Справа № 640/2536/20
Суддя: Уханенко С.А.
Дата ухвалення: 2022-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

07 липня 2022 року

м. Київ

справа №640/2536/20

адміністративне провадження №К/990/14947/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Уханенка С.А.,

суддів - Кашпур О.В., Шевцової Н.В.,

перевірив касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 травня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 01 лютого 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Офісу Генерального прокурора, в якому просив: визнати протиправним та скасувати рішення прокурора відділу роботи з кадрами Головної військової прокуратури ОСОБА_2. від 04 листопада 2019 року про розрахунок вислуги років військовослужбовця на пенсію капітана юстиції ОСОБА_1 ; зобов`язати відповідача провести належний розрахунок його вислуги років, як військовослужбовця, та виплатити одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби (повних 12 років) у сумі 386 127,00 грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 травня 2021 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 01 лютого 2022 року, позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Офісу Генерального прокурора щодо неврахування до розрахунку вислуги років ОСОБА_1 на пенсію 11 місяців 29 днів його роботи стажистом в органах прокуратури та 01 місяць 12 днів служби з моменту проведення такого розрахунку до дня фактичного виключення зі списків особового складу Головної прокуратури Генеральної прокуратури України. Зобов`язано Офіс Генерального прокурора виплатити позивачу грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби (повних 10 років), встановлену частиною другою статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

13 червня 2022 року Офіс Генерального прокурора повторно надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 травня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 01 лютого 2022 року. Заявник, пославшись на пункт 3 частини четвертої та підпункт «а» частини п`ятої статті 328 КАС України та зазначивши про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права і порушення ними норм процесуального права, просить скасувати оскаржені судові рішення в частині задоволення позову та відмовити в цій частині. Водночас Офіс Генерального прокурора просить поновити пропущений строк посилаючись на те, що повний текст оскаржуваної постанови отримано 19 квітня 2022 року, що підтверджується копією конверта. Так, вперше до Верховного Суду касаційну скаргу подано 16 травня 2022 року разом із клопотанням про поновлення пропущеного процесуального строку, проте ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 02 червня 2022 року попередню скаргу повернуто на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України. Посилаючись на те, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторно звернутись до суду касаційної інстанції, заявник просив суд поновити пропущений строк.

Предметом спору у цій справі є правомірність відмови відповідача зарахувати до вислуги років військовослужбовця періоди його навчання та роботи на посаді стажиста та виплатити одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 23 червня 2022 року касаційну скаргу залишено без руху, а заявнику надано строк для усунення її недоліків. Недоліки скарги усунуто у строк установлений Судом.

Частинами першою, другою статті 329 КАС України установлено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Частиною третьою статті 329 КАС України встановлено, що строк на подання касаційної скарги також може бути поновлений у разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною п`ятою статті 333 цього Кодексу.

За приписами частини четвертої статті 332 КАС України розгляд заяви особи про поновлення строку на касаційне оскарження здійснюється колегією суддів суду касаційної інстанції, склад якої визначений у порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу.

Перевіривши зазначені заявником причини пропуску строку на касаційне оскарження, що підтвержуються належними та допустимими доказами та відсутність зволікань з його боку при повторному зверненні, колегія суддів дійшла висновку, що строк на касаційне оскарження підлягає поновленню відповідно до частини третьої статті 329 КАС України.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Згідно з частиною четвертою статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є, зокрема, неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, зокрема, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

У касаційній скарзі заявник, зокрема, зазначив, що зазначена справа стосується питання права, що має значення для формування єдиної правозастосовчої практики, так як наразі відсутній висновок Верховного Суду щодо порядку застосування положень статей 15, 86 Закону України від 14 жовтня 2014 року №1697-VII "Про прокуратуру" (далі - Закон №1697-VII) при визначенні наявності чи відсутності підстав для зарахування до спеціального стажу (на посаді прокурора) періоду роботи на посаді стажиста в органах прокуратури, для застосування положень частини другої статті 15 Закону України від 20 грудня 1991 року №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон №2011-XII).

Водночас за змістом пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України «Про запобігання корупції» займають відповідальне та особливо відповідальне становище.

Ураховуючи те, що зі змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій вбачається, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження і позивач проходив службу на посаді прокурора, що у значенні Закону України «Про запобігання корупції» передбачає зайняття відповідального або особливо відповідального становища, Суд дійшов висновку, що ця справа стосується питання права, що має значення для формування єдиної правозастосовчої практики щодо застосування положень статей 15, 86 Закону №1697-VII та частини другої статті 15 Закону України №2011-XII у правовідносинах, що виникають щодо включення спірних періодів роботи до спеціального стажу на посаді прокурора.

Тому Суд дійшов висновку про необхідність відкриття касаційного провадження у цій справі, так як аргументи відповідача є достатньо мотивованими та потребують перевірки у межах зазначених вище доводів.

Касаційна скарга за формою та змістом відповідає вимогам статті 330 КАС України, підстави для залишення її без руху, повернення чи відмови у відкритті касаційного провадження відсутні.

Керуючись статтями 248, 329, 334 КАС України, Суд

У Х В А Л И В:

1. Поновити Офісу Генерального прокурора процесуальний строк на касаційне оскарження рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 травня 2021 року та постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 01 лютого 2022 року.

2. Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою Офісу Генерального прокурора на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 травня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 01 лютого 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

3. Витребувати справу №640/2536/20 із Окружного адміністративного суду міста Києва.

4. Надіслати учасникам справи копію цієї ухвали разом із копією касаційної скарги та доданих до неї матеріалів.

5. Установити десятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали для подання відзиву на касаційну скаргу та роз`яснити, що до відзиву додаються докази надсилання (надання) його копій та доданих до нього документів іншим учасникам справи.

6. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: С.А. Уханенко

Судді: О.В. Кашпур

Н.В. Шевцова