Справа № 2-а-2196/11
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2022-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2022 рокуЛьвівСправа № 2-а-2196/11 пров. № А/857/7831/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Онишкевича Т.В., Шинкар Т.І.,

за участю секретаря судового засідання Хабазні Ю.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в місті Кузнецовськ Рівненської області на постанову Кузнецовського міського суду Рівненської області від 29 грудня 2011 року, прийняте суддею Горегляд О.І. у місті Кузнецовську у справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в місті Кузнецовськ Рівненської області про перерахунок та виплату пенсії,-

встановив:

ОСОБА_1 (надалі позивач) звернувся з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в м. Кузнецовськ Рівненської області (надалі УПФУ в м. Кузнецовськ, відповідач) про зобов`язання відповідача провести перерахунок і виплату державної пенсії, як інваліду ІІІ групи, згідно з ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в розмірі, не меншому шести мінімальних пенсій за віком, починаючи з 17.02.2011 року і виплачувати довічно, та про зобов`язання відповідача провести перерахунок і виплату додаткової пенсії, як інваліду ІІІ групи, згідно з ст.50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в розмірі 50 процентів мінімальної пенсії за віком, починаючи з 17.02.2011року та виплачувати довічно.

Постановою Кузнецовського міського суду Рівненської області від 29 грудня 2011 року адміністративний позов задоволено частково.

Зобов`язано УПФУ в м.Кузнецовськ Рівненської області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 державної пенсії, як інваліду 3 (третьої) групи, захворювання якого пов`язане з Чорнобильською катастрофою, згідно з ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі не меншому 6 (шести) мінімальних пенсій за віком, із застосуванням розміру мінімальної пенсії за віком, визначеного ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 17 лютого 2011 року до 22 липня 2011 року включно, з врахуванням проведених виплат та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, як інваліду 3 (третьої) групи, захворювання якого пов`язане з Чорнобильською катастрофою, згідно з ст.50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі 50 (п`ятдесяти) процентів мінімальної пенсії за віком, із застосуванням розміру мінімальної пенсії за віком, визначеного ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 17 лютого 2011 року до 22 липня 2011 року включно, з врахуванням проведених виплат. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи частково позов суд виходив з пріоритетності законів над підзаконними актами, при визначенні розміру пенсій позивачці застосуванню підлягали ст.ст.50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не постанови Кабінету Міністрів України, які істотно звужують обсяг встановлених законом прав.

При визначенні розміру державної пенсії та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, за основу їх нарахування береться мінімальна пенсія за віком.

Розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Іншого нормативно-правового акту, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

Оскільки пенсія позивачу має визначатись, виходячи з мінімальної пенсії за віком, яка встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, то у разі збільшення розміру цього прожиткового мінімуму перерахунок пенсії та її виплата повинні проводитись, виходячи з нового розміру мінімальної пенсії за віком.

Позовні вимоги в частині покладення зобов`язання нараховувати і виплачувати йому державну і додаткову пенсію щомісячно і довічно в розмірах, передбачених ст.ст.50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з врахуванням розміру прожиткового мінімуму, який може бути встановлений законодавцем на майбутній період, теж є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, УПФУ в м. Кузнецовськ подало апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Просить скасувати рішення суду та ухвалити постанову, якою відмовити в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі зазначає, що відповідно до ч.5 ст.54, ст.67 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, внаслідок Чорнобильської катастрофи, а також конкретні розміри всіх доплат, пенсій і компенсацій визначаються Кабінетом Міністрів України, відповідно до зміни індексу вартості життя і підвищення мінімальної заробітної плати. Отже, саме Кабінет Міністрів України уповноважений визначати конкретний розмір доплат, пенсій, додаткових пенсій, що передбачені вищевказаним Законом, реалізовуючи таким чином повноваження, надані п.3 ст.116 Конституції України.

Судом не взято до уваги також те, що фінансове забезпечення державних соціальних гарантій здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, а не з бюджету Пенсійного фонду.

Скаржник вказує, що законодавством України не визначено поняття «мінімальна пенсія за віком» як розрахунок величини для підвищення пенсії згідно з статтею 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», так як стаття 28 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачає, що мінімальний розмір пенсії за віком на наявності достатнього страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Звертає увагу на те, що судом не взято до уваги те, що у заявника виникає право на перерахунок пенсії з моменту звернення пенсіонера за таким перерахунком з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо таку відповідну заяву з необхідними документами подано ним до 15 числа включно і з першого числа наступного місяця, якщо після.

У судове засідання для розгляду апеляційної скарги учасники справи не прибули, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, а тому відповідно до ч.4 ст.229, ст.313 КАС України апеляційний суд ухвалив розгляд апеляційної скарги здійснити за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 є потерпілим внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, його визнано інвалідом ІІІ групи за захворюванням, пов`язаним з наслідками Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням особи, серії НОМЕР_1 , виданим Рівненською обласною державною адміністрацією 25.11.2008 року, та довідкою МСЕК серії МСЕ № 060807 від 06.07.2004 року.

Із пенсійної справи ОСОБА_1 вбачається, що він перебуває на обліку в УПФУ в м.Кузнецовськ Рівненської області та отримує пенсію як інвалід дитинства. Проте розмір державної і додаткової пенсій, призначених позивачу, обчислений відповідачем згідно з постановами Кабінету Міністрів України «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» від 28 травня 2008 року №530 і «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян» від 16 липня 2008 року №654.

ОСОБА_1 звертався до УПФУв м.Кузнецовськ Рівненської області в письмовій формі із вимогою про проведення перерахунку цих пенсій відповідно до статей 50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та у з урахуванням розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої законами, але в проведенні перерахунку йому державної пенсії і додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, відповідачем було відмовлено.

Колегія суддів зазначає, що пенсія позивача у відповідності до ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», як інваліда ІІІ групи не може бути нижчою від 6 (шести) мінімальних пенсій за віком, цією ж нормою передбачено, що розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначається на момент виплати пенсії згідно із Законом про Державний бюджет України та не може коригуватися іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст.50 даного Закону додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, інвалідам ІІІ групи, віднесеним до першої категорії, виплачується у розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком. Порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання пов`язаного з Чорнобильською катастрофою, визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно з положеннями ч.3 ст.7 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Отже, за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що при визначенні розміру пенсій позивачу застосуванню підлягають не постанова Кабінету Міністрів України №530 від 28.05.2008 року, постанова Кабінету Міністрів України №654 від 16.07.2008 року, постанова Кабінету Міністрів України №1293 від 27.12.2005 року, оскільки останні істотно звужують обсяг встановлених законом прав позивача згідно ст.50 та ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Положення ч.3 ст.28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на думку колегії суддів, не є перешкодою для застосування даної величини (мінімального розміру пенсії за віком) для обрахування інших пенсій чи доплат, пов`язаних з мінімальною пенсією за віком, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого, крім передбаченого ч. 1 цієї статті, мінімального розміру пенсії за віком.

Зі статей 50 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» випливає, що під час визначення розміру пенсії та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, за основу їх нарахування береться мінімальна пенсія за віком.

Згідно з законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими частиною першою статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що положення ч.3 ст.28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з якої випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом.

Разом з тим, наявність такої норми за відсутності іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії та права на отримання пенсії і щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, як це встановлено ст.ст. 50 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до ч.3 ст. 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яка набрала чинності 31 жовтня 2006 року, у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до статті 54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, особам, віднесеним до 1,2,3,4 категорій, та розмір щомісячної компенсації сім`ям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

Аналіз зазначеної норми, яка є імперативною, свідчить, що підставою для перерахунку пенсії є встановлення нового розміру прожиткового мінімуму, і цей перерахунок здійснюється з дня встановлення цього мінімуму.

Відповідно до частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсій за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Таким чином, новий мінімальний розмір пенсії за віком залежить від нового розміру прожиткового мінімуму.

Оскільки позивачу слід визначати пенсію, виходячи з мінімальної пенсії за віком, яка встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, то в разі збільшення розміру цього прожиткового мінімуму перерахунок пенсії позивачу повинен проводитись, виходячи з нового розміру мінімальної пенсії за віком.

За таких обставин колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що УПФУ в м.Кузнецовськ допустило бездіяльність, оскільки в період часу з 17.02.2011 року до 22.07.2011 року не здійснило перерахунку і виплату позивачу державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, відповідно до вимог ст.ст.50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Вищенаведене також підтверджується тим, що положення Закону України «Про Державний бюджет на 2008 рік», яким були внесені зміни до ст.ст. 50,54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» були визнані неконституційними з 22.05.2008 року тобто з дня ухвалення рішення Конституційного Суду України № 10 - рп від 22.05.2008 року.

На виконання вимог Закону України від 14 червня 2011 року № 3491-VI «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 6 липня 2011 року № 745 «Про встановлення деяких виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету», яка набрала чинності 23 липня 2011 року. Вказані зміни в законодавстві неконституційними не визнавались.

Отже, до набрання чинності зазначеною постановою Кабінету Міністрів України, тобто до 23 липня 2011 року, у справах щодо розміру пенсії слід застосовувати положення ст.50, ст.54, ст.67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відтак, нарахування та виплату пенсії позивачу відповідно до ст.ст.50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» також слід проводити до 22 липня 2011 року включно.

Зазначений висновок відповідає позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 2 червня 2015 року у справа № 21-317а15.

Щодо задоволення позову починаючи з 17 лютого 2011 року, то апеляційний суд зазначає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, задовольнивши позов в межах шестимісячного строку звернення до суду, передбаченого ст. 99 КАС України ( в редакції, чинній на час звернення до суду із позовом).

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав вважати неправильність застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а також відсутня невідповідність висновків суду обставинам справи.

Судові витрати розподілу не підлягають з огляду на результат вирішення апеляційної скарги та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в місті Кузнецовськ Рівненської області залишити без задоволення, постанову Кузнецовського міського суду Рівненської області від 29 грудня 2011 року у справі №2-а-2196/11 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Т. В. Онишкевич
Т. І. Шинкар
Повне судове рішення складено 08.07.2022 року.