Справа № 826/10460/16
Суддя: Кузьменко Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2022-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

07 липня 2022 року м. Київ

Колегія Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Кузьменка В.В.,

суддів: Костюк Л.О., Губської Л.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Києві клопотання ОСОБА_1 про заміну неналежної сторони та роз`яснення судового рішення у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Київської області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Прокуратури Київської області, в якому просив:

- визнати протиправним і скасувати наказ прокурора Київської області від 1 липня 2016 року № 375к про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу нагляду за додержанням законів органами СБУ, державної митної служби та державної прикордонної служби управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури області;

- зобов`язати прокурора Київської області поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу нагляду за додержанням законів органами СБУ та державної прикордонної служби управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури області;

- зобов`язати прокурора Київської області нарахувати (обчислити) і виплатити ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу з 1 липня 2016 року до дати фактичного поновлення на роботі, яку обчислити у відповідності до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100, провівши її індексацію у відповідності до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" і Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078;

- стягнути з прокуратури Київської області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі: 300 000,00 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 листопада 2016 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 30 січня 2017 року, позов задоволено частково.

Постановою Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року судові рішення судів попередніх інстанцій скасовано в частині поновлення позивача на посаді, з якої його було звільнено, і направлено справу на новий розгляд до суду першої інстанції. В іншій частині постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 2 листопада 2016 року і ухвала Київського апеляційного адміністративного суду від 30 січня 2017 року залишені без змін.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 січня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 про поновлення на посаді начальника відділу нагляду за додержанням законів органами СБУ та державної прикордонної служби управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури області відмовлено.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 квітня 2020 року рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 січня 2020 року скасовано, позов про поновлення ОСОБА_1 на посаді задоволено частково.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділу нагляду за додержанням законів Службою безпеки України та Державною прикордонною службою прокуратури Київської області.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2020 року було розглянуто заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі, якою відмовлено у її задоволенні.

Не погоджуючись із постановою апеляційного суду, сторони звернулись до Верховного Суду з касаційними скаргами на неї. Позивач також оскаржив ухвалу про відмову в ухваленні додаткового рішення.

Постановою Верховного Суду від 14 грудня 2021 року зазначену ухвалу суду скасовано та направлено справу в частині розгляду заяви позивача про ухвалення додаткового судового рішення для продовження розгляду до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Додатковою постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 червня 2022 року заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення задоволено частково. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань прокуратури Київської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 03 листопада 2016 року по 19 листопада 2017 року в розмірі 211436,10 грн.

Надалі позивачем подано клопотання, в якому останній просив:

- з урахуванням заяви з додатками від 30.12.2021 виправити описку або змінити відповідача з прокуратури Київської області на Київську обласну прокуратуру;

- роз`яснити з податками або без урахування податків підлягає стягненню сума вимушеного прогулу з відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи вищевказаного клопотання, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 254 КАС України, за заявою учасника справи, державного виконавця суд роз`яснює ухвалене ним судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення, шляхом постановлення ухвали.

Подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо воно ще не виконано або не закінчився строк, протягом якого судове рішення може бути подане для примусового виконання.

Колегія суддів зазначає, що роз`яснення судового рішення зумовлено його нечіткістю за змістом, коли воно є неясним та незрозумілим для осіб, стосовно яких воно ухвалене, так і для тих, що будуть здійснювати його виконання. Тобто, це стосується випадків, коли судом недотримані вимоги ясності, визначеності рішення. Невизначеність судового рішення означає, що таке рішення містить положення, які викликають суперечки щодо його розуміння під час виконання.

Виходячи із системного тлумачення положень ст. 254 КАС України, роз`яснення рішення суду - це засіб виправлення недоліків судового акту, який полягає в усуненні неясності судового акту і викладенні рішення суду у більш ясній і зрозумілій формі, роз`яснено може бути рішення у разі, якщо без такого роз`яснення його важко виконати, оскільки існує значна ймовірність його неналежного виконання внаслідок неясності резолютивної частини рішення. Отже, в ухвалі про роз`яснення судового рішення суд викладає більш повно та зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не змінюючи при цьому суть рішення. При цьому, роз`яснено може бути виключно рішення, яке підлягає виконанню.

Імперативними приписами ч. 5 ст. 242 КАС України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За висновками Верхового Суду, які викладені у постанові від 05.08.2020 у справі № 817/893/17 при стягненні середнього заробітку за час вимушеного прогулу на підставі статті 235 КЗпП України, суди керується постановою Кабінету Міністрів України від 05.02.1995 № 100.

Відповідно до пункту 3 розділу ІІІ цієї Постанови при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді.

Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час вимушеного прогулу, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу зменшується на суму податків і зборів.

Крім того, відрахування податків і обов`язкових платежів із середнього заробітку за час вимушеного прогулу не погіршує становище працівника, якого поновлено на роботі, оскільки за цей період, у разі перебування на посаді, працівник отримував би заробітну плату, із якої також відраховувались би податки і збори.

Таким чином, колегія суддів роз`яснює, що середній заробіток за час вимушеного прогулу, обраховується без віднімання сум податків та зборів, а тому сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 , визначена на підставі судового рішення, зменшується на суму податків і зборів.

Оцінюючи твердження Джелалова О.К. про наявність підстав для заміни сторони - відповідача у справі, або виправленні описки, судова колегія виходить з наступного.

Так, позивачем вказано та не заперечується, що прокуратуру Київської області без ліквідації юридичної особи перейменовано в Київську обласну прокуратуру, яка є правонаступником, що є підставою для заміни відповідача у справі.

Статтею 52 КАС України визначено, що у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

Зважаючи на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 12.06.2018 у справі № 2а/23895/09/1270, правонаступництво у сфері управлінської діяльності органів державної влади (публічне правонаступництво) передбачає повне або часткове передання (набуття) адміністративної компетенції одного суб`єкта владних повноважень (суб`єкта публічної адміністрації) до іншого або внаслідок припинення первісного суб`єкта, або внаслідок повного чи часткового припинення його адміністративної компетенції.

У такому разі також відбувається вибуття суб`єкта владних повноважень із публічних правовідносин.

Особливістю адміністративного (публічного) правонаступництва є те, що подія переходу прав та обов`язків, що відбувається із суб`єктами владних повноважень, сама собою повинна бути публічною та врегульованою нормами адміністративного права.

При цьому виділяються дві форми адміністративного (публічного) правонаступництва: 1) фактичне (або компетенційне адміністративне правонаступництво), тобто таке, де вирішуються питання передачі фактичних повноважень від одного до іншого органу, посадової особи (або повноважень за компетенцією) та 2) процесуальне адміністративне (публічне) правонаступництво.

Фактичне (компетенційне) адміністративне (публічне) правонаступництво - це врегульовані нормами адміністративного права умови та порядок передання адміністративної компетенції від одного суб`єкта владних повноважень (суб`єкта публічної адміністрації) до іншого, який набуває певні владні повноваження внаслідок ліквідації органу чи посади суб`єкта владних повноважень, припинення первісного суб`єкта, або внаслідок повного чи часткового припинення компетенції органу публічної адміністрації чи припинення повноважень посадової особи.

Процесуальне адміністративне (публічне) правонаступництво - це унормована можливість заміни адміністративним судом (на будь-якій стадії процесу судового розгляду справи в суді першої, апеляційної та касаційної інстанцій (крім випадків перегляду справи за винятковими чи нововиявленими обставинами) сторони чи третьої особи іншим суб`єктом, коли права та обов`язки суб`єкта владних повноважень перейшли від сторони (в адміністративній справі) до іншого суб`єкта владних повноважень, а також можливість суб`єкта публічної адміністрації (правонаступника) вступити в судовий процес як сторона чи третя особа.

У постанові від 11.10.2019 у справі № 812/1408/16 Верховний Суд вказав, що при визначенні процесуального адміністративного (публічного) правонаступництва суд повинен виходити з того, хто є правонаступником у спірних правовідносинах, і враховувати таке: якщо під час розгляду адміністративної справи буде встановлено, що орган державної влади, орган місцевого самоврядування, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржуються, припинили свою діяльність, то суд повинен залучити до участі у справі їхніх правонаступників.

У разі ж відсутності правонаступників суд повинен залучити до участі у справі орган, до компетенції якого належить ухвалення рішення про усунення порушень прав, свобод чи інтересів позивача. У разі зменшення обсягу компетенції суб`єкта владних повноважень, не пов`язаного з припиненням його діяльності, до участі у справі як другий відповідач суд залучає іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого передані або належать функції чи повноваження щодо вирішення питання про відновлення порушених прав, свобод чи інтересів позивача.

Отже, підставою для переходу адміністративної компетенції від одного суб`єкта владних повноважень до іншого (набуття адміністративної компетенції) є події, що відбулися із суб`єктом владних повноважень.

Як зазначено вище, підставою для заміни сторони відповідача у справі позивачем визначено зміну назви прокуратури Київської області (без ліквідації юридичної особи) на Київську обласну прокуратуру.

Частиною 1 ст. 104 ЦК України визначено, що юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Відповідно до ч. 5 ст. 104 ЦК України юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Колегія суддів зазначає, що оскільки відповідач не здійснив припинення шляхом реорганізації чи ліквідації в розумінні ч. 1 ст. 104 ЦК України, не змінив організаційно-правової форми, ідентифікаційний код юридичної особи залишився без змін, всі права та обов`язки останнього залишилися в силі для нього та перед всіма іншими особами, тобто здійснено тільки перейменування юридичної особи.

Водночас, на думку заявника, вказана обставина дає підстави для заміни сторони шляхом процесуального правонаступництва.

Судова колегія не погоджується з позицією позивача щодо наявності підстав для заміни сторони її правонаступником у даній справі, оскільки зміна найменування юридичної особи не є правонаступництвом в розумінні ст. 52 КАС України, позаяк у разі зміни найменування юридичної особи не відбувається фактичного (компетенційного) або процесуального адміністративного (публічного) правонаступництва, а тому не виникають підстави, з якими ст. 52 КАС України пов`язує можливість здійснення заміни сторони у справі.

Крім того, колегія суддів не вбачає підстав для виправлення описки у додатковій постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 червня 2022 року, позаяк відповідно до положень ч. 1 ст. 253 КАС України, суд може з власної ініціативи або за заявою учасника справи чи іншої заінтересованої особи виправити допущені в судовому рішенні цього суду описки, очевидні арифметичні помилки незалежно від того, набрало судове рішення законної сили чи ні.

Тобто, вказаною статтею визначено вичерпний перелік підстав коли може бути виправлено описку.

Опискою слід вважати помилку, що порушує правила граматики, синтаксису, пунктуації, нумерації, що мають вплив на зміст судового рішення та його виконання. Описка може бути допущена у найменуванні органу чи особи, у назві та реквізитах рішення, яке визнано протиправним, тощо.

Очевидною арифметичною помилкою є порушення правил арифметики при розрахунках завданої шкоди, невиплаченої зарплати тощо. Така помилка може призвести до неправильного визначення розміру задоволення позовних вимог грошового характеру.

Дослідивши зміст додаткової постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 червня 2022 року, колегія суддів не виявила описок в зазначеному судовому рішенні, а тому підстави для виправлення описки - відсутні.

Враховуючи у сукупності вищевказане, колегія суддів приходить до висновку, що наявні підстави для часткового задоволення клопотань ОСОБА_1 та роз`яснення судового рішення.

Керуючись ст.ст. 52, 241, 242, 243, 248, 250, 254, 321, 325, 329 КАС України,

У Х В А Л И Л А:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про виправлення описки або заміну відповідача з прокуратури Київської області на Київську обласну прокуратуру - відмовити.

Клопотання ОСОБА_1 про роз`яснення додаткової постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 червня 2022 року - задовольнити.

Роз`яснити, що середній заробіток ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу, визначений для стягнення на підставі додаткової постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 червня 2022 року, обраховується без віднімання сум податків та зборів, тобто сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу зменшується на суму податків і зборів.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач В. В. Кузьменко

Судді: Л. О. Костюк

Л. В. Губська