Справа № 200/18458/21
Суддя: Дмитрієв В.С.
Дата ухвалення: 2022-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

08 липня 2022 року Справа №200/18458/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Дмитрієва В.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (в порядку письмового провадження) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення і зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

16 грудня 2021 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області (далі відповідач) про:

- визнання протиправним та скасування рішення Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №49 від 27 липня 2021 року про повторну відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії відповідно до статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення;

- зобов`язання відповідача призначити та виплатити позивачеві пенсію на пільгових умовах, на підставі п. а статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення відповідно до його заяви про призначення пенсії від 23 жовтня 2020 року, включивши до пільгового та страхового стажу період навчання з 1 вересня 1985 року по 3 червня 1989 року у Донецькому технікумі промислової автоматики, період роботи з 19 грудня 1998 року по 22 червня 1989 року на Виробничому об`єднанні Советськвугілля Шахтоуправління Холодна Балка, період проходження служби в лавах Радянської Армії з 24 червня 1989 року по 31 травня 1991 року та періоди роботи з 22 серпня 1991 року по 10 січня 1993 року на Шахті №13-біс Промислового об`єднання Совєтськвугілля з 18 січня 1993 року по 8 квітня 2001 року на Промисловому об`єднанні Макіїввугілля Шахта Холодна балка, з 19 квітня 2001 року по 21 червня 2001 року на Шахті Світанок Жовтневого виробничого об`єднання Жовтеньвугілля, з 20 січня 2014 року по 31 жовтня 2014 року на Відокремлений підрозділ Шахта Холодна Балка Державного підприємства Макіїввугілля.

В обґрунтування позову зазначено, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду по справі №200/1456/21-а зобов`язано відповідача зарахувати до пільгового та страхового стажу спірні періоди роботи, проте оскільки у резолютивній частині рішення не вказано за яким саме Списком необхідно зарахувати періоди роботи, відповідачем вдруге відмовлено в призначенні пенсії. Оскільки Донецький окружний адміністративний суд відмовив в ухваленні додаткового рішення по справі №200/1456/21-а щодо зазначення за яким Списком необхідно зарахувати періоди роботи, позивач вимушений вдруге звертатися до суду з позовом з вимогами призначити та виплатити пенсію з дня подачі заяви про призначення пенсії.

Ухвалою судді Донецького окружного адміністративного суду Бабіча С.І. від 21 грудня 2021 року відкрито провадження у справі вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

У зв`язку з тимчасовою непрацездатності судді Бабіча С.І. 20 січня 2022 року здійснено повторний автоматичний розподіл справи №200/18458/21, за результатами якого справу передано для розгляду судді Дмитрієву В.С.

Ухвалою судді Донецького окружного адміністративного суду від 25 січня 2022 року вирішено прийняти до провадження адміністративну справу, розгляд справи провести суддею одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), витребувати у відповідача докази по справі.

На виконання ухвали суду від 25 січня 2022 року відповідачем надані витребувані докази. Проте відповідач відзиву на адміністративний позов не подав. Клопотання про продовження строку для надання відзиву до суду не надходило.

Розглянувши матеріали справи суд зазначає наступне.

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до відповідача Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, в якому просив: визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 27 жовтня 2020 року; зобов`язати відповідача зарахувати позивачу до пільгового стажу періоди роботи за списком №1 з 19 грудня 1988 року по 22 червня 1989 року, службу в армії з 24 червня 1989 року по 31 травня 1991 року, з 18 січня 1993 року по 08 квітня 2001 року, з 19 квітня 2001 року по 21 червня 2001 року, з 20 січня 2014 року по 31 жовтня 2014 року, до загального стажу навчання у період з 01 вересня 1985 року по 03 червня 1989 року; зобов`язати відповідача переглянути заяву №9767 від 23 жовтня 2020 року та призначити позивачу пенсію на пільгових умовах за списком №1 з моменту подання заяви з 23 жовтня 2020 року.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 29 березня 2021 року по справі №200/1456/21-а вирішено адміністративний позов ОСОБА_1 до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 27 жовтня 2020 року №428 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 23 жовтня 2020 року про призначення пенсії на пільгових умовах, із зарахуванням до пільгового та страхового стажу періоду навчання з 01 вересня 1985 року по 03 червня 1989 року у Донецькому технікумі промислової автоматики, період роботи з 19 грудня 1998 року по 22 червня 1989 року на Виробничому об`єднанні Советськвугілля Шахтоуправління Холодна Балка, період проходження служби в лавах Радянської Армії з 24 червня 1989 року по 31 травня 1991 року та періоди роботи з 22 серпня 1991 року по 10 січня 1993 року на Шахта №13-біс Промислового об`єднання Советськвугілля,з 18 січня 1993 року по 08 квітня 2001 року на Промисловому об`єднанні Макіїввугілля Шахта Холодна балка, з 19 квітня 2001 року по 21 червня 2001 року на Шахті Світанок Жовтневого виробничого об`єднання Жовтеньвугілля, з 20 січня 2014 року по 31 жовтня 2014 року на Відокремлений підрозділ Шахта Холодна Балка Державного підприємства Макіїввугілля.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити пенсію на пільгових умовах за списком №1 з моменту подання заяви з 23 жовтня 2020 року відмовити.

Вказане рішення набрало законної сили відповідно до ухвали Першого апеляційного адміністративного суду 12 липня 2021 року.

На виконання рішення суду по справі №200/1456/21-а відповідач повторно розглянув заяву ОСОБА_1 від 23 жовтня 2020 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, та рішенням про відмову в призначенні пенсії від 27 липня 2021 року ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії, з посиланням на те, що рішення суду не містить зобов`язання щодо зарахування спірних періодів до стажу роботи за Списком №1 чи ст. 14-20/14-25 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці.

У вересні 2021 року позивач звернувся до Донецького окружного адміністративного суду щодо ухвалення додаткового рішення по справі №200/1456/21-а, у якій просив зазначити у резолютивній частині рішення пільговий стаж позивача за Списком№1.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 21 вересня 2021 року суд відмовив в ухваленні додаткового рішення, зазначивши, що суд ухвалив рішення щодо позовних вимог, з приводу яких досліджувалися докази, та вирішив питання про право, зазначивши спосіб виконання судового рішення. При цьому питання зарахування до пільгового стажу певних періодів роботи на відповідних посадах або за професіями, внесених до Списків №1 або №2, є дискреційними повноваженнями органів Пенсійного фонду України. Питання правомірності рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду, може бути розглянуто в порядку статті 383 КАС України і не потребує ухвалення додаткового рішення.

Оскільки на виконання рішення суду відповідач повторно відмовив у призначенні пенсії, ураховуючи ухвалу суду про відмову в ухваленні додаткового рішення по справі №200/1456/21-а, позивач вдруге звернувся з позовом до суду та просив зобов`язати відповідача призначити та виплатити позивачеві пенсію на пільгових умовах з урахуванням спірних періодів роботи.

Положеннями статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Відповідно до статті 372 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України Про виконавче провадження.

Згідно з положеннями частини першої статті 1 Закону України Про виконавче провадження виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження, та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

В частині першій статті 11 Закону України Про виконавче провадження йдеться про те, що державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

З аналізу вищезазначених законодавчих норм вбачається, що не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом України Про виконавче провадження.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 686/23317/13-а.

Положеннями статті 382 КАС України визначаються спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, зокрема, до них належать: зобов`язання суб`єкта владних повноважень надати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу за невиконання судового рішення та інше.

Відповідно до вимог статті 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень відповідачем на виконання такої постанови суду, або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду.

Отже, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.

Суд звертає увагу, що вищезазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

Слід зазначити, за результатами судового розгляду справи №200/1456/21-а судом встановлено, що у трудовій книжці НОМЕР_1 від 19 грудня 1988 року, яка подана позивачем, відомості про роботу, яка дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, внесені відповідно до вимог Інструкції, крім того, містяться всі необхідні оформлені належним чином відомості про займану посаду і період виконуваної роботи для підтвердження стажу роботи на підприємствах Виробниче об`єднання Советськвугілля Шахтоуправління Холодна Балка, Шахта №13-біс Промислового об`єднання Советськвугілля, Промисловому об`єднанні Макіїввугілля Шахта Холодна балка, Шахті Світанок Жовтневого виробничого об`єднання Жовтеньвугілля та Відокремленому підрозділі Шахта Холодна Балка Державного підприємства Макіїввугілля.

Також у вказаному рішенні суд зазначив, що приймає до уваги інформацію, що міститься у спірних довідках, наданих позивачем на підтвердження пільгового стажу та заробітної плати за період 1993- 2001 роки.

При цьому, надані позивачем до адміністративного позову уточнюючі довідки підприємства містять інформацію про те, що професії за якими працював позивач передбачені Списком №1, розділом 1 підрозділом 1, код 1010100а.

Крім того, у вказаному вище рішенні суд зазначив, що беручи до уваги, що відомості про навчання, роботу а також про проходження служби в лавах армії вносились до трудової книжки, які підтверджено відповідними записами у трудовій книжці позивача, копією диплома, військовим квитком, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання відповідача зарахувати до загального та пільгового стажу період навчання з 01 вересня 1985 року по 03 червня 1989 року, період роботи з 19 грудня 1998 року по 22 червня 1989 року, період проходження служби в лавах Радянської Армії з 24 червня 1989 року по 31 травня 1991 року та періоди роботи з 22 серпня 1991 року по 10 січня 1993 року, з 18 січня 1993 року по 08 квітня 2001 року, з 19 квітня 2001 року по 21 червня 2001 року, з 20 січня 2014 року по 31 жовтня 2014 року.

При цьому суд відмовив у задоволенні позовних вимог про зобов`язання призначити пенсію з моменту подання заяви, оскільки вирішення цього питання віднесено законодавством до дискреційних повноважень відповідача.

Тобто суд відмовив у задоволені позовних вимог про зобов`язання призначити пенсію з моменту подання заяви, в іншій частині позов задоволено.

Проте у рішенні від 29 березня 2021 року, яке прийняв відповідач на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29 березня 2021 року у справі № 200/1456/21-а, відповідач зарахував пільговий стаж згідно реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування індивідуальні відомості про застраховану особу, що в свою чергу свідчить про неналежне виконання відповідачем вказаного рішення суду від 29 березня 2021 року.

Таким чином, оскаржувані дії відповідача, вчинені, на думку особи-позивача (стягувача), всупереч судового рішення по справі 200/1456/21-а, можуть бути оскаржені відповідно до статті 383 КАС України.

Такий порядок оскарження дій, бездіяльності, рішення суб`єкта владних повноважень, прийнятого (вчинених) на виконання судового рішення, є більш оптимальним для особи, яка вважає що її права порушені, з огляду, зокрема, на положення частини п`ятої статті 383 КАС України, відповідно до якої, розгляд заяви про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень, здійснюється судом протягом 10 днів, з дня її отримання.

Відповідно до частини шостої цієї статті, за наявності підстав для задоволення заяви, суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону; у разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.

Суд також враховує, що винесення судового рішення, яке передбачає оцінку судового рішення прийнятого в іншій справі, буде суперечити статті 129-1 Конституції України.

Таким чином суд вважає, що обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичного конфлікту та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 355/1648/15-а.

За вказаних обставин, слід зазначити, що позивач у цій справі обрав спосіб захисту шляхом подання позову про визнання протиправними дій, вчинених на виконання рішення суду. Проте, спірні правовідносини між сторонами вже вирішені судом та перейшли до стадії виконання судового рішення.

Отже, у спірних правовідносинах наявні обставини, з якими стаття 383 КАС України пов`язує виникнення підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення. Відповідно, якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вищевказаного судового рішення порушувалися його права, свободи чи інтереси, то він повинен був звертатися до суду в порядку статті 383 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення), а не подавати новий адміністративний позов.

Підсумовуючи вище наведене, слід звернути увагу, що вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21 листопада 2019 року у справі № 802/1933/18-а, висновок якого суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин (частина 5 статті 242 КАС України).

Крім того, суд звертає увагу сторін на те, що положеннями статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що за заявою учасника справи, державного виконавця суд роз`яснює ухвалене ним судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення, шляхом постановлення ухвали.

Виходячи із системного аналізу положень статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, роз`яснено може бути судове рішення у разі, якщо без роз`яснення його складно виконати або високою є імовірність неправильного виконання внаслідок неясності резолютивної частини рішення. Слід зазначити, що необхідність роз`яснення судового рішення зумовлена його нечіткістю за змістом, коли останнє є незрозумілим як для осіб, стосовно яких воно ухвалене, так і для тих, що повинні здійснювати його виконання.

Тобто, оскільки відповідачу було незрозуміло за яким Списком необхідно зарахувати визначені у судовому рішенні по справі №200/ 1456/21-а періоди роботи позивача, він мав змогу звернутися до суду з питань роз`яснення судового рішення.

Відповідно до пункту 4 частини 1статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Відтак, суд приходить висновку, що оскільки є таке, що набрало законної сили рішення суду з того самого фактичного предмету спору і між тими самим сторонами, тому наявні підстави для закриття провадження у справі на підставі пункту 4 частини першої статті 238 КАС України.

Керуючись статтями 143, 238, 239, 241, 243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Закрити провадження в адміністративній справі № 200/18458/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення і зобов`язання вчинити певні дії.

Роз`яснити сторонам, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається до Першого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Текст ухвали розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя В.С. Дмитрієв