Справа № 260/3562/20
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2022-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2022 рокуЛьвівСправа № 260/3562/20 пров. № А/857/8538/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця А.Р.,

суддів Кушнерика М.П., Мікули О.І.,

з участю секретаря Михальської М.Р.,

представника відповідача Крупи Газуди М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2021 року у справі за позовом Головного управління ДПС у Закарпатській області до ОСОБА_1 про стягнення боргу, зустрічним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Закарпатській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

суддя в 1-й інстанції Гебеш С.А.,

час ухвалення рішення 26.11.2021 року, 09:30 год.,

місце ухвалення рішення м.Ужгород,

дата складання повного тексту рішення 13.12.2021 року,

в с т а н о в и в :

Головне управління ДПС у Закарпатській області звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу.

ОСОБА_1 звернувся в суд із зустрічним до Головного управління ДПС у Закарпатській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2021 року у задоволенні позовних вимог Головного управління ДПС у Закарпатській області відмовлено. Зустрічний адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Закарпатській області від 21 лютого 2019 року № , яким визначено суму штрафних санкцій у розмірі 170,00 грн. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Закарпатській області від 21 лютого 2019 року № , яким визначено грошове зобов`язання у розмірі158 841,70 грн. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Закарпатській області від 21 лютого 2019 року № , яким визначено грошове зобов`язання у сумі 11970,23 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове про відмову в задоволенні позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовують тим, що судом першої інстанції невірно визначено дату набуття статусу податкового боргу та, як наслідок, помилково встановлено строки стягнення такого боргу в судовому порядку. Крім того, повідомлення про анулювання боргу №И_4965-731821 від 05.02.2016 року прийнятого ТОВ «Кей-Колект» 31.12.2015 року не відкликано чи анульовано.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала, просить рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2021 року скасувати та прийняти постанову, якою їх позов задовольнити, а в задоволенні зустрічного позову відмовити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлялися про час і місце апеляційного розгляду справи, і оскільки їхня явка в суді апеляційної інстанції не визнана обов`язковою, апеляційний розгляд справи проведено у їхній відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

19 листопада 2018 року згідно Наказу №1899 ГУ ДФС у Закарпатській області призначило проведення позапланової документальної перевірки фізичної особи ОСОБА_1 з 20.12.2018 тривалістю 3 робочі дні.

За наслідками перевірки Позивачем складено Акт від 02.01.2019, яким встановлено порушення, а саме неподання до органу ДФС податкової декларації про майновий стан та доходи за 2015 рік в результаті чого перевіркою нараховано 127 073,36 грн. податку на доходи фізичних осіб за 2015 рік з суми доходу, отриманого платником податку як додаткове благо та винесено податкові повідомлення рішення від 21.02.2019, а саме:

ППР № від 21.02.2019, яким визначено суму штрафних санкцій у розмірі 170,00 грн. по платежу 85 11010500 «Податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування»;

ППР № від 21.02.2019, яким визначено грошове зобов`язання у сумі 158 841,70 грн. (127 073,36 грн. за податковими зобов`язаннями та 31 768,34 грн. за штрафними санкціями) по платежу 85 11010500 «Податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування»;

ППР № від 21.02.2019, яким визначено грошове зобов`язання у сумі 11 970,23 грн. (9576,18 грн. за податковими зобов`язаннями та 2394,05 грн. за штрафними санкціями) по платежу 85 11010500 «Податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування».

Позивач за первісним позовом зазначає що вказані податкові повідомлення-рішення не оскаржувались ні в адміністративному порядку, ні в судовому відтак вважає що борг є узгодженим.

Позивач ГУ ДПС у Закарпатській області зазначає, що стягувана заборгованість виникла у зв`язку з отриманим відповідачем доходом у 2015 році.

Згідно повідомлення ТОВ «Кей-Колект» вих. №И_4965_731821 про анулювання боргу від 05 лютого 2016 року, прощення боргу здійснено у 2016 році по заборгованості станом на 31 грудня 2015 року.

Обов`язок здійснення декларування отриманого додаткового блага - згідно Податкового кодексу встановлюється на протязі річного звітного періоду, тобто до кінця 2016 року.

Вказане повідомлення про анулювання боргу ТОВ «Кей-Колект» відправило в т.ч. і до відома органу податків та зборів в лютому 2016 року.

Посилаючись на приписи п.57.3 та ст. 57 ПК України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1. - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплати нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Відповідно до пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України, податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Листом від 17.09.2018 №17/09-18/17 ТОВ «Кей-Колект» повідомило що здійснило прощення - анулювання боргу відповідачу за ознакою доходу « 126» дохід у вигляді докового блага по фізичній особі на загальну суму 43 617,87 дол США що складало за курсом НБУ складало 1046858,03 грн. Дана сума була відображена в уточнюючому розрахунку Ф1-ДФ №5 за 4 квартал 2015 року. Таким чином ТОВ «Кей-Колект» виконав функції податкового агента щодо зазначеної суми у відповідності до вимог чинного законодавства України.

Вказаний Акт перевірки було направлено відповідачу та згідно відмітки Укрпошти та не вручено Відповідачу.

В подальшому Позивач надіслав на адресу Відповідача податкові повідомлення-рішення від 21.02.2019 року № № № розрахунок штрафної санкції за неподання звітності, розрахунок штрафної санкції по податку на доходи фізичних осіб, розрахунок штрафної санкції по податку на доходи фізичних осіб, розрахунок штрафної санкції з військового збору.

Позивач за первісним позовом надіслав відповідачу податкову вимогу №159101-52 від 27.05.2019 про наявність податкового боргу за узгодженими податковими зобов`язаннями засобами поштового зв`язку рекомендованим листом, яка було отримано Відповідачем - 07.06.2019 року.

З адміністративним позовом Відповідач звернувся в жовтні 2020 року.

Суд враховує, що стягувана заборгованість виникла у зв`язку з отриманим відповідачем доходом у 2015 році.

Згідно повідомлення ТОВ «Кей-Колект» про анулювання боргу від 05 лютого 2016 року, прощення боргу здійснено у 2016 році по заборгованості станом на 31 грудня 2015 року.

Обов`язок здійснення декларування отриманого додаткового блага - згідно Податкового кодексу встановлюється на протязі річного звітного періоду, тобто до кінця 2016 року.

Вказане повідомлення про анулювання боргу ТОВ «Кей-Колект» відправило в т.ч. і до відома органу податків та зборів.

Будучи обізнаним в 2016 році про наявність занулюваного - прощеного боргу, його невідображення в щорічній декларації та несплату, Позивач здійснив перевірку в лютому 2019 року.

З адміністративним позовом Відповідач звернувся в жовтні 2020 року, тобто з порушення строку в 1095 днів.

Згідно припису ст. 102 ПК України, статті 102 ПК України, зокрема пунктом 102.1 визначено строк давності - 1095 календарних днів, а пунктом 102.4 цієї статті передбачено, що у разі якщо грошове зобов`язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов`язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу.

Таким чином, в разі спливу 1095 денного строку з дня виникнення податкового боргу, такий борг визнається безнадійним та підлягає списанню, у тому числі пеня та штрафні санкції, а відтак з того часу в податкового органу відсутнє право вживати будь-які заходи щодо стягнення такої суми боргу.

Оскільки контролюючі органи наділені правом стягнення з платників податків податковий борг та пеню на нього протягом 1095 днів то, для цілей забезпечення принципів справедливості, рівності і балансу у відносинах між платниками і державою, аналогічне право забезпечено і на стягнення пені, а саме протягом 1095 днів.

Враховуючи викладене, позовна вимога про стягнення податкового боргу в т.ч. пені може бути заявлена в межах строку, встановленого пунктом 102.5 статті 102 ПК України.

Аналогічний висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладений у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 17 квітня 2018 у справі №816/1369/17, від 14.03.2020р. у справі № 822/533/17.

Окрім того, як зазначалося вище податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання. Колегія суддів зазначає, що відповідач оскаржив податкові повідомлення рішення, які були підставою для нарахування податкового боргу, а відтак грошове зобов`язання відповідача не є узгодженим, що виключає наявність в даному випадку податкового боргу.

Щодо заявленого зустрічного позову слід зазначити наступне.

Позивач за зустрічним позовом вказував, що йому стало відомо про наявність податкових повідомлень-рішень наприкінці листопада 2020 з отриманого адміністративного позову від 26 жовтня 2020 Головного управління ДПС у Закарпатській області до ОСОБА_1 про стягнення суми податкового боргу.

Судом встановлено, що 11 травня 2006р. між ПАТ «Укрсиббанк» (Первісний кредитор) та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання споживчого кредиту №1 згідно з яким (Первісний кредитор) надав кредит в сумі 65000,00 доларів США 00 центів, на умовах визначених договором, з кінцевим терміном повернення 11 травні 2013 року.

З метою забезпечення вимог за кредитним договором між Банком та ОСОБА_2 (Іпотекодавець), 11 травня 2006 року було укладено договір іпотеки №1, посвідченого приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Герцускі-Торжаш В.Л. за реєстром номером 2677 у відповідності до якого, п. 1.1. в іпотеку банку передано нерухоме мано - домоволодіння, загальною площею 199,50 що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

У зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору ПАТ «Укрсиббанк» 16.09.2009 року звернувся із позовною заявою до Мукачівського міськрайонного суду, у відповідності до якої Банком заявлено позовну вимогу про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором.

Посеред заявлених вимог, ПАТ «Укрсиббанк» вказував на те що, згідно умов п. 5.5. Кредитного договору у випадку порушення Позичальником термінів повернення кредиту або термінів сплати процентів, комісій строком більше ніж на один місяць, Банк має право вимагати дострокового повернення кредиту та нарахованих процентів, комісій в порядку встановленому розділом 11 Кредитного договору.

У зв`язку з порушенням ОСОБА_1 умов Кредитного договору вимогою від 22.05.2009р. за №38/395-87, яку отримав позичальник 25.05.2009р. згідно поштового повідомлення про отримання строк повернення кредиту було визнано таким, що настав і Позичальнику було запропоновано виконати свої зобов`язання: сплатити заборгованість по поверненню кредиту в повному обсязі та сплатити проценти протягом 30 днів з моменту отримання вимоги. Після вручення листа вимоги, Позичальник проблемну заборгованість - не сплатив. У зв`язку із зазначеним, на підставі п.п. 5.5., 11.1., Банк визнав термін повернення кредиту таким, що настав, а кредит - обов`язковим до повернення.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 грудня 2011 року по справі №2-3662/11 позовні вимоги ПАТ «Укрсиббанк» задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсиббанк» заборгованість за кредитним договором 1 від 11.05.2006 року в розмірі - 436606,70 грн. та судові витрати на загальну суму - 1820,00 грн.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду набрало законної сили 30 грудня 2011 року, та видано виконавчі листи - по справі 20 грудня 2012 року.

Таким чином, первісний кредитор використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору, звернувшись у вересні 2009 року до суду із позовом про примусове солідарне стягнення цих коштів у судовому порядку із боржника та поручителя.

Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, а також неустойки, із чим погодився й суд, який задовольнив позовні вимоги ПАТ «Укрсиббанк».

11 червня 2012 року між АКБ «Укрсиббанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» укладено договір факторингу №4. Згідно цього договору первісний кредитор передав, а новий кредитор прийняв право вимоги, що належить первісному кредиторові, сплатив первісному кредиторові ціну права вимоги, став кредитором за кредитними договорами. За цим договором новий кредитор одержав право вимагати від боржників належного виконання всіх зобов`язань. До нового кредитора перейшли права первісного кредитора у зобов`язаннях в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

23 грудня 2015 року ТОВ «Кей-Колект» прийняло рішення про звернення стягнення на переданий в іпотеку житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом реєстрації за ТОВ «Кей-Колект» права власності на вказаний житловий будинок в рахунок погашення заборгованості. Реєстрація права власності за ТОВ «Кей-Колект» на переданий в іпотеку житловий будинок в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно проведена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коблева А.М. 23 грудня 2015 року, номер запису про право власності 12697464.

При цьому ТОВ «Кей-Колект» у зв`язку із задоволенням вимог за рахунок предмету іпотеки, шляхом набуття на нього права власності - здійснило анулювання заборгованості за кредитним договором у сумі - 43 617,87 дол. США про що повідомлено позичальника ОСОБА_1 повідомленням від 05 лютого 2016 року №И_4965-731821.

У відповідності до вказаного повідомлення боргу кредитор повідом що здійснив анулювання заборгованості у сумі - 43 617,87 доларів США, що за курсом НБУ станом на 31.12.2015 року складало 1 046 858,03 гривень з яких: заборгованість по основній сумі кредиту : 26 599,75 дол.США, що за курсом НБУ станом на 31.12.2015 року складає 638 411,80 грн.; заборгованість по процентам: 17 018,12 дол.США, що за курсом НБУ станом на 31.12.2015 року складає 408 446,23 грн.

ОСОБА_2 не погодившись із вказаним рішенням державного реєстратора здійснила його оскарження в судовому порядку.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 07 листопада 2017 року по справі №303/1936/16-ц, яке набуло законної сили на підставі Постанови Закарпатського апеляційного суду від 17 липня 2018 року, позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено, визнано протиправним та скасовано рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Коблєвої Алли Михайлівни, про державну реєстрацію права власності за ТОВ «Кей-Колект» на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за індексним номером 27408335 від 23.12.2015 року.

Скасовано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про державну реєстрацію права власності за ТОВ « Кей-Колект» на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за номером 12697464 від 23.12.2015 року (доказ надається).

Таким чином, Новому кредитору - ТОВ «Кей-Колект» у зобов`язанні що виникли на підставі договору про надання споживчого кредиту №1 від 11 травня 20016 року та Договору іпотеки №1 посвідченого приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Герцуські-Торжаш В.Л. за реєстром номером 2677, - відмовлено у задоволенні вимог у позасудовому порядку, на підставі іпотечного застереження, та відповідно відновлено становище що існувало - повідомлення про анулювання боргу втратило свою чинність.

Крім того, згідно з підпунктами 163.1.1 та 163.1.2 пункту 163.1 статті 163 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).

Відповідно до абзацу другого пункту 164.1 статті 164 Податкового кодексу України загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Підпунктом 14.1.54 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні.

За правилами підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу).

Відповідно до підпункту 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України додаткові блага - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Перелік додаткових благ, які включаються до оподатковуваного доходу, встановлений підпунктом 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України є вичерпним.

Так, відповідно до підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України (в редакції, чинній до 1 січня 2015 року) до оподатковуваного доходу включаються суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку-боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

Згідно з підпунктом «б» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім відсотків, отриманих від боржника внаслідок прострочення виконання ним договірного зобов`язання.

У той же час відносини, що виникають між банком та клієнтом з питань надання кредиту є цивільно-правовими відносинами, які регулюються актами цивільного законодавства України.

Частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

У відповідності до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі статтею 605 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

Зміст наведених норм дає підстави для висновку, що додаткове благо визначається як доход у разі приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Грошова сума, яка надана в кредит, підлягає поверненню, тому сама по собі ця сума не збільшує доход платника податку. Водночас, в разі коли відпадуть встановлені законом та/або договором підстави для витребування кредитором у боржника грошової суми, наданої на умовах повернення, у платника податку - боржника виникає приріст фінансових показників за рахунок суми, взятої в борг.

Таким чином, сума кредиту, прощена (анульована) банком, збільшує доход платника податку і включається в його оподатковуваний доход. Разом з тим проценти, які нараховані банком за умовами договору за користування кредитом, не є доходами, які призводять до приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Відповідно, у разі прощення (анулювання) процентів, нарахованих за користування кредитом, відсутні підстави вважати їх додатковим благом платника податку.

Відсутність в підпункті «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України точності щодо визначення додаткового блага у вигляді суми боргу платника податку (процентного), анульованого кредитором за його самосійним рішенням, була усунена шляхом внесення змін Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28 грудня 2014 року №71-VIII, який набрав чинності з 1 січня 2015 року.

Згідно з підпунктом «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України (в редакції, чинній з 1 січня 2015 року) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Таким чином, законодавець під додатковим благом розуміє тільки основну суму боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, і не включає в цю суму боргу (кредиту) проценти, нараховані за користування кредитом, прощені (анульовані) кредитором.

Наведене підтверджується і змінами, які в подальшому внесені до законодавства, зокрема, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов`язань» від 09 квітня 2015 року №321-VIII, який набрав чинності 07 травня 2015 року, редакція підпункту 165.1.55 пункту 165.1 статті 165 Податкового кодексу України була доповнена абзацом другим, у зв`язку з чим сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені), прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності не підлягали включенню до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку.

Слід враховувати й положення пункту 56.21 статті 56 Податкового кодексу України, якими встановлено, що у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Таке застосування норм податкового законодавства відповідає й основним засадам податкового права, проголошеним у статті 4 Податкового кодексу України.

Враховуючи наведене, оподатковуваним доходом позивача є лише основна заборгованість за кредитом, прощена (анульована) банком. Прощені (анульовані) банком проценти за користування кредитом не є доходом платника податків, а тому база оподаткування повинна визначатись лише з суми, прощеної (анульованої) банком, яку позивач фактично отримав за банківським кредитом, без врахування процентів.

Як встановлено матеріалами справи, ТОВ «Кей-Колект» прийняло рішення від 31.12.2015 про анулювання/прощення кредитної заборгованості ОСОБА_1 у зв`язку з реєстрацією права власності на нерухоме майно, яким було забезпечено виконання зобов`язанням за кредитним договором, на підставі статті 37 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до статті 600 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється за згодою сторін внаслідок передання боржником кредиторові відступного (грошей, іншого майна тощо). Розмір, строки й порядок передання відступного встановлюються сторонами.

Відповідно до частини першої-третьої статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Майно набуто у власність ТОВ «Кей-Колект» в рахунок виконання зобов`язань Іпотекодавця перед Іпотекодержателем, які передбачені Кредитним договором. Після переходу Майна у власність Іпотекодержателя на підставі іпотечного застереження, яке містилось у іпотечному договорі, зобов`язання Іпотекодавця за Кредитним договором вважаються виконаними, а зобов`язання Іпотекодавця та дія Іпотечного договору припиняються (ч. 4 ст. 36 Закону України «Про іпотеку»).

З огляду на викладене, ОСОБА_1 не отримував прощення (анульовання) суми боргу ТОВ «Кей-Колект», оскільки визначальною ознакою доходу платника податку, в тому числі у вигляді додаткового блага, є фактичне отримання такого доходу в грошовій, матеріальній чи нематеріальній формі.

Аналогічна правова позиція міститься в Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 21 листопада 2018 по справі №802/1728/16-а адміністративне провадження №К/9901/37647/18.

Згідно підпункту 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 ПК України, додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Відповідно до пп. 165.1.55 п. 165.1 ст. 165 ПК України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються такі доходи: сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені), прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності.

Таким чином, законодавець під додатковим благом розуміє тільки основну суму боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, і не включає в цю суму боргу (кредиту) проценти, нараховані за користування кредитом, комісії та/або штрафні санкції (пеню), прощені (анульовані) кредитором.

З 01.01.2015 Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 №71- VIII, який набрав чинності з 01.01.2015, запроваджено військовий збір.

Відповідно до пп. 1.1 п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-УІ (зі змінами та доповненнями), платниками збору є особи, визначені п. 162.1 ст. 162 ПК України. Згідно з п. 162.1 ПК платниками є: фізична особа - резидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.

Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені ст. 163 ПКУ (пп. 1.2 п. 16 прим. 1 підрозділу 10 розділу XX ПКУ), зокрема, загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

Ставка збору становить 1,5 відс. об`єкта оподаткування, визначеного п.п. 1.2 п. 16 прим. 1 підрозділу 10 розділу XX ПКУ (п.п. 1.3 п. 16 прим. 1 підрозділу 10 розділу XX ПК України).

Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому ст. 168 ПК України (п.п. 1.4 п. 16 прим. 1 підрозд. 10 розд. XX ПК України).

Відповідно до п.п. «в» 168.4.5 п. 168.4 ст. 168 ПК України фізична особа, відповідальна згідно з вимогами розділу IV ПК України за нарахування та утримання збору, сплачує (перераховує) його до відповідного бюджету, зокрема: в інших випадках - за її податковою адресою.

З матеріалів адміністративної справи судом встановлено, що підставою для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення - рішення став висновок про отримання позивачем у 2015 року доходу у вигляді додаткового блага в розмірі 638 411,80 грн, з якого позивачем не було сплачено, зокрема податок на доходи фізичних осіб.

Слід зазначити, що обов`язок щодо самостійної сплати сум податку з доходу фізичної особи, отриманого у вигляді анульованого (прощеного) боргу, та відображення зазначених сум у річній податковій декларації, виникає у платника податків за наявності, зокрема такої обов`язкової умови як ануляція боргу здійснюється за самостійним рішенням кредитора, не пов`язаним з процедурою банкрутство, до закінчення строку позовної давності.

В даному випадку судом встановлено, що Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 грудня 2011 року по справі №2-3662/11 позовні вимоги ПАТ «Укрсиббанк» задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсиббанк» заборгованість за кредитним договором 1 від 11.05.2006 року в розмірі - 436606,70 грн. та судові витрати на загальну суму - 1820,00 грн., яке набрало законної сили 30 грудня 2011 року.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 257 Цивільного кодексу України (тут і далі, в редакції чинній станом на момент прийняття заочного рішення у справі №2-3662/11) загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Вказана позиція узгоджується з позицією викладеною Великою Палатою Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12.

Отже, в даному випадку ТОВ «Кей-Колект» здійснено прощення заборгованості за кредитним договором №1 від 11.05.2006 за період з 11.05.2006 до 31.12.2015 за межами строків позовної давності, що виключає застосування до вказаних правовідносин пп.«д» 164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України.

Так, згідно зі ст.3 розділу І Закону №321-VІІІ підрозділ 1 розділу XX «Перехідні положення» ПК України вирішено доповнити пунктом 8 наступного змісту: « 8. Не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 1 січня 2014 року.

Дія абзацу першого цього пункту поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 1 січня 2015 року».

Таким чином, до додаткового блага платника податку належить основна сума боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, до закінчення строку позовної давності, яка перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року.

При цьому до додаткового блага не належить сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що станом на 01.01.2014 не була погашена, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності.

Отже, при анулюванні (прощенні) суми основного боргу, що виникла після 01.01.2014 і не була погашена після цієї дати, базою оподаткування податком з доходів фізичних осіб є додаткове благо платника податку, до якого належить сума основного боргу платника податку за фінансовим кредитом в іноземній валюті (сума боргу за тілом кредиту), що перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року, яка прощена за самостійним рішенням кредитора.

При анулюванні (прощенні) суми основного боргу, що виникла до 01.01.2014 і не була погашена до цієї дати, базою оподаткування податком з доходів фізичних осіб є додаткове благо платника податку, до якого належить сума основного боргу платника податку за фінансовим кредитом в іноземній валюті (сума боргу за тілом кредиту), яка не погашена до 1 січня 2014 року та яка перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року, яка прощена за самостійним рішенням кредитора, за мінусом різниці між сумою такого основного боргу в іноземній валюті, що визначається за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 01.01.2014.

Вказана правова позиція суду узгоджується з практикою Верховного Суду, яка викладена в постанові від 30.11.2018 у справі №820/4692/17.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Закарпатській області від 21 лютого 2019 року № , яким визначено суму штрафних санкцій у розмірі 170,00 грн., податкового повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Закарпатській області від 21 лютого 2019 року № , яким визначено грошове зобов`язання у розмірі 158 841,70 грн., податкового повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Закарпатській області від 21 лютого 2019 року № , яким визначено грошове зобов`язання у сумі 11970,23 грн.

Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.

Враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Закарпатській області слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.308,315,316,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Закарпатській області залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2021 року у справі № 260/3562/20 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду лише з підстав, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя А. Р. Курилець
судді М. П. Кушнерик
О. І. Мікула
Повне судове рішення складено 07 липня 2022 року.