Справа № 300/1858/22
Суддя: Главач І.А.
Дата ухвалення: 2022-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"11" липня 2022 р. справа № 300/1858/22
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Главача І.А., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Тернопільської обласної державної адміністрації про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (надалі, також позивач, ОСОБА_1 ), 28.04.2022 звернувся до суду з адміністративним позовом до Тернопільської обласної державної адміністрації (надалі, також відповідач, Тернопільська ОДА) про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02.11.2021 у справі №300/1752/21 про поновлення на роботі за період з 03.11.2021 до дня фактичного виконання рішення суду - 28.03.2021, з підстав протиправності бездіяльності.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03.05.2022 даний позов залишено без руху у зв`язку з невідповідністю вимогам статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а позивачу надано строк для усунення недоліків.
Позивач у вказаний строк недоліки позовної заяви усунув.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2021 року відкрито провадження у даній адміністративній справі та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в справі матеріалами.
Відповідач, 06.06.2022 скористався правом подання відзиву на позов, який міститься в матеріалах справи (а.с.29-34). Згідно відзиву відповідач позовні вимоги не визнав, вказавши на поважність причин затримки виконання рішення суду. Крім цього зазначив, що Обласна державна адміністрація діяла в межах чинного законодавства та виконала рішення Восьмого апеляційного адміністративного суду у справі №300/1752/21 в повному обсязі, що підтверджується розпорядженням начальника Тернопільської обласної військової адміністрації від 28.03.2022 №29-к «Про ОСОБА_1 ». На виконання вказаного розпорядженням начальника тернопільської обласної військової адміністрації та постанови восьмого апеляційного адміністративного суду від 02.11.2021 у справі №300/1752/21 перераховано кошти згідно платіжних доручень №70 від 28.03.2022, 378 від 13.04.2022, №133 від 16.05.2022, про що повідомлено позивача листом від 1605.2022 №02-3934/16. В задоволенні позову просив відмовити.
13.06.2022 позивач скерував суду відповідь на відзив, в якій просить відхилити доводи Тернопільської обласної державної адміністрації наведені у відзиві, задоволити позовні вимоги в повному обсязі (а.с.87-90).
Відповідач, 21.06.2022 надіслав на адресу суду заперечення на відповідь на відзив за №02-4778/16, які надійшли на адресу суду 27.06.2022, де зазначає, що Тернопільська обласна державна адміністрація діяла в межах чинного законодавства та виконала рішення Восьмого апеляційного адміністративного суду у справі №300/1752/21 в повному обсязі. Тому просить відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 . Одночасно, за текстом заперечення, просить залучити Департамент капітального будівництва Тернопільської обласної державної адміністрації як співвідповідача у справі, оскільки позивача поновлено на посаді начальника самостійного структурного підрозділу Тернопільської обласної державної адміністрації, який є окремою юридичною особою в складі Обласної державної адміністрації та самостійно здійснює нарахування та виплату заробітної плати працівникам управління і начальнику управління зокрема. Обласною державною адміністрацією не здійснювались нарахування та виплата заробітної плати позивачу за час його перебування на посаді начальника управління капітального будівництва Тернопільської обласної державної адміністрації (а.с.104-108).
04.07.2022 на адресу суду надійшли заперечення ОСОБА_1 , в яких зазначає про відсутність підстав для процесуальної співучасті Департамента капітального будівництва.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05.07.2022 в задоволенні клопотання відповідача про залучення співвідповідача відмовлено.
Розглянувши матеріали адміністративної справи, дослідивши письмові докази, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, судом встановлено наступне.
ОСОБА_1 розпорядженням голови Тернопільської обласної державної адміністрації від 15.09.2020 №143-к призначено на посаду начальника Управління капітального будівництва Тернопільської обласної державної адміністрації за результатами співбесіди шляхом укладення контракту на період дії карантину та до дня визначення переможця конкурсу зі строком випробування один місяць і посадовим окладом згідно із штатним розписом.
Згідно розпорядження голови Тернопільської обласної державної адміністрації від 19.03.2021 №28-к звільнено з 19.03.2021 ОСОБА_2 з посади начальника управління капітального будівництва Тернопільської обласної державної адміністрації за власним бажанням відповідно до частини 1 статті 86 Закону України «Про державну службу».
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду у справі №300/1752/21 від 25.06.2021 в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02.11.2021 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25.06.2021 у справі №300/1752/21 скасовано та прийнято нове рішення, яким позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано розпорядження обласної державної адміністрації від 19.03.2021 за №28-к "Про звільнення ОСОБА_1 ". Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника управління капітального будівництва Тернопільської обласної державної адміністрації з 19.03.2021. Зобов`язано Тернопільську обласну державну адміністрацію нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 30.03.2021 по 02.11.2021. Допущено до негайного виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника управління капітального будівництва Тернопільської обласної державної адміністрації та в частині стягнення з Тернопільської обласної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць.

21.12.2021 Івано-Франківським окружним адміністративним судом видано виконавчі листи, зокрема, щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника управління капітального будівництва Тернопільської обласної державної адміністрації з 19.03.2021. 17.01.2022 державним виконавцем відкрито виконавче провадження (а.с.10).

Розпорядженням тернопільської державної адміністрації №29-к від 28.02.2022 позивача поновлено на роботі з 19.03.2021 (а.с.11).

Відповідно вимог Кодексу законів про працю України (надалі, також КЗпП України) та Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995, позивач вважає, що відповідач зобов`язаний виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення суду з дня винесення рішення суду по день поновлення на роботі з 03.11.2021 по 28.03.2022, у зв`язку з чим ОСОБА_1 звернувся із даним адміністративним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку публічно-правовим відносинам, суд виходить із наступних підстав та мотивів.

Згідно статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частина шоста статті 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди захищається законом.

Відповідно до статті 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

За правилами частини другої статті 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Статтею 236 КЗпП України встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Відповідно до частини першої статті 370 КАС України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов`язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Згідно з частиною другою статті 372 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

При цьому, пункт 3 частини першої статті 371 КАС України передбачає, що постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення. Цей обов`язок полягає у тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде це рішення суду оскаржуватися.

Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадян і держави.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом (частина 3 статті 14 КАС України).

Відповідальність за затримку власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, встановлена статтею 236 КЗпП України, згідно якої проводиться виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі незалежно від вини роботодавця в цій затримці.

Середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якого виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Судом встановлено, що фактично рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду у справі №300/1752/21 від 02.11.2021 фактично виконано 28.03.2022 шляхом видання розпорядження №29-к. При цьому, оскільки вказане рішення в частині поновлення позивача на посаді було допущено до негайного виконання обставиною, яка б свідчила про відсутність затримки виконання рішення суду було б видання такого наказу 03.11.2021, чого відповідачем вчинено не було.

Таким чином, відповідачем допущено затримку виконання рішення суду у справі №300/1752/21 від 02.11.2021.

Для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України суд встановлює наступні обставини: чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного дня після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.

Наведена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду, зокрема від 19 грудня 2019 року у справі №2а-7683/12/1370, від 25 вересня 2019 року у справі №813/4668/16 та від 27 червня 2019 року у справі №821/1678/16.

Враховуючи вказані обставини період з 03.11.2021 до 28.03.2022 є періодом затримки виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного адміністративного суду у справі №300/1752/21 від 02.11.2021. При цьому, враховуючи вищевикладені висновки Верховного Суду є помилковими доводи позивача, що період такої затримки складає з 03.11.2021 по 28.03.2022.

Також суд зазначає, що інші доводи відповідача не спростовують обов`язку відповідача здійснити оплату вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі працівника та не можуть позбавити позивача права на забезпечення мінімально належного рівня його життя.

Судом встановлено, що розмір середньоденної заробітної плати ОСОБА_1 , обчисленої відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08.04.2019 №100 становив 1874,07 гривень, що підтверджується довідкою №565/01-13 від 27.05.2021 (а.с.15). Із застосуванням вказаної розрахункової величини також здійснено розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 30.03.2021 по 02.11.2021 у справі №300/1752/21.

Таким чином, провівши розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період затримки виконання рішення суду з 03.11.2021 до 28.03.2022, судом встановлено, що стягненню підлягає 187407 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу (1874,07 грн.*1000 днів).

Принагідно зауважити, що згідно із частиною 2 статті 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Аналізуючи зміст вказаної норми закону, можна зробити висновок про те, що в разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці працівник має право без обмежень будь-яким строком звернутись до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи здійснив роботодавець нарахування таких виплат.

Як частиною першою статті 94 КЗпП України, так і частиною першою статті 1 Закону України Про оплату праці передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно зі статтею 1 Конвенції Міжнародної організації праці Про захист заробітної плати № 95, ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін заробітна плата означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано. Цьому визначенню відповідає поняття заробітної плати, передбачене у частині першій статті 94 Кодексу і частині першій статті 1 Закону України Про оплату праці, як винагороди, обчисленої, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган (роботодавець) виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Наведений зміст поняття заробітної плати узгоджується з одним із принципів здійснення трудових правовідносин - відплатність праці, який дістав відображення у пункті 4 частини I Європейської соціальної хартії (переглянутої) від 03 травня 1996 року, ратифікованої Законом України від 14 вересня 2006 року Про ратифікацію Європейської соціальної хартії (переглянутої), за яким усі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень. Крім обов`язку оплатити результати праці робітника, існують також інші зобов`язання роботодавця матеріального змісту. Ці зобов`язання стосуються тих витрат, які переважно спрямовані на охорону праці чи здоров`я робітника (службовця) або на забезпечення мінімально належного рівня його життя.

Вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати.

Отже, вимога про оплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу є спором про оплату праці, тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню частина друга статті 233 КЗпП України, та стягнення таких сум не обмежуються будь-яким строком звернення працівника до суду.

Вказаний висновок викладений в постанові Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі № 552/3404/17.

Враховуючи вищевикладені висновки суду, виходячи з меж заявлених позовних вимог та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є частково обґрунтованими, а вимоги такими, що належить задовольнити повністю, слід стягнути з Тернопільської обласної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі з 03.11.2021 до 28.03.2022 в сумі 187407 грн.

Враховуючи вимоги статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат, понесених позивачем, відсутні.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Тернопільської обласної державної адміністрації (, вул. Грушевського, 8, м. Тернопіль, 46021) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) середній заробіток за час затримки виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду про поновлення на роботі від 02.11.2021 у справі №300/1752/21 з 03.11.2021 до 28.03.2022 в сумі 187407 (сто вісімдесят сім тисяч чотириста сім) гривень 00 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 );

відповідач Тернопільська обласна державна адміністрація (, вул. Грушевського, 8, м. Тернопіль, 46021).

Суддя Главач І.А.