Справа № 380/16427/21
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2022-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2022 рокуЛьвівСправа № 380/16427/21 пров. № А/857/5068/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Кухтея Р.В., Шевчук С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

суддя у І інстанції Качур Р.П.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складення повного тексту рішення 08 лютого 2022 року,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив:

- визнати протиправними дії Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного (далі - Академія) щодо нарахування та виплати йому в період з вересня 2014 року по вересень 2020 року включно доплати за науковий ступінь кандидата наук та доплати за вчене звання доцента у неповному розмірі;

- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу доплати за науковий ступінь кандидата наук та доплати за вчене звання доцента у розмірах 15% та 25% відповідно на підставі статті 59 Закону України «Про вищу освіту» за період з вересня 2014 року по вересень 2020 року включно, ураховуючи раніше виплачені кошти.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2022 року у справі № 380/16427/21, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, вказаний позов було задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Академії щодо ненарахування та невиплати позивачу в період з квітня 2018 року по вересень 2020 року включно доплати за науковий ступінь кандидата наук та доплати за вчене звання доцента у розмірах, визначених частиною 2 статті 59 Закону України «Про вищу освіту». Зобов`язано відповідача здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 доплати за науковий ступінь кандидата наук та доплати за вчене звання доцента у розмірах 15% та 25% на підставі частини 2 статті 59 Закону України «Про вищу освіту» за період з квітня 2018 року по вересень 2020 року включно з урахуванням виплачених сум. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

При цьому суд першої інстанції виходив із того, що до спірних правовідносин щодо позивача, як науково-педагогічного працівника вищого військового закладу зі специфічними умовами навчання, мають застосовуватися приписи Закону України «Про вищу освіту», яким, зокрема, встановлюються доплата за науковий ступінь у розмірах не менше ніж 15 % посадового окладу, а також доплата за вчене звання доцента не менше 25 % посадового окладу. При цьому судом встановлено, що в період з вересня 2014 року по березень 2018 року включно позивачу виплачувалися надбавки за науковий ступінь у розмірі 15% посадового окладу та надбавка за вчене звання у розмірі 25 % посадового окладу, при розмірі посадового окладу 1740,00 грн.

Таким чином, у вказаний період (з вересня 2014 року по березень 2018) виплата спірних надбавок проводилася відповідачем у встановленому законодавством розмірі, що свідчить про безпідставність позовних вимог ОСОБА_1 у вказаний період, тому в цій частині позовних вимог слід відмовити.

У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржено відповідачем, який у своїй скарзі просив таке скасувати та в задоволенні позову відмовити. Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, позивач послався на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. При цьому звертає увагу, що розмір доплат військовослужбовцям за науковий ступінь та вчене звання встановлено положеннями підпунктів 2, 3 пункту 6 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - Постанова №704, набрала чинності з 01 березня 2018 року). Тому посилання суду на Закон України «Про вищу освіту» є безпідставним.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається у порядку письмового провадження.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимог скаржника, виходячи із такого.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 проходив військову службу у Національній академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного. Наявність у позивача наукового ступеню кандидата історичних наук зі спеціальності «військова історія» підтверджується долученою до матеріалів справи копією диплома кандидата наук серії ДК № 043450 від 08 листопада 2007 року.

Відповідно до атестату доцента серії НОМЕР_1 від 20 січня 2011 року ОСОБА_1 присвоєно вчене звання доцента.

Згідно з витягом з наказу начальника Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного (по стройовій частині) № 217 від 11 вересня 2020 року полковника ОСОБА_1 , заступника начальника академії з морально-психологічного забезпечення, начальника відділу морально-психологічного забезпечення Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного, звільненого наказом Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 25 серпня 2020 року № 250 з військової служби в запас за підпунктом «б» (за станом здоров`я) пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», виключено із списків особового складу Академії та всіх видів забезпечення з 11 вересня 2020 року.

Із долучених до матеріалів справи карток особового рахунку військовослужбовця позивача судом встановлено, що останньому в період з вересня 2014 року по березень 2018 року включно виплачувалися надбавки за науковий ступінь у розмірі 15 % посадового окладу та надбавка за вчене звання у розмірі 25 % посадового окладу, при розмірі посадового окладу 1740,00 грн.

З квітня 2018 року по жовтень 2018 року включно надбавка за науковий ступінь позивача та надбавка за вчене звання виплачувались у розмірі 430,00 грн (посадовий оклад ОСОБА_1 8600,00 грн), у жовтні 2018 року вказані надбавки виплачено позивачу у розмірі 448,97 грн (посадовий оклад: 8979,36 грн); з грудня 2018 року по серпень 2020 року включно 472,00 грн (посадовий оклад: 9440,00 грн); у вересні 2020 року 645,07 грн (посадовий оклад 12901,33 грн).

ОСОБА_1 не погодився із розміром вказаних надбавок, що виплачувалися Академією у спірний період, та звернувся до суду із адміністративним позовом, що розглядається.

При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до частини 1 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 2 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-XII) соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Частиною 2 статті 9 Закону № 2011-XII передбачено, що до складу грошового забезпечення входять:

посадовий оклад, оклад за військовим званням;

щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);

одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно із частиною 1 статті 2 Закону України «Про вищу освіту» (далі - Закон № 1556-VІІ) законодавство України про вищу освіту базується на Конституції України і складається із законів «Про освіту», «Про наукову і науково-технічну діяльність», цього Закону та інших нормативно-правових актів, міжнародних договорів України, укладених в установленому законом порядку.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті Закону № 1556-VІІ вищий військовий навчальний заклад (заклад вищої освіти із специфічними умовами навчання) - це заклад вищої освіти державної форми власності, який здійснює на певних рівнях вищої освіти підготовку курсантів (слухачів, студентів), ад`юнктів для подальшої служби на посадах офіцерського (сержантського, старшинського) або начальницького складу з метою задоволення потреб Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції, Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, центральних органів виконавчої влади із спеціальним статусом, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, центрального органу виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту.

Пунктом 4 статті 23 Закону № 1556-VІІ передбачено, що державні органи, до сфери управління яких належать вищі військові навчальні заклади (заклади вищої освіти із специфічними умовами навчання), військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти, мають право своїми актами встановлювати особливі вимоги до: 1) управління відповідним вищим військовим навчальним закладом (закладом вищої освіти із специфічними умовами навчання), військовим навчальним підрозділом закладу вищої освіти; 2) діяльності та повноважень вченої ради; 3) кандидатів на посади керівників відповідних вищих військових навчальних закладів (закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання), їх структурних підрозділів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти та порядку їх призначення; 4) практичної підготовки осіб, які навчаються у відповідних вищих військових навчальних закладах (закладах вищої освіти із специфічними умовами навчання) чи військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти;5) порядку заміщення вакантних посад командування і науково-педагогічних працівників; 6) реалізації прав і обов`язків наукових і науково-педагогічних працівників та осіб, які навчаються у вищих військових навчальних закладах (закладах вищої освіти із специфічними умовами навчання) чи військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти; 7) порядку відрахування, переривання навчання, поновлення і переведення осіб, які навчаються у вищих військових навчальних закладах (закладах вищої освіти із специфічними умовами навчання) чи військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти; 8) підготовки науково-педагогічних і наукових кадрів у військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти в аспірантурі (ад`юнктурі) та докторантурі відповідних закладів вищої освіти. Акти, передбачені у пунктах 6 і 7 цієї частини, затверджуються за погодженням з центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки.

Частиною 2 статті 59 Закону № 1556-VІІ встановлено, що науково-педагогічним, науковим і педагогічним працівникам закладів вищої освіти встановлюються доплати за науковий ступінь доктора філософії та доктора наук у розмірах відповідно 15 та 25 відсотків посадового окладу, а також за вчене звання доцент і старшого дослідника - 25 відсотків посадового окладу, професор - 33 відсотки від посадового окладу. Заклад вищої освіти може встановити більший розмір за рахунок власних надходжень.

Разом з цим, відповідно до пунктів 1, 2, 3 розділу XV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260, військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які мають науковий ступінь доктора філософії (кандидата наук) або доктора наук, якщо діяльність за профілем згідно з функціональними обов`язками за посадою відповідає їх науковому ступеню, щомісяця виплачується доплата за науковий ступінь з відповідної спеціальності у відсотках посадового окладу в таких розмірах:

за науковий ступінь доктора філософії (кандидата наук) - у розмірі 5 відсотків;

за науковий ступінь доктора наук - у розмірі 10 відсотків.

За наявності двох наукових ступенів доплата встановлюється за одним (вищим) науковим ступенем.

Відповідність наукового ступеня профілю діяльності військовослужбовця за займаною посадою визначається відповідно до військово-облікової спеціальності та функціональних обов`язків за посадою.

Військовослужбовцям, які мають вчене звання доцента (старшого наукового співробітника) або професора та обіймають посади, пов`язані з педагогічною або науковою діяльністю, якщо діяльність за профілем згідно з функціональними обов`язками за посадою відповідає їх вченому званню, щомісяця виплачується доплата за вчене звання у відсотках посадового окладу в таких розмірах:

за вчене звання доцента (старшого наукового співробітника) - 5 відсотків;

за вчене звання професора - 10 відсотків.

За наявності двох або більше вчених звань доплата встановлюється за одним (вищим) званням.

Відповідність наявного вченого звання профілю діяльності військовослужбовця за займаною посадою для виплати доплати визначається згідно з військово-обліковою спеціальністю та функціональними обов`язками за посадою.

Розмір доплати за науковий ступінь та за вчене звання встановлюється наказом керівника (начальника, командира) відповідного військового навчального закладу (наукової установи, організації, військової частини):

із дня вступу до виконання обов`язків за посадами, за якими встановлено виплату доплат, але не раніше дня видання наказу про призначення - військовослужбовцям, які до дня призначення на посади мають науковий ступінь та (або) вчене звання;

з дати видачі відповідного диплома (атестата) - військовослужбовцям, які займають посади, за якими встановлено виплати доплат, і які одержали науковий ступінь та (або) вчене звання в період виконання обов`язків за цими посадами, у тому числі вперше;

із дня прибуття до докторантури, але не раніше початку навчального року - військовослужбовцям, які мають науковий ступінь та (або) вчене звання і одержували доплати за науковий ступінь та (або) вчене звання до зарахування на навчання.

У підпункті 2 пункту 6 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» установлено виплачувати військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку доплату за науковий ступінь доктора філософії (кандидата наук) або доктора наук з відповідної спеціальності, якщо діяльність за профілем відповідає науковому ступеню, військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу в розмірі відповідно 5 і 10 відсотків посадового окладу. За наявності двох наукових ступенів доплата встановлюється за одним (вищим) науковим ступенем.

Таким чином, положеннями та нормами Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», які є спеціальними щодо спірних правовідносин, врегульовано питання щодо розміру доплати за вчене звання і науковий ступінь військовослужбовця.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд погоджується із доводами апелянта про необґрунтованість посилань позивача на норми Закону України «Про вищу освіту» при вирішення питання щодо розміру його доплати за науковий ступінь кандидата наук та доплати за вчене звання доцента.

За правилами частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Підсумовуючи викладене, на думку апеляційного суду, при вирішенні цього публічно-правового спору суд першої інстанції допустив невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, фактичним обставинам справи. Тому оскаржуване судове рішення слід скасувати та в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 317, 320, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного задовольнити.

Скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2022 року у справі № 380/16427/21 та в задоволенні позову ОСОБА_1 . відмовити

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді Р. В. Кухтей
С. М. Шевчук