Справа № 340/10351/21
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2022-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

07 липня 2022 року м. Дніпросправа № 340/10351/21
(суддя Олійник В.М., м. Дніпро)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чередниченка В.Є. (доповідач),

суддів: Панченко О.М., Іванова С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2022 року у справі №340/10351/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 13 грудня 2021 року звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області, згідно з яким просить:

- визнати бездіяльність ГУНП в Кіровоградській області щодо невиплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні протиправною;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції провести розрахунок та виплатити позивачу ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки виплати належної при звільненні, грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, а саме провести розрахунок та виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки, а саме за період з 14 серпня 2020 року по 28 серпня 2021 року включно.

Позов обґрунтовано тим, що у зв`язку з невиплатою позивачу сум, що належали йому при звільнені, відповідач повинен здійснити нарахування та виплату йому середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби за період з 14.08.2020 року по 28.08.2021 року.

Крім того, позивач просив поновити строк звернення до суду з позовом щодо стягнення середнього заробітку, оскільки фактичний розрахунок при звільненні відповідач провів з ним 28 серпня 2021 року про, що позивач дізнався лише 29 листопада 2021 року при отриманні виконавчого листа та пояснив, що його банківська картка на яку було перераховано заборгованість використовується ним для різних потреб, та на неї відбувається зарахування інших виплат тому йому не було відомо про отримання цих коштів.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2022 року, у справі відкритої за правилами спрощеного позовного провадження, позов задоволено частково.

Суд визнав протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області щодо невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 14.08.2020 по 28.08.2021 та зобов`язав Головне управління Національної поліції в Кіровоградській області виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку з виплати грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку з 14.08.2020 по 28.08.2021 в сумі 10918,32 гривень.

Рішення суду мотивовано тим, що оскільки відповідачем не було виплачено позивачу своєчасно суми грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, на його користь підлягає стягненню з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку з часу звільнення по час фактичного розрахунку.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач, зазначаючи про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, оскаржив його в апеляційному порядку. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволені позову відмовити повністю.

В апеляційній скарзі зазначає про непоширення на позивача законодавства про працю та відсутності вини роботодавця у невиплаті належних працівникові сум при звільненні.

Згідно з відзивом на апеляційну скаргу, відповідач просить у її задоволені відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що наказом начальника Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області від 07.08.2020 за № 255о/с позивача було звільнено зі служби в поліції за п.7 ч.1 ст. 77 (за власним бажанням) (а.с.9).

Проте, у день звільнення позивачу не було виплачено грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку, яка передбачена постановою КМУ №702 від 01.02.2012 та ч. 4 ст.10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" за період з 07 вересня 2015 року по 14 серпня 2020 року (за 2015, 2017-2020 роки).

Оскільки компенсація за невикористану відпустку виплачена не була, позивач звернувся до суду із позовною заявою про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 04.03.2021 у справі №340/5935/20 яке набрало законної сили, визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової компенсації щорічної додаткової відпустки, яка надається учаснику бойових дій, за період проходження служби з 07 вересня 2015 року по 14 серпня 2020 року (за 2015, 2017-2020 роки). Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Кіровоградській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію щорічної додаткової відпустки, яка надається учаснику бойових дій, за період проходження служби з 07 вересня 2015 року по 14 серпня 2020 року (за 2015, 2017-2020 роки).

На виконання рішенням суду від 04.03.2021 у справі №340/5935/20 Головне управління Національної поліції в Кіровоградській області 28.08.2021 виплатила позивачу грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки в розмірі 21836,65 грн. (а.с.13).

Правомірність бездіяльності відповідача щодо невиплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 14.08.2020 року по 28.08.2021 року є предметом спору переданого на вирішення суду.

Вирішуючи спірні відносини між сторонами та задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідачем не було виплачено позивачу своєчасно суми грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, на його користь підлягає стягненню з відповідача 50% грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку в сумі 21836,64 грн визначеної рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 04.03.2021 року по справі №340/5935/20.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухваленні оскарженого рішення, виходить з наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що на виконання рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 04 березня 2021 року по справі №340/5935/20 щодо нарахування та виплати позивачу грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, відповідачем здійснено фактичний розрахунок з позивачем шляхом перерахування на картковий рахунок позивача 28.08.2021 року суми у розмірі 21836,64 грн.

Відповідно до ч.4 ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, затримка у виплаті належних позивачу грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, складає період з 14.08.2020 по 28.08.2021 року.

Згідно зі ст. 116 Кодексу Законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно з частиною першою статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно з частиною першою статті 122 КАС України встановлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частин третьої та п`ятої статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся з позовом до суду 13 грудня 2021 року, тобто з пропуском місячного строку встановленого законом на звернення до суду з позовом, щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки датою отримання ним фактичного розрахунку є 28.08.2021 року.

Позивач вважає, що відповідач допустив затримку з розрахунком при звільненні та водночас стверджує, що про цю обставину він довідався лише 29 листопада 2021 року при отриманні виконавчого листа та пояснив, що його банківська картка на яку було перераховано заборгованість використовується ним для різних потреб, та на неї відбувається зарахування інших виплат, тому йому не було відомо про отримання цих коштів. Заяви про отримання цих коштів позивач не писав, кошти було перераховано без його повідомлення про це.

Крім того, позивач перебував у службовому відрядженні з 27 вересня 2021 року по 08 жовтня 2021 року, що вплинуло на його можливість своєчасно дізнатися про виконання відповідачем рішення суду щодо виплати заборгованості.

Ухвалою від 26.01.2022 року суд першої інстанції поновив позивачу строк звернення до суду з зазначеним позовом у зв`язку з отриманням виконавчого листа по справі №340/5935/20 30.12.2021 року, та перебування позивача у службовому відрядженні з 27 вересня 2021 року по 08 жовтня 2021 року.

Проте, колегія суддів вважає безпідставним поновлення судом першої інстанції позивачу строку звернення до суду з цим позовом з підстав зазначених судом першої інстанції в ухвалі від 26.01.2022 року (а.с.28) враховуючи наступне.

Так, згідно з положеннями статті 122 КАС України початок строку звернення з позовом до суду визначено альтернативно - це день, коли особа:

1) дізналася або 2) повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Зазвичай ці два моменти збігаються, але це не обов`язково. Тому при визначенні початку цього строку передусім до уваги береться момент, коли особа фактично дізналася про наявність відповідного порушення. Йдеться не про те, коли особа з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням, а про те, коли вона дізналася про ці рішення, дії чи бездіяльність.

Слід зазначити й те, що Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 24.02.2021 року у справі №800/30/17 (99901/328/18) зауважила, що вжиття конструкції «повинна була дізнатися» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що можливість обізнаності людини про надходження коштів на її картковий рахунок не потребує значних зусиль і строків та залежить виключно від бажання такої людини. Знаходження позивача у службовому відрядженні з 27.09.2021 року по 08.10.2021 року не є перешкодою в можливості позивача з`ясувати джерела походження коштів які надійшли на його картковий рахунок. Водночас цей строк перебування у відрядженні є незначним по відношенню до встановленого законом місячного строку звернення до суду з позовом. Отже датою, з якої позивач мав би дізнатися про порушення своїх трудових прав, є дата отримання ним нарахованих сум на його картковий рахунок в банківській установі тобто 28.08.2021 року.

Оскільки від цієї дати до звернення до суду з позовом минуло більше трьох місяців, це свідчить про наявність передбачених процесуальним законом підстав для залишення цього позову без розгляду є правильним.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строку для звернення до суду за захистом порушених прав.

Відповідно до частини 1 статті 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 8 частиною1 статті 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Відповідно до частин 3 статті 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Враховуючи те, що позивачем пропущено строк звернення до суду з цим позовом та поважних підстав для поновлення цього строку не вбачається, суд апеляційної інстанції зробив висновок про те, що позов підлягає залишенню без розгляду повністю у зв`язку з пропуском строку звернення до суду.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2022 року у справі №340/10351/21 скасувати та прийняти нову постанову, якою позов залишити без розгляду.

Керуючись: частиною 1 статті 319, статтями 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області задовольнити частково.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2022 року у справі №340/10351/21 скасувати та прийняти нову постанову, якою позов залишити без розгляду.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 07 липня 2022 року.

Головуючий - суддя В.Є. Чередниченко

суддя О.М. Панченко

суддя С.М. Іванов