Справа № 280/864/22
Суддя: Сіпака Андрій Васильович
Дата ухвалення: 2022-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

08 липня 2022 року Справа № 280/864/22 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сіпаки А.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Державної служби України з безпеки на транспорті (03135, м. Київ, пр. Перемоги, буд. 14) в особі Придніпровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки (69083, 49000, м. Дніпро, вул. Воскресенська, 24 (2-й поверх)) про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Придніпровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки (далі - відповідач), в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову №308361 від 07.12.2021 про застосування адміністративно-господарського штрафу у сумі 17000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 16.12.2021 позивачем отримано поштою лист з Придніпровського міжрегіонального Управління Укртрансбезпеки у Запорізькій області. Так, відповідно до спірної постанови 07.12.2021 заступника начальника Придніпровського міжрегіонального Управління Укртрансбезпеки у Запорізькій області Романенко Анатолія Юрійовича відносно позивача винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 308361, згідно якої на позивача, накладено штраф у розмірі 17000,00 грн. та зазначено що 11.11.2021 на а/д Н-11, через Кривий Ріг по вул. Нікопольське шосе буд. 1, згідно акту № 308451, позивачем начебто допущено порушення передбаченого с. 48 Закону України Про автомобільний транспорт, відповідальність за яке передбачена на підставі абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України Про автомобільний транспорт, проте з вказаним порушенням позивач не згоден. Відповідно до акту вбачається, що водій вантажного автомобіля не надав протокол перевірки та адаптації тахографа транспортного засобу, відмовився від пояснень та відмовився від підпису акту про проведення перевірки. Однак, жодних доказів підтверджуючих факт наявності позивача на місці перевірки або доказів підтверджуючих відмову водія від підпису акту та надання пояснень немає. Звертає увагу, що не має ніякого відношення до перевезення, яке здійснював 11.11.2021 транспортний засіб DAF модель XF 95430, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з напівпричепом рефрижератором, CHEREAU реєстраційний номер НОМЕР_2 , тобто не був автомобільний перевізником на той момент в розумінні вимог чинного законодавства.

Свідки події відсутні, підписи понятих на акті також відсутні. Таким чином, відповідачем не доведено що саме позивач в час перевірки здійснював вантажне перевезення. Зауважує, що 11.11.2021 року об 21:44 не здійснював жодних перевезень автомобілем та перебував за місцем свого проживання у м. Токмак Запорізької області.

Відповідно до договору найму транспортного засобу від 01.11.2021, укладеного між ОСОБА_1 та гр. ОСОБА_2 , а також акту прийому-передачі від 01.11.2021, транспортний засіб DAF модель XF 95430, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з напівпричепом рефрижератором, CHEREAU реєстраційний номер НОМЕР_2 , було передано у користування третій особі.

Факт того, що позивач є власником автомобіля не свідчить про те, що у будь якому випадку позивач буде відповідати за будь-які ймовірні порушення інших осіб або перевізників. Відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження обставин, які стали обґрунтованою підставою для винесення оскаржуваної постанови та застосування до позивача фінансових санкцій, оскільки відсутні ознаки порушення позивачем вимог законодавства про автомобільний транспорт, факт порушення не може вважатися встановленим. Просить позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою суду від 24.01.2022 позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

Позивачем недоліки позовної заяви усуненні у визначений судом строк.

Ухвалою суду від 08.02.2022 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Суд зазначає, що у встановлений судом строк відповідачем не було подано відзив на позовну заяву, при цьому будь-яких доказів поважності причин не подання відзиву також не надано.

Відповідно до ч.5 ст.262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Таким чином, суд визнав за доцільне вирішити справу за наявними в ній матеріалами, в порядку письмового провадження.

Згідно з частиною четвертою статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За приписами ч. 4 ст. 243 КАС України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Розглянувши наявні у справі матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) зареєстрований в якості фізичної особи підприємця, одним з видів господарської діяльності якої є вантажний автомобільний транспорт (код КВЕД 49.41).

Придніпровським міжрегіональним Управлінням Укртрансбезпеки постановою про застосування адміністративно-господарського штрафу №308361 від 07.12.2021 до ФОП ОСОБА_1 застосовано адміністративно-господарський штраф у сумі 17000,00 грн.

У вказаній Постанові про застосування адміністративно-господарського штрафу №308361 від 07.12.2021 зазначено: … ФІЗИЧНА ОСОБА-ПІДПРИЄМЦЬ ОСОБА_3 11.11.2021, а/д Н-11, ч/з Кривий Ріг, вул. Нікопольське шосе, 1, Акт №308451 допущено порушення ст. 48 Закону України Про автомобільний транспорт, відповідальність за яке передбачена абз.3 ч.1 ст.60 Закону України Про автомобільний транспорт….

Як зазначено у ст. 48 Закону України Про автомобільний транспорт, автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством. У разі перевезення небезпечних вантажів крім документів, передбачених частиною другою цієї статті, обов`язковими документами також є: для автомобільного перевізника - ліцензія на надання відповідних послуг; для водія - свідоцтво про допущення транспортного засобу до перевезення певних небезпечних вантажів, свідоцтво про підготовку водіїв транспортних засобів, що перевозять небезпечні вантажі, письмові інструкції на випадок аварії або надзвичайної ситуації. У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.

Згідно з ст. 39 закону України Про автомобільний транспорт автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.

Документи для регулярних пасажирських перевезень:

- для автомобільного перевізника - ліцензія, договір із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування чи їх дозвіл, паспорт маршруту, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України;

- для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, квитково-касовий лист, схема маршруту, розклад руху, таблиця вартості проїзду (крім міських перевезень), інші документи, передбачені законодавством України.

Відповідно до абз.3 ч.1 ст. 60 Закону України Про автомобільний транспорт за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи, зокрема, за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 вказаного Закону.

Відповідно до ст. 1 Закону України Про автомобільний транспорт, автомобільний перевізник це фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

У матеріалах справи відсутні докази, що транспортний засіб зазначений в Акті за № НОМЕР_4 перебуває у користуванні позивача та доказів здійснення саме ФОП ОСОБА_1 автомобільного вантажного перевезення 11.11.2021.

Окрім того, до суду позивачем надано Договір найму транспортного засобу від 01.11.2021, укладеного між позивачем та гр. ОСОБА_2 .. Відповідно до п.п. 1.1. п. 1 даного договору наймодавець передає, а наймач приймає у строкове платне користування для особистих споживчих цілей та оплачує його обслуговування, транспортні витрати, та здійснює оплату за користування вантажним автомобілем з причепом.

Як зазначено у ч. 8 ст. 4 Закону України Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, органи державного нагляду (контролю) та суб`єкти господарювання мають право фіксувати процес здійснення планового або позапланового заходу чи кожну окрему дію засобами аудіо- та відеотехніки, не перешкоджаючи здійсненню такого заходу.

Відповідачем не надано до суду доказів фіксування 11.11.2021 перевірки транспортного засобу марки DAF модель XF 95430, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з напівпричепом рефрижератором, CHEREAU реєстраційний номер НОМЕР_2 на а/д Н-11, через Кривий Ріг по вул. Нікопольське шосе буд. 1, за допомогою засобів аудіо- та відеотехніки, які б підтвердили належність даного транспортного засобу позивачу та/або що він є автомобільним перевізником.

Щодо інших посилань учасників справи, суд зазначає, що вони не впливають на правильність вирішення спору по суті.

У рішення ЄСПЛ по справі Ґарсія Руіз проти Іспанії (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи матеріали справи та наявні докази, суд дійшов висновку, що документально відповідачем не доведено здійснення саме ФОП ОСОБА_1 автомобільного вантажного перевезення 11.11.2021 на а/д Н-11, через АДРЕСА_2 .

Таким чином, відповідачем не доведено здійснення ФОП ОСОБА_1 автомобільного вантажного перевезення з порушенням вимог ст.48 Закону України Про автомобільний транспорт, як то зазначено у Постанові про застосування адміністративно-господарського штрафу №308361 від 07.12.2021. Протилежного відповідачем не доведено, проти позову відповідач не заперечив, відзиву не надав.

За вказаних обставин, суд вважає, що відповідачем необґрунтовано постановою про застосування адміністративно-господарського штрафу №308361 від 07.12.2021 застосовано до позивача адміністративно-господарський штраф у сумі 17000,00 грн.

З урахуванням приписів ч.2 ст.2 КАС України суд оцінивши докази, які є у справі, в їх сукупності приходить до висновку, що постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №308361 від 07.12.2021 відповідачем прийнято не обґрунтовано, без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, не розсудливо, а отже вона є не правомірною.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Нормами частини другої зазначеної статті встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд, відповідно до положень частини п`ятої статті 77 КАС України, вирішує справу на підставі наявних доказів.

Зазначена стаття визначає, як розподіляються обов`язки щодо доказування і подання доказів між особами, які беруть участь у справі, та передбачає активну роль суду у процесі доказування та спрямована на забезпечення повного з`ясування обставин у справі на основі поєднання принципів змагальності та офіційності.

Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. Такий обов`язок відсутній, якщо відповідач визнає позов.

Презумпція винуватості суб`єкта владних повноважень-відповідача означає припущення, що повідомлені позивачем обставини у справі про рішення, дії, бездіяльність відповідача і про порушення права, свободи чи інтересу відповідають дійсності, доки відповідач їх не спростує на основі доказів.

За приписами ч. 4 ст. 159 КАС України неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову

Відповідач не надав суду відзив на позовні вимоги, що розцінюється судом як визнання відповідачем позовних вимог.

У разі визнання позову відповідачем повністю або частково суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову повністю або у відповідній частині вимог (ч. 4ст. 189 КАС України).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить висновку, що позовні підлягають задоволенню.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду доказів, які спростовували б доводи позивача, а відтак, не довів правомірності свого рішення, а тому заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (ч. 1 ст. 143 КАС України).

При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у суму 908,00 грн.

Відповідно до пункту 16 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 103 від 11.02.2015 року, Укртрансбезпека є юридичною особою публічного права, має печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, власні бланки, рахунки в органах Казначейства.

Пунктом 3 Постанови Кабінету Міністрів України № 592 від 26.06.2015 "Деякі питання забезпечення діяльності Державної служби з безпеки на транспорті" утворені територіальні органи Державної служби з безпеки на транспорті як структурні підрозділи апарату Служби за переліком згідно з додатком 3, зокрема, Управління Укртрансбезпеки в Запорізькій області, проте територіальні органи створено без статусу юридичної особи.

Наказом Укртрансбезпеки від 09.09.2020 №340 Про упорядкування структури Укртрансбезпеки Управління Укртрансбезпеки у Запорізькій області реорганізовано шляхом злиття з Управлінням Укртрансбезпеки у Дніпропетровській області в Придніпровське міжрегіональне управління Укртрансбезпеки.

З урахуванням зазначеного, суд вважає за необхідне стягнути з Державної служби України з безпеки на транспорті за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 908, 00 грн., тобто у розмірі судового збору, що передбачений Законом України Про судовий збір.

Керуючись статтями 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Державної служби України з безпеки на транспорті (03135, м. Київ, пр. Перемоги, буд. 14) в особі Придніпровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки (69083, 49000, м. Дніпро, вул. Воскресенська, 24 (2-й поверх)) про визнання протиправною та скасування постанови, задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №308361 у розмірі 17000 грн. фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , прийняту від 07.12.2021 Придніпровським міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті Державної служби України з безпеки на транспорті на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у сумі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім гривень 00 коп.).

Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 08.07.2022.

Суддя А.В. Сіпака