Справа № 809/782/16
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2022-06-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 червня 2022 рокуЛьвівСправа № 809/782/16 пров. № А/857/12279/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Святецького В.В.,

з участю секретаря судового засідання Вовка А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19 травня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

суддя (судді) в суді першої інстанції Боршовський Т.І.,

час ухвалення рішення: 12:07:32,

місце ухвалення рішення м. Івано-Франківськ,

дата складання повного тексту рішення: 31.05.2021,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області (далі ГУ ДПС в Івано-Франківській області) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 03.03.2016 № про визначення грошового зобов`язання (із урахуванням штрафних санкцій) за платежем мито у розмірі 75680,60 грн, № про визначення грошового зобов`язання (із урахуванням штрафних санкцій) за платежем податок на додану вартість із ввезених на митну територію України товарів (далі - ПДВ) у розмірі 15136,12 грн.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19 травня 2021 року позов задоволено повністю. Визнано протиправними і скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Івано-Франківській області від 03.03.2016 за № та № . Cтягнуто на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Івано-Франківській області (ідентифікаційний код 43142559, вулиця Незалежності, 20, місто Івано-Франківськ, 76018) судові витрати, пов`язані з розглядом цієї адміністративної справи: 1450 (одну тисячу чотириста п`ятдесят) гривень судового збору та 9000 (дев`ять тисяч) гривень на професійну правничу допомогу.

Рішення мотивоване тим, що приймаючи спірні рішення, за відсутності підстав для здійснення митного контролю щодо товару, митне оформлення якого завершене, податковий орган фактично переклав на платника податків наслідки бездіяльності посадових осіб митного органу, при недоведеності в установленому законом порядку вини платника податків в поданні недостовірної інформацій під час митного оформлення товару.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, ГУ ДПС в Івано-Франківській області подало апеляційну скаргу. Вважає, що таке прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що документальна невиїзна перевірка проведена правомірно, оскільки від Івано-Франківської митниці ДФС надійшов лист від 18.11.2015 № 1333/7/09-70-25-30, в якому повідомлено про те, що при аналізі проведених митних оформлень автонавантажувачів, які декларувалися позивачем в товарній позиції згідно УКТЗЕД за кодом , виявлено інформацію згідно бази класифікаційних рішень АСМО про те, що митними органами приймалися рішення щодо аналогічних автонавантажувачів згідно УКТЗЕД за кодом . Відтак, вважає відповідач, контролюючий орган вправі був провести перевірку та донарахувати позивачу відповідні грошові зобов`язання з податку на додану вартість та мита з ввезених на митну територію України товарів, за кодом згідно УКТЗЕД . Також вважає завищеними витрати на правничу допомогу.

Представник апелянта у судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги та просив задовольнити її з підстав, що у ній наведені.

У судовому засідання позивач заперечив щодо доводів апелянта та просив залишити рішення суду без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та представника відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 02.07.2015, 25.07.2015 через пункт пропуску «Краківець-Корчова» ввезено на митну територію України автонавантажувачі фронтальні, одноковшові, телескопічні марки «Manitou» моделей: «МТ 835-120 LS», «МТ 1330 SLS», «МТ 932» та « 1235 S», що раніше були у вжитку, заводські номери: 174657, 1134570, 159425 та 224923, 2002, 1998, 2001 та 2006 років випуску відповідно, тип двигуна дизельний. Позивачем подано до митного органу митні декларації ІМ40ДЕ від 03.07.2015 № 206040000/2015/002652, ІМ40ДЕ від 03.07.2015 № 206040000/2015/002653, ІМ40ДЕ від 29.07.2015 № 206040000/2015/003117, ІМ40ДЕ від 29.07.2015 № 206040000/2015/003118. Ввезені автонавантажувачі позивачем класифіковані за кодом УКТЗЕД - (ставка мита на товари, що ввозяться на територію України суб`єктами господарювання 0%).

25.01.2016 посадовими особами Головного управління ДФС в Івано-Франківській області проведено документальну невиїзну перевірку з питань митної справи при здійсненні зовнішньоекономічної діяльності платником податків ОСОБА_1 по митних деклараціях ІМ40ДЕ № 206040000/2015/002652 від 03.07.2015, ІМ40ДЕ № 206040000/2015/002653 від 03.07.2015, ІМ40ДЕ № 206040000/2015/003117 від 29.07.2015, ІМ40ДЕ № 206040000/2015/003118 від 29.07.2015 (далі документальна невиїзна перевірка), за результатами якої складено акт за № 65/09-19-17-01-15/ від 08.02.2016 (далі - акт перевірки).

Згідно акта перевірки, контролюючим органом встановлено порушення позивачем правил класифікації товару, оформлених за митними деклараціями ІМ40ДЕ № 206040000/2015/002652 від 03.07.2015, ІМ40ДЕ № 206040000/2015/002653 від 03.07.2015, ІМ40ДЕ № 206040000/2015/003117 від 29.07.2015, ІМ40ДЕ № 206040000/2015/003118 від 29.07.2015, внаслідок чого занижено податкові зобов`язання з мита на суму 60544,48 грн та з ПДВ на суму 12108,90 грн. За результатами перевірки, контролюючим органом встановлено, що автонавантажувачі фронтальні, одноковшові, телескопічні марки «Manitou» моделей: «МТ 835-120 LS», «МТ 1330 SLS», «МТ 932» та « 1235 S», що раніше були у вжитку, заводські номери 174657, 1134570, 159425 та 224923, 2002, 1998, 2001 та 2006 років випуску, класифіковані митним органом за кодом УКТ ЗЕД (ставка мита - 5 %).

На підставі Акта перевірки відповідач прийняв податкові повідомлення-рішення від 03.03.2016:

- № , яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання за платежем мито на товари, які ввозяться (пересилаються) громадянами на загальну суму - 75680,60 грн, з яких за основним платежем - 60544,48 грн, та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 15136,12 грн;

- № , яким платнику визначено суму податкового зобов`язання за платежем ПДВ з ввезених на територію України товарів на загальну суму 15136,12 грн, з яких за основним платежем - 12108,90 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 3027,22 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції і вважає його таким, що відповідає обставинам справи та правильному застосуванню норм матеріального права з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із того, що відповідно до частини 6 статті 69 Митного кодексу України, штрафи та інші санкції за несплату митних платежів та за інші порушення, виявлені у зв`язку з неправильною класифікацією товарів, застосовуються органами доходів і зборів виключно у разі, якщо прийняте органом доходів і зборів рішення про класифікацію цих товарів у складному випадку було прийнято на підставі поданих заявником недостовірних документів, наданої ним недостовірної інформації та/або внаслідок ненадання заявником всієї наявної у нього інформації, необхідної для прийняття зазначеного рішення, що суттєво вплинуло на характер цього рішення.

Частиною 1 статті 257 Митного кодексу України передбачено, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії.

Згідно ч. 2 ст. 318 Митного кодексу України митний контроль здійснюється виключно органами доходів і зборів відповідно до цього Кодексу та інших законів України.

Відповідно до частини 1 статті 246 Митного кодексу України, метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Як передбачено ч.ч. 1 - 5 ст. 351 Митного кодексу України предметом документальних невиїзних перевірок є дані про своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати митних платежів при переміщенні товарів через митний кордон України підприємствами, а також при переміщенні товарів через митний кордон України громадянами з поданням митної декларації, передбаченої законодавством України для підприємств.

Документальна невиїзна перевірка проводиться у разі:

1) виявлення ознак, що свідчать про можливе порушення законодавства України з питань державної митної справи, за результатами аналізу електронних копій митних декларацій, інформації, що стосується товарів, митне оформлення яких завершено, отриманої від суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та виробників таких товарів, з висновків акредитованих відповідно до законодавства експертів;

2) надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про непідтвердження автентичності поданих контролюючому органу документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України.

Документальна невиїзна перевірка проводиться на підставі наказу контролюючого органу.

Документальна невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу в приміщенні цього органу за умови направлення керівнику відповідного підприємства або відповідному громадянину рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особистого вручення зазначеним особам чи уповноваженим ними представникам під розписку письмового повідомлення про дату початку та місце проведення перевірки.

Присутність уповноважених посадових осіб підприємства або громадянина, що перевіряється, під час проведення невиїзної документальної перевірки не обов`язкова.

Згідно ч.ч. 8, 9 ст. 351 Митного кодексу України посадові особи контролюючого органу під час проведення перевірки не мають права: 1) перевіряти дані, які не є предметом перевірки; 2) вимагати від підприємства, що перевіряється, надання документів або інформації, що не стосуються предмета перевірки; 3) розголошувати відомості про підприємство, що перевіряється, які становлять конфіденційну інформацію, державну, комерційну чи банківську таємницю та стали відомі під час виконання такими особами службових обов`язків.

Оформлення результатів невиїзної документальної перевірки здійснюється в порядку, визначеному Митним кодексом України.

Аналізуючи вказані норми законодавства можна дійти висновку, що документальна невиїзна перевірка проводиться у разі отримання контролюючим органом інформації, що стосується товарів, митне оформлення яких завершено від суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та виробників таких товарів, що свідчить про можливе порушення законодавства України з питань державної митної справи або у разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про не підтвердження автентичності поданих органові доходів і зборів документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено.

Як встановлено судом, згідно листа Івано-Франківської митниці ДФС від 18.11.2015 за вих. № 1339/7/09-70-25-30, податковому органу повідомлено, що в базі класифікаційних рішень АСМО (автоматизованої системи митних оформлень) наявні рішення, які приймалися іншими митницями, про класифікацію аналогічних телескопічних навантажувачів за кодом згідно УКТЗЕД .

Згідно акту перевірки, листа Івано-Франківської митниці від 21.01.2016 № 93/7/09-70-25-30, відповідачем взято до уваги класифікаційні рішення Івано-Франківської митниці ДФС № КТ-UA213-2015 від 04.09.2015, № КТ-UA214-2015 від 04.09.2015, та Херсонської митниці Міндоходів від 10.04.2015 № КТ-5004-2015.

Разом з тим, згідно класифікаційного рішення № КТ-UA213-2015 від 04.09.2015 та класифікаційного рішення № КТ-UA214-2015 від 04.09.2015, зокрема, опису графи 31 щодо товару, предметом митного оформлення був товар: «навантажувач одноколісний, (телескопічний) самохідний чотирьохколісний, марка «JCB». Однак, відповідно до акту перевірки, поданих позивачем для митного оформлення митних декларацій від 03.07.2015 № 206040000/2015/002652, від 03.07.2015 № 206040000/2015/002653, від 29.07.2015 № 206040000/2015/003117, від 29.07.2015 № 206040000/2015/003118, позивачем імпортовано навантажувачі марки «MANITOU».

Тобто, в класифікаційних рішеннях № КТ-UA213-2015 від 04.09.2015 та № КТ-UA214-2015 від 04.09.2015 зазначенні товари, яким відповідають зовсім інші характеристики та марки.

Суд також зазначає, що доказів протилежного суб`єктом владних повноважень в силу процесуального обов`язку доведення правомірності прийнятого ним рішення суду не подано.

Судом також враховано, що відповідно до частини 7 статті 69 Митного кодексу України, рішення органів доходів і зборів щодо класифікації товарів для митних цілей є обов`язковими. Такі рішення оприлюднюються у встановленому законодавством порядку. У разі незгоди з рішенням органу доходів і зборів щодо класифікації товару декларант або уповноважена ним особа має право оскаржити це рішення до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

Виходячи з аналізу даної норми Митного кодексу України суд дійшов вірного висновку, що класифікаційні рішення № КТ-UA213-2015 від 04.09.2015 та № КТ-UA214-2015 від 04.09.2015, в яких вказано код товару за кодом УКТЗЕД 842720100, було обов`язковим для застосуваннями суб`єктами зовнішньоекономічної діяльності в зоні діяльності Івано-Франківської митниці в період з 04.09.2015. Однак згідно митних декларацій за №№ 206040000/2015/40000/2015/002653, 206040000/2015/003117 та 206040000/2015/003118, митне оформлення було здійснено в період з 03.07.2015 по 29.07.2015.

Крім того, відповідачем не наведено суду жодного аргументу та не подано належних та допустимих доказів щодо ідентичності чи подібності вказаних товарів за своїми характеристиками товару, ввезеного позивачем згідно вказаних вище митних декларацій.

За змістом рішення Херсонської митниці Міндоходів про визначення коду товару від 10.04.2015 № КТ-5004-2015, предметом митного оформлення був товар: автонавантажувач телескопічний ковшевий «Manitou» моделі МLT 634.120 LSU. Код товару за УКТЗЕД - .

Таким чином, вірним є висновок суду, що зазначений факт вказує на те, що під час здійснення митного контролю та митного оформлення за митними деклараціями №№ 206040000/2015/002652, 206040000/2015/002653, 206040000/2015/003117 та 206040000/2015/003118, посадові особи Івано-Франківської митниці володіли всією необхідною інформацією щодо можливого прийняття класифікаційних рішень відносно товару, який належав позивачу, однак не взяли до уваги рішення Херсонської митниці ДФС № КТ-5004-2015 від 10.04.2015.

Крім того, податковим органом не надано оцінки тому факту, що модель автонавантажувача «МLT 634.120 LSU», яка була предметом митного офомлення згідно рішення Херсонської митниці Міндоходів про визначення коду товару від 10.04.2015 № КТ-5004-2015, відрізняється від моделей, які були предметом митного оформлення згідно митних декларацій за №№ 206040000/2015/40000/2015/002653, 206040000/2015/003117 та 206040000/2015/003118, митне оформлення було здійснено в період з 03.07.2015 по 29.07.2015: «МТ 835-120 LS», «МТ 1330 SLS», «МТ 932» та « 1235 S».

Колегія суддів вважає вірними висновки суду, що висновок судової автотоварознавчої експертизи № 4765 від 01.06.2017 з огляду на положення статті 345 Митного кодексу України не береться до уваги, оскільки він не був підставою для здійснення митного контролю шляхом проведення документальної невиїзної перевірки позивача.

Верховний Суд неодноразово робив висновок про те, що класифікація товарів за УКТЗЕД здійснює особа, яка подає декларацію. Орган доходів і зборів, який здійснює контроль за такою класифікацією, може самостійно визначити код задекларованого товару лише у тому разі, коли виявить порушення правил класифікації з боку декларанта. Повноваження податкового органу щодо самостійного визначення коду товару не є дискреційними та обумовлені виключно наявністю порушення правил класифікації з боку декларанта (постанови від 20.03.2018 № К/9901/5649/17, від 03.04.2018 № К/9901/841/18, від 03.05.2018 № К/9901/11284/18).

Згідно ч. 2 ст. 69 Митного кодексу України органи доходів і зборів здійснюють контроль правильності класифікації товарів, поданих до митного оформлення, згідно з УКТЗЕД.

Відповідно до підпункту 4.5.5 пункту 4.5 розділу IV Порядку виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 № 631, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 серпня 2012 за № 1360/21672, здійснюється перевірка правильності класифікації товарів. Зазначений порядок визначає вичерпний порядок дій посадових осіб митниці щодо прийняття вантажної митної декларації до оформлення та здійснення митного контролю.

Як встановлено судом, під час розгляду цієї справи відповідачем не подано належних та допустимих доказів подання позивачем недостовірних документів посадовим особам Івано-Франківської митниці ДФС під час здійснення митного оформлення за митними деклараціями №№ 206040000/2015/002652, 206040000/2015/002653, 206040000/2015/003117 та 206040000/2015/003118.

В письмових поясненнях від 19.04.2021 відповідач визнав факт того, під час проведення невиїзної документальної перевірки не складався протокол про адміністративне порушення щодо ОСОБА_1 про достовірність декларування відповідно до глави 68 Митного кодексу України.

Також суду не подано доказів того, що такі протоколи складалися щодо позивача митним органом, чи судом приймалися рішення щодо таких правопорушень, до проведення перевірки податковим органом.

Враховуючи наведене, суд дійшов вірного висновку, що за обставин справи, приймаючи спірні рішення, за відсутності підстав для здійснення митного контролю щодо товару, митне оформлення якого завершене, податковий орган фактично переклав на платника податків наслідки бездіяльності посадових осіб митного органу, при недоведеності в установленому законом порядку вини платника податків в поданні недостовірної інформацій під час митного оформлення товару.

За змістом частини 6 статті 69 Митного кодексу України, донарахування сум податкових зобов`язань після завершення процедури митного оформлення товарів можливо виключно у разі умисного подання платником податків недостовірних документів або недостовірної інформацій під час митного оформлення.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд в постановах від 03.04.2018 у справі № К/9901/593/17, від 15.05.2018 у справі № К/9901/34100/18.

Таким чином, вірним є висновок суду, що в цій справі відповідачем не доведено належними та допустимими доказами факту умисного подання платником податків недостовірних документів або недостовірної інформацій під час митного оформлення товару, та, відповідно, наявності підстав для здійснення митного контролю шляхом проведення документальної невиїзної перевірки відносно товарів, митне оформлення яких завершено.

Відтак, вірним є висновок суду першої інстанції про те, що в ГУ ДФС в Івано-Франківській області не було підстав для здійснення митного контролю шляхом проведення документальної невиїзної перевірки фізичної особи платника податків ОСОБА_1 відносно товарів, митне оформлення яких завершене (згідно митних декларацій за №№ 206040000/2015/40000/2015/002653, 206040000/2015/003117 та 206040000/2015/003118), визначених статтею 351 Митного кодексу України.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги підлягали до задоволення.

Щодо доводів апелянта про безпідставність задоволення вимоги про стягнення витрат за надання професійної правничої допомоги у розмірі 9000 гривень, колегія суддів зазначає наступне.

Вимогами ч.ч. 1, 2 ст. 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Частинами 5-7 статті 134 КАС України передбачено розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно із частиною дев`ятою статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Колегія суддів також зазначає, що вимогами ч. 7 ст. 139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивачем на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу надано суду акт № 03/2021/03-1 від 15.03.2021, замовлення № 1 на надання юридичних послуг та правничої допомоги від 02.02.2021 та належним чином завірена копія вхідного платежу.

Згідно акту № 03/2021/03-1 від 15.03.2021, замовлення № 1 на надання юридичних послуг та правничої допомоги від 02.02.2021 та копії вхідного платежу, позивачем були понесені витрати в розмірі 9000 грн: за участь в судових засіданнях 3000 грн (3 год.) та за підготовку заяв по суті справи та додаткових письмових пояснень (6 год.) в розмірі 6000 грн.

В справі відбулися засідання за участі представника позивача 09.02.2021, 18.02.2021, 30.03.2021, 20.04.2021, 19.05.2021, подано письмові пояснення від 09.02.2021, 18.02.2021, від 07.02.2021, подано заяви від 02.02.2021, від 15.02.2021.

Відтак, вірним є висновок суду про те, що враховуючи складність справи, час, який об`єктивно був витрачений адвокатом на надання послуг та їх обсяг, а також заперечення відповідача, виходячи із принципів співмірності витрат, обґрунтованості та пропорційності їх розміру, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 9000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Судом також врахована практика Європейського суду з прав людини, а саме: рішення від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України», від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії», ЄСПЛ зазначав про те, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, їх розмір є розумним та обґрунтованим.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав стверджувати про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст. ст. 308, 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. ст. 316, 321, 322, 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Івано-Франківській області залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19 травня 2021 року у справі № 809/782/16 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку виключно у випадках, передбачених частиною 4 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. М. Довгополов
судді Л. Я. Гудим
В. В. Святецький
Повне судове рішення складено 08.07.2022.