Справа № 340/2223/22
Суддя: В.В. Науменко
Дата ухвалення: 2022-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2022 року м. Кропивницький Справа № 340/2223/22

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Науменка В.В.

при секретарі судового засідання Гловацькій М.О.,

за участі:

позивача ОСОБА_1

представника позивача Войтенко К.В.

представників відповідача Шпак Н.Ф., Каліфорова В.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Кіровоградській області про визнання протиправними, скасування наказів та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить суд:

визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Державної податкової служби у Кіровоградській області №7-ДС від 16.03.2022;

визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Державної податкової служби у Кіровоградській області №42-о від 21.03.2022;

поновити ОСОБА_1 на посаді головного державного інспектора Олександрійського відділу податків і зборів з фізичних осіб з проведення камеральних управління податкового адміністрування фізичних осіб головного управління ДПС у Кіровоградській області.

стягнути з Головного управління ДПС у Кіровоградській області середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 21.03.2022 року по день винесення рішення суду.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що була незаконно, на її думку, звільнена з займаної посади та з органів ДПС України, з порушенням встановленого строку на притягнення до дисциплінарної відповідальності та без повного та об`єктивного проведення дисциплінарного провадження.

Вважає свої права порушеними, просить скасувати спірні накази про притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення, поновити її на посаді, виплативши середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Ухвалою суду від 22.04.2022 року відкрито провадження у справі, сторонам роз`яснено порядок та строки вчинення процесуальних дій, призначено підготовче засідання на 23.05.2022 (т.1 а.с. 59).

06.05.2022 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позовні вимоги не визнає, спірні накази вважає законними, підстав для поновлення позивача на посаді та виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу не вбачає, посилаючись на матеріали дисциплінарної справи, які, на думку відповідача, повністю підтверджують обставини вчинення позивачем дисциплінарного проступку, скоєння якого передбачає звільнення винної особи (т.1 а.с. 67-74).

16.05.2022 на адресу суду надійшло клопотання представника позивача про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції (т. 1 а.с. 195-197), яке ухвалою суду від 18.05.2022 задоволено, зазначену особу допущено до участі у справі у режимі відеоконференції (т. 1 а.с. 201-202).

19.05.2022 до суду надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої позивач наполягає на задоволенні позову, доводи відповідача, викладені у відзиві, вважає такими, що не спростовують позовних вимог (т.1 а.с. 208-215).

23.05.2022 проведено підготовче засідання, за наслідками якого підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до розгляду по суті на 03.06.2022.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та наполягала на задоволенні позову.

Повідомила суд, що жодного відношення до інкримінованого їй дисциплінарного проступку не має, жодних персональних даних нікому не передавала, банківська картка та гаманець криптовалюти, зазначені у дисциплінарній справі, їй не належать. Зазначає, що логін та пароль доступу до програмних комплексів надавались усім співробітникам відкритими списками, відтак не були конфіденційними, крім цього, до комп`ютерів, розташованих у приміщенні ДПС у м. Світловодськ, існував віддалений доступ у працівників ІТ.

Вказує, що під час притягнення її до дисциплінарної відповідальності фактично жодних перевірочних дій не відбувалось, жодні її доводи і аргументи не брались до уваги та не перевірялись, фактично фабула усієї дисциплінарної справи скопійована з оголошеної їй підозри у кримінальній справі, яка є, на думку позивача, неспроможною, що, зокрема, підтверджується її скасуванням у судовому порядку.

Крім цього, позивач наголосила на тому, що її притягнення до дисциплінарної відповідальності у березні 2022 року за дії, які нібито були вчинені у грудні 2020 року, тобто більше, ніж рік тому, є протиправним та прямо протирічить вимогам закону. Більше того, позивач наголосила, що про події, які стали предметом розгляду дисциплінарної справи, відповідач був повідомлений ще у березні 2021 року, тобто з моменту, коли відповідач дізнався про такі обставини, минуло більше, ніж 6 місяців, що також свідчить про протиправність притягнення її до дисциплінарної відповідальності.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив у задоволенні позову відмовити з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши надані сторонами матеріали та з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка з 1994 року перебувала на різних посадах в органах ДПС України, остання займана посада головний державний інспектор Олександрійського відділу податків і зборів з фізичних осіб та проведення камеральних перевірок управління податкового адміністрування фізичних осіб ГУ ДПС у Кіровоградській області.

Наказом начальника ГУ ДПС у Кіровоградській області №648 від 24.12.2021 відносно ОСОБА_1 порушено дисциплінарне провадження на підставі доповідної записки №299/11-28-14-07 від 23.12.2021 про результати перевірки факту несанкціонованого копіювання інформації, яка обробляється в автоматизованих системах, що призвело до її витоку (т.1 а.с. 86-88, 89-93).

За результатами розгляду дисциплінарної справи у діях позивачки відповідачем встановлено факт вчинення дисциплінарного проступку, передбаченого підпунктом 1 пункту 2 ст. 65 Закону України «Про державну службу» (т.1 а.с. 182-188).

Зокрема, відповідачем наголошується, що позивачкою 28.12.2020 у період часу з 09 години 48 хв. до 10 години 38 хв. здійснено перегляд та копіювання інформації відносно ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які перебувають на обліку в інших органах ДПС України.

Вказане, за твердженням відповідача, призвело до витоку конфіденційної (податкової) інформації та передачі її третім особам, що, на думку відповідача, свідчить про порушення присяги державного службовця та приниження авторитету державної податкової служби.

Наказом ГУ ДПС у Кіровоградській області №7-ДС від 16.03.2022 на підставі подання дисциплінарної комісії з розгляду дисциплінарних справи ГУ ДПС у Кіровоградській області №7 від 23.02.2022, у зв`язку з встановленням факту вчинення позивачкою дисциплінарного проступку, передбаченого пп. 1 п. 2 ст. 65 Закону України «Про державну службу» в частині неналежного виконання службових обов`язків, а саме скоєння проступку проти інтересів державної служби, що призвело до порушення присяги державного службовця та приниження авторитету державної податкової служби, шляхом вчинення дій з незбереження конфіденційної інформації та її передачі стороннім особам, до позивачки застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з посади державної служби (т.1 а.с. 189-190).

Наказом ГУ ДПС у Кіровоградській області №42-о від 21.03.2022 припинено державну службу та звільнено позивача у зв`язку з вчиненням дисциплінарного проступку, який передбачає звільнення, згідно з пунктом 4 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу» (т.1 а.с. 194).

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 2 КАС України зазначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Тож адміністративний суд має з`ясувати, чи були дії відповідача здійснені в межах повноважень, відповідно до закону та з дотриманням установленої процедури, а також, чи було його рішення прийнято на законних підставах.

Частиною другою статті 19 Конституції України установлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються Законом України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII "Про державну службу" (далі - Закон № 889-VIII; у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

За наведеним у статті 1 Закону № 889-VIII визначенням, державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави. Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Відповідно до статті 5 Закону № 889-VIII правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Згідно з вимогами статті 8 Закону № 889-VIII, державний службовець зобов`язаний, серед іншого, дотримуватися Конституції та законів України, діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; дотримуватися принципів державної служби та правил етичної поведінки; забезпечувати в межах наданих повноважень ефективне виконання завдань і функцій державних органів; сумлінно і професійно виконувати свої посадові обов`язки; виконувати рішення державних органів, накази (розпорядження), доручення керівників, надані на підставі та у межах повноважень, передбачених Конституцією та законами України; додержуватися вимог законодавства у сфері запобігання і протидії корупції.

Частиною першою статті 64 Закону № 889-VIII передбачено, що за невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, визначених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами у сфері державної служби, посадовою інструкцією, а також порушення правил етичної поведінки та інше порушення службової дисципліни державний службовець притягається до дисциплінарної відповідальності у порядку, встановленому цим Законом.

Положеннями статті 65 Закону № 889-VIII визначено, що підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов`язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.

Відповідно до пункту 5 частини другої зазначеної статті, дисциплінарним проступком є невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень.

Статтею 66 Закону № 889-VIII обумовлено, що до державних службовців застосовується один із таких видів дисциплінарного стягнення: 1) зауваження; 2) догана; 3) попередження про неповну службову відповідність; 4) звільнення з посади державної служби.

Частиною першою статті 74 Закону № 889-VIII визначено, що дисциплінарне стягнення має відповідати ступеню тяжкості вчиненого проступку та вини державного службовця. Під час визначення виду стягнення необхідно враховувати характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, результати оцінювання службової діяльності державного службовця, наявність заохочень, стягнень та його ставлення до служби.

Згідно із частиною першою статті 77 Закону № 889-VIII, рішення про накладення на державного службовця дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження приймає суб`єкт призначення протягом 10 календарних днів з дня отримання пропозицій Комісії, подання дисциплінарної комісії у державному органі. Рішення оформляється відповідним актом суб`єкта призначення.

Отже, у контексті обставин справи, підставою для застосування дисциплінарного стягнення може бути вчинення особою дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов`язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Ці обставини, як і характер дисциплінарного проступку, обставини, за яких він учинений, настання тяжких наслідків, добровільне відшкодування заподіяної шкоди, попередню поведінку державного службовця та його ставлення до виконання посадових обов`язків з`ясовуються під час службового розслідування та/або прийняття рішення про накладення дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження. Рішення суб`єкта призначення про накладення дисциплінарного стягнення має ґрунтуватись на матеріалах дисциплінарної справи.

При цьому, об`єктивною стороною дисциплінарного проступку є вчинення державним службовцем дій чи бездіяльності, або прийняття рішення, що містять ознаки протиправності, тобто, суперечать вимогам законодавства. Водночас, з суб`єктивної сторони дисциплінарний проступок характеризується наявністю вини державного службовця, під чим розуміється ставлення останнього до своїх протиправних дій чи бездіяльності, або рішення і їх шкідливих наслідків.

Верховний Суд у справі №822/46/18 (Постанова від 28.04.2020) наголосив, що в силу частини другої статті 74 Закону № 889-VIII дисциплінарне стягнення може бути накладено тільки у разі встановлення факту вчинення дисциплінарного проступку та вини державного службовця.

Суд констатує, що висновок Дисциплінарної комісії від 23.02.2022 про наявність у діях позивача дисциплінарного проступку ґрунтується виключно на відомостях, зазначених у доповідній записці начальника відділу з питань запобігання та виявлення корупції ГУ ДПС у Кіровоградській області №299/11-28-14-07 від 23.12.2021, яка в свою чергу фактично повторює зміст повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень у кримінальній справі від 19.11.2021 (ЄРДР №0000055 від 19.11.2020), яку скасовано ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 31.05.2022 у справі 757/6225/22-к (т.2 а.с. 4-10).

Будь-яких інших конкретних обставин, установлених саме в рамках дисциплінарного провадження, які б свідчили про вчинення позивачкою дисциплінарного проступку, який полягає у неналежному виконанні службових обов`язків, що призвело до порушення присяги державного службовця та приниження авторитету державної податкової служби, шляхом вчинення дій з незбереження конфіденційної інформації та її передачі стороннім особам, відповідачем не надано та судом не встановлено.

Суд також звертає увагу, що відповідачем у рамках проведеного дисциплінарного провадження не вчинялись будь-які перевірочні дії з приводу обставин, які на думку відповідача, є підставою для притягнення позивачки до дисциплінарної відповідальності. Відповідачем взагалі не перевірялась та не надавалась оцінка щодо позиції позивачки про наявність віддаленого доступу до її робочого комп`ютера з боку сторонніх осіб, неконфіденційність логіну та пароля доступу позивачки до програмних комплексів у зв`язку з наданням їх відкритими списками, тощо.

Відповідач у висновку дисциплінарної комісії не надав жодних аргументів щодо застосування до позивачки саме такого виду дисциплінарного стягнення, як звільнення, незважаючи на виключно позитивну характеристику позивачки та стаж її роботи в органах ДПС з 1994 року.

Що стосується строків притягнення позивачки до дисциплінарної відповідальності, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 65 Закону України «Про державну службу», державний службовець не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності, якщо минуло шість місяців з дня, коли керівник державної служби дізнався або мав дізнатися про вчинення дисциплінарного проступку, не враховуючи час тимчасової непрацездатності державного службовця чи перебування його у відпустці, або якщо минув один рік після його вчинення або постановлення відповідної окремої ухвали суду.

З матеріалів справи вбачається, що подія, яка була предметом дисциплінарного провадження та є підставою притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, мала місце 28.12.2020.

Водночас, до дисциплінарної відповідальності позивача притягнуто наказом ГУ ДПС у Кіровоградській області №7-ДС від 16.03.2022, тобто через 1 рік 2 місяці та 16 днів, що свідчить про порушення відповідачем строків притягнення позивачки до дисциплінарної відповідальності.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже враховуючи вищенаведені фактичні обставини справи, які були встановлені судом під час розгляду цієї справи, суд вважає, що відповідач у справі, який у спірних відносинах виступає у якості суб`єкта владних повноважень, в порушення вимог ч. 2 ст. 77 КАС України не довів правомірності своїх дій та рішень, які є предметом оскарження у цій адміністративній справі, а спірні накази про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з державної служби та про припинення державної служби та звільнення позивачки - не відповідають критеріям, визначеним у статті 2 КАС України, що є підставою для визнання протиправними та скасування таких рішень суб`єкта владних повноважень.

Таким чином, наказ Головного управління державної податкової служби у Кіровоградській області №7-ДС від 16.03.2022 та наказ Головного управління державної податкової служби у Кіровоградській області №42-о від 21.03.2022 суд визнає протиправними та такими, що підлягають скасуванню, а позивач підлягає поновленню на посаді з 22.03.2022.

Частиною другою статті 235 Кодексу законів про працю України, передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення цього середнього заробітку без обмеження будь-яким строком згідно з частиною другою статті 233 КЗпП України та не позбавлений права після ухвалення судового рішення про поновлення його на роботі в подальшому звернутися до суду із позовом про стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначеного частиною другою статті 235 КЗпП України.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 08 лютого 2022 року у справі 755/12623/19.

Вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений змоги працювати.

Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (далі - Порядок №100), застосовується у випадках: вимушеного прогулу, а також в інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати (пункт 1 Порядку №100).

Відповідно до пункту 2 Порядку №100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

За приписами абзацу третього пункту 3 Порядку №100 усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Згідно з пунктом 8 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Зі змісту вищезазначених норм вбачається, що у випадку стягнення з роботодавця середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, розмір такої заробітної плати визначається шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку працівника на кількість робочих днів вимушеного прогулу. При цьому, розмір середньоденного заробітку обчислюється за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

У випадку вимушеного прогулу через незаконне звільнення з роботи, подією, з якою пов`язана виплата середньої заробітної плати, є таке звільнення, а тому середньоденний заробіток, відповідно до положень Порядку №100, обчислюватиметься за останні 2 календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому особу було звільнено з роботи.

З матеріалів справи вбачається, що Наказом ГУ ДПС у Кіровоградській області №42-о від 21.03.2022 припинено державну службу та звільнено позивачку з 21.03.2022.

Відтак, для обчислення розміру середньої заробітної плати слід брати середньоденну заробітну плату, розраховану за 2 календарні місяці роботи, що передували даті звільнення, тобто за січень та лютий 2022 року.

Оскільки жодною зі сторін не надано суду даних про розмір заробітної плати позивача за вказаний період, суд приходить до висновку про необхідність зобов`язання відповідача провести відповідні нарахування та виплати, з врахуванням висновків суду, під час виконання судового рішення.

Позивачем заявлено вимогу про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 21.03.2022 по день винесення рішення суду.

Право на стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу виникло у позивача з дня, наступного за днем незаконного звільнення, тобто з 22.03.2022.

Отже, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 22.03.2022 по 29.06.2022.

Згідно з пунктами 2, 3 частини першої статті 371 КАС України, рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби та про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби (у межах суми стягнення за один місяць) виконуються негайно.

Частиною сьомою статті 235 Кодексу законів про працю України передбачено, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України, суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, суд вважає за необхідне з метою ефективного захисту прав позивача від порушень з боку суб`єктів владних повноважень вийти за межі позовних вимог, допустивши до негайного виконання рішення суду у частині поновлення позивача на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за 1 місяць.

Таким чином, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Судові витрати у справі не понесені.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління державної податкової служби у Кіровоградській області задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління державної податкової служби у Кіровоградській області №7-ДС від 16.03.2022.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління державної податкової служби у Кіровоградській області №42-о від 21.03.2022.

Поновити ОСОБА_1 на посаді головного державного інспектора Олександрійського відділу податків і зборів з фізичних осіб та проведення камеральних перевірок управління податкового адміністрування фізичних осіб Головного управління ДПС у Кіровоградській області з 22.03.2022.

Стягнути з Головного управління ДПС у Кіровоградській області (вул. В. Перспективна, 55, м. Кропивницький, Кіровоградська область, 25006, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 22.03.2022 по 29.06.2022 включно, з врахуванням висновків суду у цій справі.

Рішення суду у частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за 1 місяць допустити до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду у порядку та у строки, встановлені статтями 295, 297 КАС України.

Повний текст рішення виготовлено 08.07.2022.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду В.В. Науменко