Справа № 480/2120/22
Суддя: С.М. Гелета
Дата ухвалення: 2022-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 липня 2022 року Справа № 480/2120/22
Сумський окружний адміністративний суд у складі судді Гелети С.М., розглянувши у порядку спрощеного провадження без виклику осіб в письмовому порядку в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії,-
Позивач зазначає, що на час призначення пенсії мала необхідний страховий стаж педагогічної роботи більше 30 років, а тому має право на отримання відповідної виплати. Зазначає, що працювала на посаді вчителя, асистента кафедри мов і літератури, працювала за сумісництвом на посаді вчителя, а тому зазначений період повинен бути врахований відповідачем. Крім того, зазначає, що період по догляду за дитиною до 3-х років також повинно бути враховано в педагогічний стаж.
Відповідачі про розгляд даної справи повідомлені належним чином, письмових відзивів на позов не надали, від ГУ ПФУ в Сумській області надійшли копії документів з електронної пенсійної справи позивача.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд зазначає наступне.
Матеріалами справи підтверджується, що позивач з 01.07.2021 перебуває на обліку у ГУ ПФУ в Сумській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с.11).
Позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області із заявою від 08.12.2021 про виплату грошової допомоги в розмірі 10 місячних пенсії відповідно до п. 7-1 Розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 13.12.2021 № 41 було відмовлено у такій виплаті з огляду на те, що відповідно до даних електронної пенсійної справи ОСОБА_1 стаж на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років складає 26 років 21 день, а тому було відмовлено у такій виплаті.

Листом від 23.12.2021 ГУ ПФУ в Сумській області повідомило позивача про прийняте рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, а також зазначило, що у зв`язку із тим, що позивач не має 30 років страхового стажу на посадах, робота на яких надає право на призначення пенсії за вислугу років відсутні підстави для проведення відповідної виплати. Крім того, ГУ ПФУ в Сумській області зазначило в листі від 23.12.2021, що відсутні підстави для зарахування до страхового стажу період роботи вчителем у Глухівській школі-інтернаті за сумісництвом та період догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку.

Позивач не погоджується із підставами прийнятого ГУ ПФУ в Запорізькій області спірного рішення та обставин, зазначених в листі ГУ ПФУ в Сумській області від 23.12.2021, у зв`язку із чим звернулася до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із наступного.

Матеріалами справи, зокрема записами у трудовій книжці позивача, підтверджується, що ОСОБА_1 працювала на посаді вчителя російської мови та літератури в Глухівській школі №2 з 15.08.1983 по 04.11.1988.

ОСОБА_1 з 05.11.1988 прийнята в Глухівський державний педагогічний інститут тимчасово до призначення по конкурсу на посаду асистента кафедри мов та літератури, 01.12.1989 згідно рішення Ради інституту обрана на посаду асистента кафедри мов та літератури, 26.12.1990 призначена на посаду заступника декана факультету шкільної освіти, 01.08.1991 звільнена з посади заступника декана факультету шкільної освіти, залишилася на посаді викладача кафедри, 28.08.2000 звільнена з посади викладача.

Па підставі наказу №92&30 від 31.08.2000 ОСОБА_1 прийнята на посаду в навчально-виховне об`єднання №1 м. Глухова на посаду вчителя російської мови та літератури з 31.08.2000 по 31.08.2001. Відповідно до запису від 14.03.2001 в трудовій книжки п. 14 стор. 11 наказ №92&30 від 31.08.2000 визнано недійсним в частині щодо строкової форми трудового договору (контракту) з педагогічними працівниками. Відповідно до запису від 01.01.2006 в трудовій книжки п. 15 стор. 12 навчально-виховне об`єднання №1 м. Глухова перейменовано на Глухівську загальноосвітню шкоду 1-3 ступенів №1 Глухівської міської ради Сумської області, позивач продовжує працювати на посаді вчителя російської мови та літератури

Відповідно до розрахунку стажу позивача станом на час призначення пенсії 01.07.2021 ГУ ПФУ в Сумській області зазначило, що стаж позивача становить 42 роки, 5 місяців 16 днів (а.с. 11).

Зокрема, період роботи позивача на посаді вчителя в Глухівській школі №2 з 15.08.1983 по 04.11.1988 ГУ ПФУ в Сумській області зараховано до стажу - 5 р. 2 міс. 20 дн.

Період роботи позивача Глухівському державному педагогічному інституті з 05.11.1988 по 28.08.2000 ГУ ПФУ в Сумській області зараховано до стажу з 05.11.1988 по 01.12.1989 1р. 0міс. 27дн., з 02.12.1989 по 26.12.1990 1р.0 міс.25дн., з 27.12.1990 по 01.08.1991 0р. 7міс.5 дн., з 02.08.1991 по 28.08.2000 9 р. 0 міс. 27 дн.

Період роботи позивача в навчально-виховному об`єднанні №1 м. Глухова на посаді вчителя російської мови та літератури ГУ ПФУ в Сумській області до дня призначення пенсії 01.07.2021 зараховано до стажу з 31.08.2000 по 31.12.2003 3р. 4 міс.1 дн., з 01.01.2004 по 30..09.2005 1р. 9 міс. 0 дн., з 01.10.2005 по 30.11.2005 0 р. 2 міс. 0 дн., з 01.12.2005 по 30.04.2010 4 р. 5 міс. 0 дн., з 01.05.2010 по 31.05.2010 - - 0 р. 1 міс. 0 дн., з 01.06.2010 по 28.02.2011 0р. 9 міс. 0 дн., з 01.3.2011 по 31.03.2011 0 р. 1 міс. 0 дн., з 01.04.2011 по 30.06.2021 10 р. 3 міс. 0 дн.

Крім того, відповідно до архівної довідки №783 від 22.04.2021 Глухівського національного педагогічного університету ім. О.Довженка, ОСОБА_1 працювала на посаді асистента з 05.11.1988 по 28.08.2000, стаж науково-педагогічної роботи складає 11 р. 09 міс. 23 дн. (а.с.14).

Зазначена довідка відповідає записам в трудовій книжки позивача, включено в стаж позивачу, що відображено в розрахунку, здійсненого ГУ ПФУ в Сумській області при призначення 01.07.2021 пенсії ОСОБА_1 .

Крім того, матеріалами справи підтверджується, зокрема архівною довідкою Архівного відділу Глухівської міської ради №572/04-03 від 23.04.2021, що в період роботи з 05.11.1988 по 28.08.2000 в Глухівському державному педагогічному інституті, в наказах з особового складу комунального закладу Сумської обласної ради Глухівської загальноосвітньої шкоди-інтернату 1-3 ступенів ім. М.І. Жужоми, ОСОБА_1 з 01.09.1998 по липень 1993 р. призначена була на посаду вчителя російської мови та літератури з тижневим навантаженням 5 годин та погодинною оплатою праці.

Також, в період роботи ОСОБА_1 з 05.11.1988 по 28.08.2000 в Глухівському державному педагогічному інституті, відповідно до наказу Глухівського державного педагогічного інституту ім. С.М.Сергєєва-Ценського №20-к ОСОБА_1 з 21.03.1994 по 19.01.1997 перебувала у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років (а.с.17).

Відповідно до п. «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 7-1 Розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Кабінет Міністрів України постановою від 23.11.2011 року № 1191 затвердив Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, який визначає умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до п. 7-1 Розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до п. 2 Порядку № 1191 до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» і «ж» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що передбачені, зокрема, Переліком № 909.

Пунктом 5 вказаного Порядку визначено, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 01 жовтня 2011 року призначається пенсія за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого ст. 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е»-«ж» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

Переліком № 909 установлено заклади освіти і посади, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років - вищі навчальні заклади I - II рівнів акредитації, професійно-технічні навчальні заклади: директори, їх заступники з навчально-виховної (навчальної, виховної, навчально-виробничої) роботи, старші майстри виробничого навчання, майстри виробничого навчання, викладачі, педагоги професійного навчання, практичні психологи, соціальні педагоги, керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи.

На спірні правовідносини розповсюджуються також дія Переліку посад педагогічних та науково-педагогічних працівників, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 14.06.2000 №963, в якому виокремлюються посади педагогічних (які стосуються включно навчального закладу I та II рівня акредитації та подібних їм) та науково-педагогічних працівників (які стосуються вищих навчальних закладів III - IV рівня акредитації). Серед Переліку посади науково-педагогічних працівників вищих навчальних закладів III - IV рівня акредитації крім інших зазначено, посаду асистента.

Крім того, суд зазначає, що чинне законодавство не містять жодних застережень щодо неврахування стажу роботи у випадку роботи у закладах освіти за сумісництвом.

Зазначене відповідає правовій позиції викладеній у постанові Верховного Суду від 11.04.2018 року у справі №456/1310/17 адміністративне провадження №К/9901/30101/18.

Відповідно до висновки Верховного Суду відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України підлягає застосуванню при розгляді цієї справі.

Щодо зарахування до стажу роботи періоду догляду за дитиною, суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» який набрав чинності 01.01.2004, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі, не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до статті 11 зазначеного Закону загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають особи, які відповідно до законів отримують, зокрема, допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.

Статтею 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку зараховується до стажу роботи.

Відповідно до статті 181 Кодексу законів про працю України відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати (у разі якщо дитина потребує домашнього догляду, на підставі медичного висновку, але не більш як до досягнення дитиною шестирічного віку) зараховуються як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу роботи за спеціальністю.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Отже, час догляду за дитиною у період до 01.01.2004 зараховується до страхового стажу непрацюючій матері (до досягнення нею 3-річного віку) чи працюючій особі, якій у встановленому законом порядку надана відповідна відпустка по догляду за дитиною до 3- та 6-річного віку.

Згідно з частиною 16 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.

Тобто до спеціального й пільгового стажу, що дає право на пенсію за вислугу років і на пільгових умовах, зараховується час догляду працюючої особи за дитиною до досягнення нею 3- і 6- річного віку (у разі оформлення відповідної відпустки). При цьому страховий стаж для визначення розміру пенсії обчислюється у вищезазначеному порядку.

Приписами статті 28 Закону України «Про освіту» передбачено, що система освіти складається із навчальних закладів, наукових, науково-методичних і методичних установ, науково-виробничих підприємств, державних і місцевих органів управління освітою та самоврядування в галузі освіти.

З аналізу наведених норм законодавства можна зробити висновок, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу роботи на певних визначених законодавством посадах й вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» будь-якого іншого виду пенсії.

Аналогічна правова позиція, викладена, зокрема, в постановах Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 462/5636/16-а, від 19 березня 2019 року у справі № 466/5637/17.

Відповідно до статті 22 Конституції України права і свободи людини та громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються й не можуть бути скасовані. Під час прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту й обсягу наявних прав і свобод.

За приписами частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом (частина третя статті 46 Основного Закону).

Конституційний Суд України у пункті 3.4 Рішення від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007 зазначив, що неодноразово розглядав проблему, пов`язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами.

Відповідно до позиції Конституційного Суду України, сформованої в Рішенні від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005, до обмеження прав належить звуження їх змісту й обсягу, проте сутність змісту основного права не може бути порушена. Крім того, у Рішенні в від 22 травня 2018 року № 5-р/2018 Конституційний Суд України зазначив, що обмеження стосовно реалізації конституційних прав не можуть бути свавільними та несправедливими, мають установлюватися виключно Конституцією й законами, переслідувати легітимну мету, бути зумовленими суспільною необхідністю її досягнення, пропорційними й обґрунтованими.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 50 рішення Європейського суду з прав людини «Щокін проти України» (№ 23759/03 та № 37943/06) зазначено про те, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Говорячи про «закон», стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях цієї Конвенції (див. рішення у справі «Шпачек s.r.о.» проти Чеської Республіки» (SPACEK, s.r.o. v. THE CZECH REPUBLIC № 26449/95). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні (див. рішення у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy № 33202/96).

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме в тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення у справі "Кантоні проти Франції" (Cantoni v. France" №17862/91), у справі "Вєренцов проти України" № 20372/11).

Враховуючи викладене, педагогічний стаж роботи позивача на посадах вчителя, асистента, робота за сумісництвом, період перебування позивача у відпустці по догляду за дитиною до досягнення 3-х років, складає понад 30 років, що дає право на отримання пенсії за вислугу років на підставі п. «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та виплату грошової допомоги, яка передбачена п. 7-1 розділу ХV «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а тому у позивача є право на отримання відповідної грошової допомоги.

При розгляді даної справи відповідачами, як суб`єктами владних повноважень, не надано суду жодних належних та допустимих доказів того, що у позивача наявний педагогічний стаж роботи складає менше ніж 30 років, що не дає право позивачу на отримання пенсії за вислугу років на підставі п. «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та виплату грошової допомоги, яка передбачена п. 7-1 розділу ХV «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Не надано відповідачами жодних доказів та правових обґрунтувань того, що стаж роботи позивача за сумісництвом та перебування у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років не включається та не зараховується до педагогічного стажу. Висновки ГУ ПФУ в Сумській обласні, зазначені в листі від 23.12.2021, судом визнані безпідставними та необґрунтованими, про що зазначено вище.

Суд зазначає, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Тобто законодавець передбачив обов`язок суду змусити суб`єкт владних повноважень до правомірної поведінки, а не вирішувати питання, які належать до функцій і виключної компетенції останнього (дискреційні повноваження), тому втручання в таку діяльність є формою втручання в дискреційні повноваження наведеного органу та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

В даному випадку у суду відсутні підстави для визнання неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо відмови в нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення згідно з пунктом 7.1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на підставі рішення Головного управління Пенсійного воду України в Запорізькій області від 13.12.2021 № 41, враховуючи те, що така відмова про виплату прийнята не ГУ ПФУ в Сумській області, а іншим територіальним органом пенсійного фонду за результатом розгляду поданої позивачем заяви та прийняття відповідного рішення, яке позивачем не оспорюється.

Матеріалами справи підтверджується, що заява позивача була розглянута ГУ ПФУ в Запорізькій області та прийнято відповідне рішення за результатом розгляду заяви позивача за екстериторіальним принципом відповідно до постанови правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 №25-1 "Про затвердження змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України", зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16.03.2021 за №339/35961, а відтак, електронна пенсійна справа, яка була отримана для опрацювання була передана засобами програмного забезпечення органом, що нараховує та виплачує позивачу пенсію за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи, тобто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області.

Враховуючи наведене, у відповідності до ст. 9 КАС України, суд дійшов висновку, що належним та цілком ефективним способом порушених прав позивача у даному випадку є скасування відповідного рішення ГУ ПФУ в Запорізькій області та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області нарахувати та виплатити позивачу грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії, передбаченої пунктом 7-1 розділу 15 «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно із частиною третьою статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Зважаючи, що позов підлягає задоволенню, а також те, що спір виник внаслідок прийняття неправомірного рішенням ГУ ПФУ в Запорізькій області, суд вважає за необхідне стягнути судовий збір на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області № 41 від 13.12.2021 щодо відмови ОСОБА_1 у виплаті грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій згідно пункту 7.1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області (4009, м. Суми, вул. Пушкіна, 1, і.к. 21108013) провести нарахування та виплату ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , і.к. НОМЕР_1 ) грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії, передбаченої пунктом 7-1 розділу 15 «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного правління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (м. Запоріжжя, пр. Соборний, 158-Б, і.к. 20490012) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , і.к. НОМЕР_1 ) суму судового збору в розмірі 992,40 грн.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.М. Гелета