Справа № 160/6352/22
Суддя: Горбалінський Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2022-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 липня 2022 року Справа № 160/6352/22
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді Горбалінського В.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -
03.05.2022 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту, в якій позивач просить:
09.05.2022 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
17.06.2022 року Адміністрація Державної спеціальної служби транспорту звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із відзивом на позовну заяву.
В обгрунтування відзиву відповідач зазначив, що оскільки середній заробіток не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою, тобто середній заробіток є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника, а отже в даному випадку підлягає застосуванню тримісячний строк звернення до суду з даною позовною заявою. Відповідач зауважує, що позивачем пропущено встановлений строк звернення до адміністративного суду. Також відповідач зазначив, що ним було в загальному порядку правомірно утримано з заробітної плати позивача податок з доходів фізичних осіб. У зв`язку з чим, відповідач просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.
27.06.2022 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із відповіддю на відзив, в якій підтримав свою позицію, викладену у позовній заяві.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява та відзив на позовну заяву, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
09.12.2019 року рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду по справі №160/5257/19 адміністративний позов ОСОБА_1 до Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту Міністерства оборони України про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку задоволено повністю.
Визнано протиправним та скасовано п.7 § 2 наказу Голови Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту (по особовому складу) від 28 лютого 2019 року № 9, яким відповідно до підпункту 1 пункту 107 та пункту 109 Положення про проходження громадянами України військової служби у Державній спеціальній службі транспорту, полковника ОСОБА_1 , заступника начальника кафедри з матеріально-технічного забезпечення кафедри військової підготовки спеціалістів Державної спеціальної служби транспорту - Дніпропетровського національного університету залізничного транспорту імені академіка В.Лазаряна увільнено від займаної посади і зараховано з 01 березня 2019 року у розпорядження Голови Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту.
Визнано протиправним та скасовано п.9 § 3 наказу Голови Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту (по особовому складу) від 06 травня 2019 року № 19, яким відповідно до статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу звільнено з військової служби у запас Збройних сил України полковника ОСОБА_1 , колишнього заступника начальника кафедри з матеріально-технічного забезпечення кафедри військової підготовки спеціалістів Державної спеціальної служби транспорту - Дніпропетровського національного університету залізничного транспорту імені академіка В.Лазаряна.
Поновлено полковника ОСОБА_1 на військовій службі на посаді заступника начальника кафедри з матеріально-технічного забезпечення кафедри військової підготовки спеціалістів Державної спеціальної служби транспорту - Дніпровського національного університету залізничного транспорту імені академіка В.Лазаряна.
Стягнуто з Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 19.05.2019 року по 09.12.2019 року у розмірі 191 942,80 грн. без врахування податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.
21.05.2020 року постановою Третього апеляційного адміністративного суду по справі №160/5257/19 апеляційні скарги Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту Міністерства оборони України залишено без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.12.2019 року в адміністративній справі №160/5257/19 без змін.
Стягнуто з Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту на користь ОСОБА_1 середній заробіток (грошове забезпечення) за час затримки виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.12.2019 року у справі №160/5257/19 в частині негайного поновлення позивача на військовій службі за період з 10.12.2019 року по 10.08.2020 року у розмірі 227 320,00 грн.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.04.2021 року в адміністративній справі №160/16790/20 змінено в мотивувальній та резолютивній частині, визначивши належну суму до стягнення з Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту на користь ОСОБА_1 середній заробіток (грошове забезпечення) за час затримки виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.12.2019 року у справі №160/5257/19 в частині негайного поновлення позивача на військовій службі за період з 10.12.2019 року по 10.08.2020 року у розмірі 236 960,02 грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Як встановлено судом, 24.01.2022 року Адміністрацією Державної спеціальної служби транспорту було виплачено ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення на виконання постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 02.12.2021 року по справі №160/16790/20, з одночасним відрахуванням військового збору та податку з доходів фізичних осіб, у остаточному розмірі 190 752,80 грн.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 236 Кодексу законів про працю України у разі затримки роботодавцем виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Відповідно до частини 1 статті 94 Кодексу законів про працю України приписи якої кореспондуються із частиною 1 статті 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно зі статтею 1 Конвенції про захист заробітної плати №95, ухваленої генеральною конференцією Міжнародної організації праці та ратифікованої Україною 31.01.1961 року, термін заробітна плата означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.

У Рішенні від 15.10.2013 року №8-рп/2013 у справі №1-13/2013 Конституційний Суд України зазначив, що поняття заробітна плата і оплата праці , які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків, а також дійшов висновку, що під заробітною платою, що належить працівникові, необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Таким чином, заробітною платою є винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець (власник або уповноважений ним орган підприємства, установи, організації) виплачує працівникові за виконану ним роботу (усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

Структура заробітної плати визначена статтею 2 Закону України «Про оплату праці», за змістом якої заробітна плата складається з основної та додаткової заробітної плати, а також з інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

Основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати - це виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Відповідно до п.162.1, 162.2 ст.162 Податкового кодексу України платниками податку є, зокрема, фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи та податковий агент.

Згідно статті 163 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування резидента є:

- загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід;

- доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання);

- іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Об`єктом оподаткування нерезидента є:

- загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід з джерела його походження в Україні;

- доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).

Відповідно до абз.1,2 п.164.1 ст.164 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Згідно пп.164.1.1 п.164.1 ст.164 Податкового кодексу України загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом.

Як встановлено судом, з довідки про нараховані суми грошового забезпечення позивача від 16.11.2021 року №847, за останні два місяці перед звільненням з військової служби, а саме у березні та квітні 2019 року позивачу нараховано та виплачено грошове забезпечення у сумі 28 549.47 грн. та 28 549.47 грн. відповідно, з урахуванням обов`язкових податків та зборів.

В свою чергу, середній заробіток у розмірі 236 960,02 грн. обраховано з грошового забезпечення, визначеного в довідці про нараховані суми грошового забезпечення позивача від 16.11.2021 року №847, а отже, сума 236 960,02 грн. також вирахуваний з урахуванням обов`язкових податків та зборів.

З огляду на вищевикладене, суд зазначає, що середній заробіток за час затримки виконання рішення відноситься до бази оподаткування податку на доходи фізичних осіб, а тому при нарахуванні та виплаті позивачу середнього заробітку у розмірі 236 960,02 грн., відповідачем було правомірно відраховано та сплачено податок на доходи фізичних осіб.

Щодо вимог позивача пов`язаних із компенсацією податку з доходів фізичних осіб при виплаті позивачу середнього заробітку на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.04.2021 року в адміністративній справі №160/16790/20, суд зазначає наступне.

Суд зауважує, що предметом спору в даному випадку виступають правовідносини стосовно правомірності утримання податку з доходів фізичних осіб при виплаті позивачу середнього заробітку на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.04.2021 року в адміністративній справі №160/16790/20.

В свою чергу, позивачем в даній позовній заяві заявлено взаємовиключні вимоги стосовно правомірності утримання податку з доходів фізичних осіб при виплаті позивачу середнього заробітку на виконання рішення суду та вимоги стосовно компенсації податку з доходів фізичних осіб після утримання даного податку з доходів позивача.

При цьому, задоволення позовної вимоги про визнання протиправним утримання з позивача податку з доходів фізичних осіб виключає задоволення позовної вимоги про виплату позивачу компенсації цього податку і навпаки, оскільки відповідна компенсація податку виплачується лише після утримання вказаного податку з позивача.

Суд звертає увагу, що позивачем в позовній заяві жодним чином не наведено аргументів щодо неправомірності невиплати компенсації податку з доходів фізичних осіб, а саму вимогу заявлено як похідну від первинної.

Оскільки, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні первинної позовної вимоги про протиправність утримання з позивача вказаного податку, відповідно похідна позовна вимога про виплату компенсації задоволенню не підлягає.

Згідно ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, проаналізувавши чинне законодавство України, враховуючи висновки Верховного Суду, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії..

Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 243-246, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Горбалінський