Справа № 320/11794/20
Суддя: Головенко О.Д.
Дата ухвалення: 2022-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2022 року м. Київ № 320/11794/20

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Головенко О.Д., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправними дій та зобов"язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, у якому просить суд:

визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо відмови в перерахунку призначеної пенсії державного службовця на підставі довідок про заробітну плату від 04.03.2015 № 9-1-12/83 та від 04.03.2015 №9-1-12/84;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області:

здійснити, починаючи з 01.03.2015 перерахунок призначеної у січні 2004 року ОСОБА_1 пенсії державного службовця на підставі довідок про складові заробітної плати від 04.03.2015 № 9-1-12/83 та від 04.03.2015 № 9-1-12/84, які видані Управлінням справами Апарату Верховної Ради України, із врахуванням виплачених зазначених у цих довідках сум;

до перерахунку включити у розмірі 90% суми «інших виплат» матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, премії, індексації заробітної плати, на які нараховувалися і сплачувалися внески (збори) на загальнообов`язкове державне пенсійне (соціальне) страхування, та які передбачені довідкою про складові заробітної плати від 04.03.2015 № 9-1-12/84, що видана Управлінням справами Апарату Верховної Ради України, такі виплати згідно із законодавством України входять до системи оплати праці державного службовця, включаються до складу його заробітної плати та враховуються при обчисленні розміру його пенсії, це підтверджується і постановою Верховного Суду України від 16.09.2014 (справа 21-314а 14), у якій він висловив свою правову позицію стосовно того, що суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, зокрема, матеріальна допомога на оздоровлення та допомога на вирішення соціально-побутових питань, сума індексації заробітної плати, включаються до складу заробітної плати державного службовця та враховуються при обчисленні розміру пенсії;

виплатити недоплачені суми пенсії, починаючи з 01.03.2015;

виплачувати в подальшому пенсію державного службовця у новому розмірі згідно проведеного перерахунку.

В обгрунтування позовних вимог зазначає, що звернувся до пенсійного органу із заявою про перерахунок пенсії за вислугу років на підставі довідки про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсії, однак відповідач протиправно відмовив у перерахунку, чим порушив його законні права та інтереси.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 26.11.2020 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Пунктом 2 ч. 1 ст. 263 КАС України визначено, що суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

16.12.2020 засобами поштового зв`язку до суду надійшов відзив на адміністративний позов, відповідно до якого позивач проти заявлених позовних вимог заперечив та просив суд у задоволенні адміністративного позову відмовити.

17.12.2020 до суду надійшла відповідь на відзив відповідно до якої позивач проти доводів відповідача заперечив та просив суд адміністративний позов задовольнити.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оглянувши письмові докази, які були надані, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

ОСОБА_1 громадянин України ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 , виданим Дарницьким РВ ГУ ДМС України в м. Києві 23.12.2014, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідно до відомостей наявних у матеріалах справи пенсія за віком призначена позивачу з 10.01.2004 була призначена у розмірі 90% та без обмеження її максимальним розміром.

Згідно із довідкою про складові заробітної плати, що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» від 04.03.2015 розмір грошового забезпечення позивача становив у сумі 4 323,20 грн, а сума заробітної плати на яку нараховуються страхові внески становить 20 706,00 грн.

Також довідкою від 04.03.2015 № 9-1-12/84 про складові заробітної плати що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» підтверджується, що надбавки та премії позивача за період з 01.03.2010 до 27.02.2015 становлять 450 067,83 грн.

Позивач звернувся до пенсійного органу з вимогою провести перерахунок та виплату пенсії.

Листом від 19.10.2020 № 1000-0409-8/84709 йому було відмовлено з підстав того, що пенсія перерахована і виплачується відповідно до чинного законодавства, а підстави для її перерахунку відсутні.

Вважаючи відмову протиправною позивач звернувся із даним адміністративним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписом п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Пенсійне забезпечення державних службовців було визначено Законом України від 16.12.1993 № 3723-ХІІ «Про державну службу» (далі Закон № 3723), так цей Закон регулює суспільні відносини, які охоплюють діяльність держави щодо створення правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу.

Відповідно до ст. 37-1 Закону № 3723 в редакції чинній на момент призначення позивачу пенсії, у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв`язку із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій (ч. 1).

Перерахунок пенсії здійснюється виходячи із сум заробітної плати, на які нараховується збір на обов`язкове державне пенсійне страхування працюючого державного службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсії (ч. 2).

На реалізацію ст. 37-1 Закону № 3723 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 31.05.2000 № 865 «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії» (далі Постанова № 865).

01.01.2015 набрав чинності Закон України «Про внесення змін та визнання такими, то втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 № 76-VIII (далі - Закон № 76 ).

Згідно з п. 11 цього Закону № 76 текст ст. 37-1 № 3723 викладений у такій редакції: «Умови та порядок перерахунку призначених пенсій державних службовців визначаються Кабінетом Міністрів України».

Станом на момент виникнення спірних правовідносин ст. 37-1 Закону № 3723 передбачала, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій державним службовцям визначаються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 4 Постанови № 865 передбачено у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям відповідно до рішень Кабінету Міністрів України (для службовців Національного банку України відповідно до рішень його Правління) після набрання чинності Законом України від 16.01.2003 № 432-IV "Про внесення змін до Закону України "Про державну службу" заробітна плата для перерахунку пенсії пенсіонерам, яким пенсія призначена з дня набрання чинності Законом України "Про державну службу", визначається в такому порядку:

пенсіонерам, які на момент перерахунку пенсії продовжують працювати на посаді, з якої призначено пенсію, - на підставі поданої довідки про одержувану заробітну плату на момент перерахунку.

У подальшому постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» виключено п. 4 Постанови № 865.

З приводу наведеного суд зазначає, що довідки на підставі яких позивач просить пенсійний орган здійснити перерахунок були видані 04.03.2015, а виключення п. 4 у Постанові № 865 відбулось лише 09.12.2015, отже на момент видачі зазначених довідок пенсійний орган зобов`язаний був їх врахувати для перерахунку пенсії.

Крім того, оскільки позивач звернувся до відповідача саме з приводу перерахунку вже призначеної пенсії, то будь-які законодавчі зміни, які звужують зміст та обсяг прав окремої категорії громадян не можуть застосовуватися до тих осіб, які до набрання чинності цим змін вже набули в законний спосіб певні, гарантовані державою права та свободи, в тому числі і право на пенсію державного службовця в передбаченому на час призначення пенсії розмірі».

Пункт 4 Постанови № 865, а згодом і сама Постанова №865 визнані такою, що втратила чинність, згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 № 622.

Суд вважає за необхідне зауважити, що згідно ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Стаття 22 Конституції України визначає, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними; конституційні права свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблеми, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист та неприпустимість обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень і сформулював правову позицію, згідно якої Конституція України та Закони України відокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави.

До них, зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначена за спеціальними законами, в тому числі і за Законом № 3723.

Відтак, звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за ст.22 Конституції України не допускається.

Аналізуючи категорію «звуження змісту прав і свобод» Конституційний Суд України в мотивувальній частині свого Рішення від 11.10.2005 № 8-рн/2005 (справа про рівень пенсії і щомісячного грошового утримання) констатував, що міст прав і свобод людини - це умови і засоби, які визначають матеріальні та духовні можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування і розвитку. Обсяг прав людини - це кількісні показники відповідних можливостей, які характеризують його множинність, величину, інтенсивність і ступінь прояву та виражені у певних одиницях виміру.

Звуження змісту прав і свобод означає зменшення ознак, змістовних характеристик можливостей людини, які відображаються відповідними правами і свободами, тобто якісних характеристик права. Звуження обсягу прав і свобод це зменшення кола суб`єктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількістю вимірюваних показників використання прав і свобод, тобто їх кількісної характеристики (абз. 5, 6 п. 4).

Крім того, Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 22.09.2005 № 5-рп/2005 роз`яснив своє розуміння словосполучення «звуження змісту та обсягу прав і свобод людини і громадянина», що міститься в ч. 3 ст. 22 Конституції України.

Так, Конституційний Суд України вважає, що конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані (частина друга), при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод (частина третя). Скасування конституційних прав і свобод - це їх офіційна (юридична або фактична) ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод є їх обмеженням. У традиційному розумінні діяльності визначальними поняття змісту прав і свобод є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування і розвитку. Обсяг прав людини це їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які відображені відповідними правами, що не є однорідними і загальними.

При цьому, Конституційний Суд України зазначив, що загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена.

У зв`язку з ним Конституційний Суд України вважає, що визнання Законом правових актів такими, що втратили чинність, зупинення їх в дії, внесення змін до них і доповнень стосовно закріплених в них прав і свобод людини і громадянина є скасуванням або обмеженням цих прав і свобод.

Таким чином, скасування п. 4 Постанови № 865, а згодом і визнання вказаної постанови такою, що втратила чинність, є скасуванням права позивача на перерахунок пенсії державного службовця, що порушує норму прямої дії ст.22 Конституції України.

У рішенні від 17.10.1986 у справі "Ріс проти Сполученого Королівства" Європейський суд з прав людини зазначив, що, з`ясовуючи, чи існує позитивне зобов`язання стосовно людини, належить врахувати справедливий баланс, який має бути встановлений між інтересами всього суспільства й інтересами окремої людини.

Право на призначення та виплати пенсії, підпадає під дію ст. 1 Першого протоколу до Конвенції "Захист прав власності" і що їх можна вважати "майном" у значенні цього положення, отже, не призначення та невиплата пенсії є втручанням у право на мирне володіння майном.

Відповідно до висновків Європейського суду з прав людини, висловлених у рішенні від 30.04.2013 справі «Тимошенко проти України», щодо принципу юридичної визначеності, застосування національного законодавства має бути передбачуваним тією мірою, щоб воно відповідало стандарту «законності», передбаченому Конвенцією - стандарту, що вимагає, щоб усе законодавство було сформульовано з достатньою точністю для того, щоб надати особі можливість - за потреби, за відповідної консультації - передбачати тією мірою, що є розумною за відповідних обставин, наслідки, які може потягнути за собою її дія (параграф 264).

Зазначена правова позиція, викладена в рішенні Європейського суду з прав людини по справі "Сук проти України" від 10.03.2011, згідно якої, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане може вважатися такою, що має "законне сподівання", якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є чинним Закон, який передбачає право, або є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування.

В даному випадку є підстави стверджувати про наявність "законних сподівань", оскільки наявний у позивача стаж роботи на посадах в органах державної служби передбачає право на перерахунок раніше призначених пенсій у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а нові норми законодавства фактично звужують право на перерахунок та виплату пенсії в належному розмірі.

У рішенні Конституційного Суду України від 22.05.2018 № 5-р/2018 зазначено, що положення ч. 1 ст. 22 Конституції України необхідно розуміти так, що при ухваленні нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих конституційних прав і свобод людини, якщо таке звуження призводить до порушення їх сутності. Зміст права громадян на соціальний захист, гарантований ст.46 Конституції України, узгоджується із її приписами, за якими, зокрема, людина її життя і здоров`я, честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю (ч.1 ст.3); кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло (ст.48). На думку Конституційного Суду України, держава виходячи з існуючих фінансово-економічних можливостей має право вирішувати соціальні питання на власний розсуд. У разі значного погіршення фінансово-економічної ситуації, виникнення умов воєнного або надзвичайного стану, необхідності забезпечення національної безпеки України, модернізації системи соціального захисту тощо держава може здійснити відповідний перерозподіл своїх видатків з метою збереження справедливого балансу між інтересами особи та суспільства. Держава не може вдаватися до обмежень, що порушують сутність конституційних соціальних прав осіб.

Таким чином, відмова відповідача у перерахунку пенсії вчинена у спосіб, що не відповідає ст.22 Конституції України та ст. 37-1 Закону № 3723, якою передбачено проведення перерахунку пенсій державних службовців.

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над іншими підзаконними нормативними актами при вирішенні питання про перерахунок пенсії державного службовця підлягає застосуванню Закон № 3723, а саме нормативні положення ст. 37-1 Закону № 3723-, які були чинними на момент виникнення у позивача права на перерахунок пенсії державного службовця у зв`язку з підвищенням заробітної плати державних службовців.

З огляду на вказане вище, відмова відповідача у проведенні перерахунку пенсії за віком, оформлена у вигляді листа від 19.10.2020 № 1000-0409-8/84709 на підставі довідок про заробітну плату від 04.03.2015 № 9-1-12/83 та від 04.03.2015 №9-1-12/84, є протиправною.

За таких обставин, враховуючи викладене, а також те, що довідки про заробітну плату видані саме 04.03.2015, суд вважає за необхідне з метою повного та всебічного захисту прав та інтересів позивача зобов"язати зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області () здійснити, починаючи з 04.03.2015 перерахунок та виплату призначеної у січні 2004 року ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) пенсії державного службовця на підставі довідок про складові заробітної плати від 04.03.2015 № 9-1-12/83 та від 04.03.2015 № 9-1-12/84, які видані Управлінням справами Апарату Верховної Ради України, із врахуванням виплачених зазначених у цих довідках сум.

Щодо позовної вимоги в частині зобов`язання включити до перерахунку у розмірі 90% суми «інших виплат» матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, премії, індексації заробітної плати, на які нараховувалися і сплачувалися внески (збори) на загальнообов`язкове державне пенсійне (соціальне) страхування, та які передбачені довідкою про складові заробітної плати від 04.03.2015 № 9-1-12/84, що видана Управлінням справами Апарату Верховної Ради України, такі виплати згідно із законодавством України входять до системи оплати праці державного службовця, включаються до складу його заробітної плати та враховуються при обчисленні розміру його пенсії, це підтверджується і постановою Верховного Суду України від 16.09.2014 (справа 21-314а 14), у якій він висловив свою правову позицію стосовно того, що суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, зокрема, матеріальна допомога на оздоровлення та допомога на вирішення соціально-побутових питань, сума індексації заробітної плати, включаються до складу заробітної плати державного службовця та враховуються при обчисленні розміру його пенсії, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Таким чином, захисту адміністративним судом підлягають порушені права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.

На час розгляду цієї справи відповідач заперечує право позивача на перерахунок пенсії на підставі довідок про заробітну плату від 04.03.2015 № 9-1-12/83 та від 04.03.2015 №9-1-12/84, однак у даний момент відсутній спір щодо включення чи не включення до перерахунку пенсії 90% суми «інших виплат» матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, премії, індексації заробітної плати, на які нараховувалися і сплачувалися мною внески (збори) на загальнообов`язкове державне пенсійне (соціальне) страхування, та які передбачені довідкою про складові заробітної плати від 04.03.2015 № 9-1-12/84, що видана Управлінням справами Апарату Верховної Ради України.

Суд не може під час прийняття рішення вирішувати питання щодо правовідносин, які можливо будуть мати місце у майбутньому, оскільки відповідач наразі не здійснив перерахунку пенсії, тому суд вважає вказані вимоги позивача передчасними та такими, що не підлягають задоволенню.

В частині позовної вимоги про зобов`язання у подальшому виплачувати пенсію позивачу, суд вважає за необхідне відмовити, оскільки метою та завданням адміністративного судочинства є, зокрема, захист та поновлення порушених прав, суд не має підстав вважати, що відповідач не буде проводити перерахунок та виплату пенсії у майбутньому, а отже вимога є передчасною.

За таких обставин, з урахування вищезазначеного у сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в повному обсязі.

Європейський суд з прав людини у справі "Чуйкіна проти України" (Chuykina v. Ukraine) зазначив, що процесуальні гарантії, викладені у ст. 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином ст. 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (рішення у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог п. 1 ст. 6 Конвенції.

Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для п. 1 ст. 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (рішення у справах "Мултіплекс проти Хорватії" (Multiplex v. Croatia), та "Кутіч проти Хорватії" (Kutic v. Croatia).

Частиною 2 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 9, 77 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 9, 14, 72-78, 90, 139, 143, 242-246, 251, 255 КАС України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області () щодо відмови ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) в перерахунку призначеної пенсії державного службовця на підставі довідок про заробітну плату від 04.03.2015 № 9-1-12/83 та від 04.03.2015 № 9-1-12/84.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області () здійснити, починаючи з 04.03.2015 перерахунок та виплату призначеної у січні 2004 року ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) пенсії державного службовця на підставі довідок про складові заробітної плати від 04.03.2015 № 9-1-12/83 та від 04.03.2015 № 9-1-12/84, які видані Управлінням справами Апарату Верховної Ради України, із врахуванням виплачених сум.

У задоволенні решти частини позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Головенко О.Д.