Справа № 480/1152/22
Суддя: Є.Д. Кравченко
Дата ухвалення: 2022-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 червня 2022 року Справа № 480/1152/22
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Кравченка Є.Д.,
за участю секретаря судового засідання - Сізової К.О.,
представника позивача - Потураєва С.В.,
представника відповідача - Пишного Р.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу № 480/1152/22
за позовом ОСОБА_1
до Головного управління Державної податкової служби у Сумській області
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Державної податкової служби у Сумській області (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 04.05.2017 № 8445-1303 на суму 6026,16 грн.
Позовні вимоги мотивовані тим, що вважаю, що ГУ ДПС у Сумській області протиправно винесено податкове повідомлення-рішення по сплаті орендної плати за 2016 рік в сумі 6026,16 грн.
Позивач зазначає, що їй на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,1 га, розташована за адресою: АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Зазначена земельна ділянка була набута нею в порядку безоплатної приватизації. Оскільки фактичне землекористування земельною ділянкою на якій розташовано будинок з господарськими спорудами і будівлями за площею перевищувало законодавчо визначену норму щодо площі яка може буди безоплатно передана у власність громадянину, залишок такої площі земельної ділянки було запропоновано передати позивачу в оренду.
15 жовтня 2010 року між Сумською міською радою та громадянкою ОСОБА_1 було укладено договір оренди земельної ділянки площею 0,04 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . з нормативною грошовою оцінкою 119 078,00 грн. (пункт 1.1 Договору). Категорія - землі житлової та громадської забудови, земельна ділянка надана в оренду для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (пункти 1.3 та 2.1 Договору).
Відповідно до пункту 2.2. Договір укладено терміном до 26 травня 2035 року. Умови цього договору зберігають свою чинність на строк його дії у випадках, коли після набуття договором чинності законодавством встановлені інші правила, ніж передбачені цим договором. Відповідно до пункту 3 Договору: орендна плата на рік становить 0,09% від нормативної грошової оцінки землі.
Відповідно до ч. 2 ст. 632 Цивільного кодексу України, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.
Статтею 30 Закону України "Про оренду землі" визначено, що зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку.
Виходячи зі змісту статей 632, 651 Цивільного Кодексу України та ст. 30 ЗУ "Про оренду землі" слід дійти висновку про те, що за загальним правилом зміна умов договору, в тому числі в частині розміру орендної плати, здійснюється за взаємною згодою сторін. За відсутності такої згоди такий договір може бути змінений за рішенням суду лише у випадках, встановлених умовами договору або в силу закону.
Позивач зазначає, що зміни до Договору оренди земельної ділянки від 15.10.2010 року не вносились, сторони договору з ініціативою по внесенню змін не виходили, судом спір щодо змін умов договору не вирішувався.
Враховуючи наведене, позивач вважає що ГУ ДПС у Сумській області при винесенні податкового повідомлення-рішення від 04.05.2017 №8445-1303 протиправно розраховано суму орендної плати в розмірі 3% від нормативної грошової оцінки замість 0,09%, як то передбачено Договором оренди від 15.10.2010.
Крім того, позивач зауважує, що станом на час прийняття спірного рішення, 04 травня 2017 року, Податковий кодекс України вже не містив норми, що річна сума орендної плати не може бути меншою 3 відсотків від нормативної грошової оцінки.
Таким чином, податковий орган під час прийняття податкового повідомлення-рішення №8445-1303 керувався нормою Податкового кодексу України, яка втратила чинність.
Ухвалою суду від 28.01.2022 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження у підготовчому судовому засіданні.
Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнав, зазначивши, що справляння податків здійснюється на підставі прямого припису закону (Податкового кодексу України) та не може базуватися на умовах договору між суб`єктом господарювання та органу місцевого самоврядування.
Тому, відносини з приводу плати за землю не є за своїм змістом цивільно-правовими, оскільки Податковий кодекс України, хоча і містить прив`язку розміру орендної плати до договору оренди землі, проте визначає її мінімальний розмір, який не може бути менший 3 відсотків від її нормативно - грошової оцінки.
З 2017 року по теперішній час згідно до п. 288.5 ст. 288 Податкового кодексу України розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума не може бути меншою за розмір земельного податку для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких проведено, - у розмірі не більше 3 відсотків їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки, та не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки
Під час розрахунку суми орендної плати при укладанні договору оренди земельної ділянки використовувалася грошова оцінка 2010 року (нормативна грошова оцінка землі станом на момент укладання договору). З 2010 року щорічно була проведена індексація нормативно грошової оцінки землі, відповідно до рішення Сумської ради № 4307-МР від 06.05.2015 року «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Суми» було змінена базова вартість одного квадратного метра м. Суми з 2016 року і становила 218,36 грн.
Згідно п. 102.1 ст.102 контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня.
Фізичній особі ОСОБА_1 ДПС у м. Суми було сформовано податкове повідомлення - рішення на 2016 рік № 8445-1303 від 04.05.2017 року на суму 6026,16 грн. та вручено особисто під підпис позивачу.
Згідно з пп.286.5 ст.286 ПКУ платники податку мають право звернутися з письмовою заявою до контролюючого органу за місцем знаходження земельної ділянки для проведення звірки даних щодо: розміру площі земельної ділянки, що перебуває у власності та/або користуванні платника податку, права на користування пільгою із сплати податку, розміру ставки податку, нарахованої суми податку.
ОСОБА_1 до ДПС у м Суми для проведення звірки не зверталась.
Таким чином, відповідач вважає, що підстави для скасування податкового повідомлення-рішення № 8445-1303 від 04.05.2017 року відсутні.
Від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій він з аргументами, наведеними у відзиві, не погодився, наполягав на задоволенні позовних вимог.
Ухвалою суду від 25.05.2022 закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті.
У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити.
Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, просив суд відмовити у його задоволенні.
Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 15 жовтня 2010 року між Сумською міською радою та громадянкою ОСОБА_1 було укладено договір оренди земельної ділянки площею 0,04 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . з нормативною грошовою оцінкою 119 078,00 грн. (пункт 1.1 Договору) (а.с. 24-30).
Відповідно до пункту 2.2. Договір укладено терміном до 26 травня 2035 року.
Відповідно до пункту 3 Договору орендна плата на рік становить 0,09% від нормативної грошової оцінки землі.
Враховуючи вимоги ст. 288, ст. 289 ПК України, 04.05.2017 Головним управлінням ДФС у Сумській області було прийнято податкове повідомлення-рішення № 8445-1303, яким визначено суму грошового зобов`язання з орендної плати з фізичних осіб ОСОБА_1 за 2016 рік у сумі 6026,16 грн. (а.с. 55).
Відповідно до рішення Сумської ради № 4307-МР від 06.05.2015 «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Суми» базова вартість одного квадратного метра м. Суми з 2016 року становила 218,36 грн.
Згідно із розрахунком орендної плати за земельну ділянку ОСОБА_1 (а.с. 83) річна сума орендної плати на 2016 рік розрахована наступним чином:
Площа згідно договору оренди - 0,0400 га.
Нормативно грошова оцінка 1 гa з урахування індексації - 5021800 грн.
Ставка орендної плати згідно із п. 288.5 ст. 288 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755 - VI із змінами та доповненнями на 2016 рік - 3%
Отже, орендна плата на 2016 рік, - 0,0400га * 5021800 грн. * 3% = 6026,16 грн. (річна сума).
Надаючи оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Земельні відносини в Україні регулюються Земельним кодексом України, а справляння плати за землю - Податковим Кодексом України (далі - ПК України).
Відповідно до ст. 206 Земельного кодексу України, використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
Справляння плати за землю здійснюється відповідно до положень розділу ХII ПК України.
За змістом підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, плата за землю є податком і справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.
У відповідності до підпункту 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 ПК України землекористувачами є юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.
Як визначено пунктами 288.2 та 288.3 статті 288 ПК України, платником орендної плати є орендар земельної ділянки, об`єктом ж оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду.
Пунктом 287.1 статті 287 ПК України встановлено, що власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році.
За змістом пункту 288.1 статті 288 ПК України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.
Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний орган державної податкової служби про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни.
Водночас, статтею 6 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) визначено, що орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.
За змістом статей 125 та 126 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
З огляду на наведене, та враховуючи факт укладення позивачем договору оренди земельної ділянки та проведення його реєстрації, суд приходить до висновку, що позивач набув статус суб`єкта орендної плати за землю та, як наслідок, обов`язок її сплати.
При цьому, розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем (пункт 288.4 статті 288 ПК України), а підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки (пункт 288.1 статті 288 ПК України).
Відповідно до підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки.
Орендна плата є обов`язковим платежем, розмір якої хоча і обумовлюється договором, проте не може бути меншим, ніж встановлено підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 ПК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Приписами Податкового кодексу України не надано можливості органу місцевого самоврядування звільнити орендаря від сплати орендної плати, відстрочити її внесення до відповідного бюджету або пов`язати виникнення обов`язку такої особи з перерахування орендної плати з певною подією чи фактом.
Таким чином, відносини оподаткування не можуть регулюватися на засадах угоди між її учасниками та не передбачають укладання договорів стосовно виконання податкового обов`язку, а регулюються виключно засобами владних приписів з боку держави. Хоча розмір, порядок та умови сплати орендної плати за землю є умовою договору оренди, орендна плата є формою плати на землю, а справляння плати за землю є сферою регулювання податкового законодавства. Плата за землю державної або комунальної власності (орендна плата) є обов`язковим платежем, який не може залежати від умов договору чи неподанням органом виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, до 1 лютого контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліків орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік.
Враховуючи зазначене, суд не погоджується із доводами позивача про те, що розмір орендної плати повинен обраховуватись, виходячи із умов договору та становити 0,09 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.
Також, суд критично оцінює аргумент позивача про те, що станом на 04 травня 2017 року Податковий кодекс України вже не містив норми про те, що річна сума орендної плати не може бути меншою 3 відсотків від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.
Так, пунктом 285.1 статті 285 Податкового кодексу України встановлено, що базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік.
Враховуючи, що спірним податковим повідомленням-рішенням визначено суму грошового зобов`язання з орендної плати за податковий (звітний) період - 2016 рік, суд вважає обґрунтованим застосування відповідачем законодавства, яке діяло протягом вказаного періоду, тобто у 2016 році.
В силу вимог пункту 286.5 статті 286 Податкового кодексу України, нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку визначеному статтею 58 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 288.1 статті 288 Податкового кодексу України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки, оформлений та зареєстрований відповідно до законодавства. Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни. Форма надання інформації затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної податкової політики.
Згідно з приписами п.102.1 ст.102 Податкового кодексу України, контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання, а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.
Суд наголошує, що пропуск податковим органом встановленого абзацом 1 пункту 186.5 статті 286 Податкового кодексу України строку (до 1 липня поточного року) нарахування та надсилання податкового повідомлення-рішення не спростовує наявність у позивача податкового обов`язку здійснити сплату відповідних грошових зобов`язань.
Зазначене узгоджується з правовими висновком, викладеним у постановах Верховного Суду від 24 грудня 2020 року у справі №820/5357/17, від 28 лютого 2020 року у справі №804/4231/16 від 30 вересня 2021 у справі № 0440/4935/18.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про правомірність нарахування податкового зобов`язання, визначеного оскаржуваними податковим повідомленням - рішенням в межах строків, передбачених ст.102 Податкового кодексу України.
З огляду на приписи чинного законодавства України та враховуючи фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що у позивача наявний обов`язок щодо сплати орендної плати за земельну ділянку за 2016 рік, у зв`язку з чим контролюючим органом правомірно здійснено розрахунок визначеного податкового зобов`язання та прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення, строк винесення податкового повідомлення-рішення не призводить до відсутності у позивача обов`язку щодо платного користування землею.
Також суд вважає, що оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням не порушуються права позивача, оскільки позивачем самостійно, під час укладення договору оренди землі, прийнято зобов`язання вносити орендну плату щомісячно до 30 числа за місяць, що передує звітному, рівними частинами.
Таким чином, суд приходить до висновку про наявність у позивача обов`язку щодо сплати орендної плати з фізичних осіб за земельну ділянку, на підставі укладеного та зареєстрованого договору оренди землі, та правомірність винесення контролюючим органом спірних податкових повідомлень - рішень.
Судом встановлено та не спростовано позивачем, що ознак помилковості розрахунок орендної плати з фізичних осіб не містить, розрахунок здійснений контролюючим органом на підстав нормативно-правових актів та у відповідності до вимог чинного законодавства України.
За приписами ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України.
При цьому суд наголошує, що позивачем не наведено та не надано жодного доказу в обґрунтування відсутності обов`язку щодо сплати грошового зобов`язання з орендної плати з фізичних осіб.
З огляду на те, що позивач не спростував правомірності прийняття контролюючим органом оскаржуваних податкового повідомлення-рішення, суд приходить до висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог.
Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Суд зазначає, що податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Сумській області від 04 травня 2017 року № 8445-1303 на суму 6026,16 грн., яким визначено податкове зобов`язання ОСОБА_1 з орендної плати за землю за 2016 рік, винесене контролюючим органом на підставі, у порядку та у спосіб, що визначені законом, а тому є правомірним. Доказів, що свідчать про протилежне, до суду не надано.
Зважаючи на встановлені у справі обставини та, з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Сумській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Є.Д. Кравченко

Повний текст рішення складений та підписаний 11.07.2022.