публічно-владних функцій у сфері реалізації, державної митної політики, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування законодавства з питань державної митної служби чи інших функцій, що були передані Кабінету Міністрів України від 18.12.2018 № 1200 та розпорядження Кабінету Міністрів України від 4 грудня 2019 року № 1217-р. У такому випадку перехід всіх прав та обов`язків, в тому числі й трудових, від Державної фіскальної служби України до Державної митної служби України може мати місце виключно у випадку фактичного її вибуття у наслідок припинення. Станом на даний час у ЄДРПОУ відомості про припинення Івано-Франківської митниці ДФС та Державної фіскальної служби України як юридичних осіб відсутні.

01.10.2021 від позивача надійшла до суду відповідь на відзив на позовну заяву в якому просить суд задоволити повністю його позовні вимоги з підстав зазначених в позовній заяві.

Ухвалою від 06.12.2021 задоволено клопотання позивача про витребування доказів.

Протокольною ухвалою суду в підготовчому судовому засіданні від 30.11.2021 залучено до розгляду у справі Івано-Франківську митницю Державної фіскальної служби України та Галицьку митницю Держмитслужби.

Ухвалою від 29.03.2022 в клопотанні представника відповідача-Державної митної служби України про залишення позовної заяви без розгляду - відмовлено.

Ухвалою від 12.04.2022 задоволено клопотання позивача про витребування доказів.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав повністю з підстав зазначених у позовній заяві та відповіді на відзив, просив суд повністю задовольнити позов.

У судовому засіданні представник відповідача Держмитслужби правову позицію викладену у відзиві підтримав, просив відмовити у задоволенні позову.

Представники Державної фіскальної служби України, Івано-Франківської митниці Державної фіскальної служби України, Галицької митниці Держмитслужби в судове засідання не прибули, про причини неприбуття суд не повідомили, хоча про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Заслухаши вступне слово позивача, представника відповідача - Держмитслужби України, з`ясував підстави позову та відзиву, фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, дослідив письмові докази, долучені до матеріалів справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини.

На підставі пояснень сторін судом встановлено, що наказом Державної фіскальної служби України від 05.06.2018 №926-о ОСОБА_1 було призначено на посаду заступника Івано-Франківської митниці ДФС-начальника митного поста Прикарпаття.

Відповідно до п. п. 4, 5 та 6 Порядку № 1074 орган виконавчої влади утворюється шляхом утворення нового органу виконавчої влади або в результаті реорганізації (злиття, поділу, перетворення) одного чи кількох органів виконавчої влади. Орган виконавчої влади припиняється шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації.

Відповідно до п.12 Порядку № 1074 орган виконавчої влади, утворений в результаті реорганізації, здійснює повноваження та виконує функції у визначених Кабінетом Міністрів України сферах компетенції з дня набрання чинності актом Кабінету Міністрів України щодо можливості забезпечення здійснення таким органом повноважень та виконання функцій органу виконавчої влади, що припиняється.

Орган виконавчої влади, щодо якого набрав чинності акт Кабінету Міністрів України про його припинення, продовжує здійснювати повноваження та виконувати функції з формування і реалізації державної політики у визначеній Кабінетом Міністрів України сфері до набрання чинності актом Кабінету Міністрів України щодо можливості забезпечення здійснення утвореним органом виконавчої влади його повноважень та виконання функцій.

Згідно п.13 Порядку № 1074 акт Кабінету Міністрів України про можливість забезпечення здійснення утвореним органом виконавчої влади повноважень та виконання функцій органу виконавчої влади, що припиняється, видається після здійснення заходів, пов`язаних з державною реєстрацією утвореного органу виконавчої влади як юридичної особи публічного права, затвердженням положення про нього, структури та штатноґо розпису його апарату, кошторису та заповненням 30 відсотків вакансій.

Постановою КМУ від 18 грудня 2018 р. № 1200 Державну фіскальну службу України реорганізовано шляхом поділу на Державну податкову службу України та Державну митну службу України. Абзацом третім пункту 2 вище зазначеної постанови встановлено, що Державна податкова служба та Державна митна служба є правонаступниками майна, прав та обов`язків реорганізованої Державної фіскальної служби у відповідних сферах діяльності, що також відповідає і положенням частини першої статті 104 Цивільного кодексу України.

17.05.2019, за записом № 8050011, до ЄДРПОУ внесено рішення щодо припинення Державної фіскальної служби України в результаті її реорганізації.

16.07.2019 в Єдиному державному реєстрі зроблено запис за №0086387 про проведення державної реєстрації Державної митної служби України.

Для забезпечення діяльності Державної митної служби України Постановою КМУ від 02.10.2019 №858 у відповідності до пункту 1 утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної митної служби (додаток 1 постанови).Пунктом 2 цієї постанови деякі територіальні органи Державної фіскальної служби митниці ДФС - згідно додатку 2 постанови) реорганізовано шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної митної служби .

На підставі цієї постанови Івано-Франківську митницю ДФС реорганізовано шляхом приєднання до новоствореного територіального органу Державної митної глужби України, а саме до Галицької митниці Держмитслужби.

14.11.2019 в Єдиному державному реєстрі зроблено запис за №0048905 про проведення державної реєстрації Галицької митниці Держмитслужби.

27.11.2019 за записом № 5013307, до ЄДРПОУ внесено рішення щодо припинення Івано-Франківської митниці ДФС в результаті її реорганізації.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 04.12.2019 р. № 1217-р "Питання державної митної служби" погоджено пропозицію Міністерства фінансів щодо можливості забезпечення здійснення з 8 грудня 2019 року Державною митною глужбою покладених на неї постановою Кабінету Міністрів України від 6 березня 1919 року № 227 "Про затвердження положень про Державну податкову службу України та Державну митну службу України" функцій і повноважень Державної Фіскальної служби, що припиняється, з реалізації державної митної політики, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування законодавства з питань державної митної справи.

Таким чином, Державна митна служба України та її територіальні органи з 8 грудня 2019 року набули процесуальних прав та обов язків Державної фіскальної служби України у відповідності до положень пунктів 12 та 13 Порядку № 1074.

Наведені обставини встановлені судом та сторонами не зеперечувались.

Позивач звернувся із заявою від 09.03.2021 до Голови Державної митної служби України ОСОБА_2 , в якій просив запропонувати йому рівнозначну посаду державної служби у порядку переведення та правонаступництва і положень чинного законодавства та надати перелік усіх наявних рівнозначних посад заступника начальника митниці станом на 10.03.2021 року. Повідомив, що з моменту реорганізації ДФС України по день звернення перебував у номенклатурі голови служби на посаді заступника начальника Івано-Франківської митниці ДФС - начальника митного посту Прикарпаття та не був переведений у Державну митну службу України.

Державна митна служба України надала відповідь від 22.03.2021 на заяву позивача в якій вказала, що на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 30.09.2020 № 895, згідно з наказом Держмитслужби від 27.10.2020 №480 триває процес реорганізації Галицької митниці Держмитслужби шляхом її приєднання до Державної митної служби України. При цьому, відповідно до наказу Держмитслужби від 19.10.2020 №460 утворено Івано-Франківську митницю як відокремлений підрозділ Держмитслужби. Одним із пріорітетних напрямів реформування є перехід Держмитслужби до функціонування за моделлю єдиної юридичної особи, проведення кадрової реформи, що включатиме перевірку професійних знань та благонадійності, проходження державної служби у укладанням контракту, забезпечення заходів, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2020 №916 Про реалізацію експериментального проекту щодо тестування посадових осіб митних органів з питань кваліфікації та благонадійності. Враховуючи зазначене, прохання, викладені в заяві позивачі, не можуть бути задоволені.

Наказом Державної фіскальної служби України від 31.08.2021 ОСОБА_1 звільнено з посади заступника начальника-начальника митного поста Прикарпаття Івано-Франківської митниці ДФС у зв`язку з реорганізацією, скороченням чисельності та штату державних службовців, пункт 1 частини 1 статті 40 КзПП, пункт 1 ч.1 ст. 87 Закону України Про державну службу.

Підстава: Наказ Державної фіскальної служби України від 02.06.2021 № 849-о, від 07.09.2020 про відмову від ознайомлення під підпис з попередженням про наступне звільнення ОСОБА_1 .

Відповідно до Акту від 07.09.2020 ОСОБА_1 візуально ознайомився із попередженням про наступне вивільнення, відмовився від ознайомлення під підпис з попередженням про наступне вивільнення.

У судовому засіданні позивач підтвердив факт ознайомлення із попередженням про наступне вивільнення, також зазначив, що таке не підписував.

Надаючи оцінку обставинам у цій справі, суд зазначає таке.

Предметом спору у даній справі є звільнення державного службовця відповідно до пункт 1 частини першої статті 87 Закону №889-VIII (у зв`язку із реорганізацією державного органу).

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до статті 38 Конституції України громадяни користуються рівним правом доступу до державної служби, а також до служби в органах місцевого самоврядування.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Закон України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII "Про державну службу" (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин - 07 вересня 2020 року) є спеціальним законом, що регулює відносини, які виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби.

Відповідно до ч.1 ст. 5 Закону № 889-VIIІ правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Частинами 2-3 статті 5 Закону № 889-VIIІ передбачено, що відносини, які виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Частиною п`ятою статті 22 Закону № 889-VIII передбачено, що у разі реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації державного органу переведення державного службовця на рівнозначну або нижчу (за його згодою) посаду в державному органі, якому передаються повноваження та функції такого органу, за рішенням суб`єкта призначення може здійснюватися без обов`язкового проведення конкурсу.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 41 Закону № 889-VIII (державний службовець з урахуванням його професійної підготовки та професійних компетентностей може бути переведений без обов`язкового проведення конкурсу на рівнозначну або нижчу вакантну посаду в іншому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, з якого переводиться державний службовець, та суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, до якого переводиться державний службовець

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 83 Закону № 889-VIII державна служба припиняється, зокрема, за ініціативою суб`єкта призначення.

Згідно із статтею 87 Закону № 889-VIII підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є: 1) скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу; 1-1) ліквідація державного органу; 2) встановлення невідповідності державного службовця займаній посаді протягом строку випробування; 3) отримання державним службовцем негативної оцінки за результатами оцінювання службової діяльності; 4) вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку, який передбачає звільнення.

Суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1 -1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільненняп

Відповідно до статті 3 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Згідно із статтею 40 КзПП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у визначених випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 43-1 КЗпП України, розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) допускається у випадках звільнення керівника підприємства, установи, організації (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступників, головного бухгалтера підприємства, установи, організації, його заступників, а також працівників, які мають статус державних службовців відповідно до Закону України Про державну службу, керівних працівників, які обираються, затверджуються або призначаються на посади державними органами, органами місцевого самоврядування, а також громадськими організаціями та іншими об`єднаннями громадян.

Особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42 1, частин першої, другої і третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус.

Механізм здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади (далі - органи виконавчої влади) та їх територіальних органів визначає Порядок здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затвердженийпостановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2011 року N 1074 (далі - Порядок N 1074).

Пунктами 1, 4 Порядку визначено, що дія цього Порядку поширюється на центральні органи виконавчої влади із спеціальним статусом та їх територіальні органи, крім випадків, коли Конституцією та законами України визначені інші особливості порядку їх утворення, реорганізації або ліквідації.

Законом України "Про внесення змін до Кодексу законів про працю України" №378-ХІІ від 12.12.2019р. внесено зміну в статтю 49-2 КЗпП України стосовно особливостей вивільнення працівників, які мають статус державних службовців. зокрема, у разі вивільнення працівників на підставі пункту 1 частини 1 статті 40 цього Кодексу ( в тому числі скорочення штату) не застосовуються положення частини другої статті 40 цього Кодексу (звільненні з підстав, зазначених у пунктах 1. 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу) та положення частини другої статті 49-2 КЗпП України (при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.)

В свою чергу Законом України "Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи" № 440-ІХ від 14.01.2020 внесено зміни до ч. 3 ст. 87 Закону України "Про державну службу".

Так, відповідно до ч. 3 ст. 87 Закону №889-VIII встановлено, що суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення.

Відтак, нова редакція ч. 3 ст. 87 Закону №889-VIII визначає, що пропонування державному службовцю будь-якої вакантної посади державної служби у тому самому державному органі (за наявності) є правом суб`єкта призначення або керівника державної служби, а не його обов`язком.

За змістом роз`яснення Національного агентства України з питань державної служби від 20 лютого 2020 року № 86р/з при скороченні чисельності або штату державних службовців, скороченні посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізації державного органу пропонування державному службовцю вакантної посади державної служби є правом суб`єкта призначення або керівника державної служби, а не обов`язком.

Таким чином, процедура звільнення державних службовців у зв`язку з припиненням державної служби за ініціативою суб`єкта призначення на момент виникнення спірних правовідносин врегульована положеннями Закону №889-VIII, що виключає застосування КЗпП України до спірних правовідносин.

У рішеннях Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 17 червня 2021 року (справа №240/455/20), від 25 червня 2021 року (справа №260/261/20), від 20 вересня 2021 року (справа №340/221/20) суд касаційної інстанції наголошував, що особливості процедури звільнення державних службовців на підставі пунктів 1 і 1-1 частини першої статті 87 Закону № 889-VІІІ були визначені шляхом внесення змін до статті 87 Закону № 889-VІІІ, зокрема, Законом № 440-ІХ.

Судом встановлено, що згідно з Актом від 07.09.2020 ОСОБА_1 візуально ознайомився із попередженням про наступне вивільнення, відмовився від ознайомлення під підпис з попередженням про наступне вивільнення. Окрім того, суд зазначає, що в судових засіданнях позивач не заперечував факту ознайомлення із попередженням про наступне вивільнення.

02 червня 2021 року Державною фіскальною службою України винесено наказ №849-о Про звільнення ОСОБА_1 .

Відповідно до наказу Івано-Франківської митниці ДФС від 31 серпня 2021 року №14-к ОСОБА_1 було звільнено із займаної посади.

У судових засіданнях встановлено, що протягом 02.06.2021 - 31.08.2021 позивач працював та отримував заробіню плату, тому суд вважає датою звільнення ОСОБА_1 - 31 серпня 2021 року. Наведене не заперечувалося сторонами у судових засіданнях.

Отже, спірні правовідносини виникли 07 вересня 2020 року і тривали до 31 серпня 2021 року.

Суд зазначає, що за змістом частини першої статті 87 Закону № 889-VIIІ, в редакції на момент виникнення спірних правовідносин, реорганізація державного органу є підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення, а строк попередження про наступне вивільнення становить не менше 30 календарних днів перед звільненням.

Також суд зазначає, що аналіз положень Закону №889-VIII, яким визначалася підстава припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення на момент прийняття оспорюваних наказів, свідчить, що суб`єкт призначення не зобов`язаний був пропонувати позивачу іншу рівноцінну посаду державної служби, а в разі відсутності такої - іншу роботу (посаду державної служби) у цьому державному органі.

Аналогічні правові висновки щодо застосування статті 87 Закону № 889-VIII в редакції Закону № 440-IX, викладені в постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі №640/11024/20, від 08 грудня 2021 року у справі №380/3646/20.

При цьому, суд не застосовує до спірних правовідносин в цій частині положення КЗпП України, оскільки це питання було врегульовано законодавцем, який вніс зміни до профільного Закону № 889-VIII, шляхом виключення з попередньої редакції речення, яке означало наявність обов`язку суб`єкта призначення виконати обов`язок пропонування посад.

Відтак, в обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, описаних вище, зважаючи на їхній зміст та юридичну природу, суд дійшов висновку про дотримання відповідачем встановленої законодавством процедури при вирішенні питання щодо звільнення позивача.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку щодо правомірності звільнення позивача на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону № 889-VIII та відсутність підстав для задоволення позову.

Закріплений у ч. 1 ст. 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У розумінні ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцієюта законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, а тому позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 139 КАС України судові витрати не стягуються.

Керуючись статями 242 - 246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, Державної митної служби України, Івано-Франківської митниці Державної фіскальної служби України, Галицької митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування наказу та відмови, зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Судовий збір не стягується.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд, а у разі реєстрації офіційної електронної адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складено 08.07.2022.

Суддя Костецький Н.В.