Справа № 260/93/22
Суддя: Калинич Я.М.
Дата ухвалення: 2022-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

30 червня 2022 рокум. Ужгород№ 260/93/22
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді - Калинич Я.М.

при секретарі судового засідання Зейкан М.М.

за участю:

позивачів: не з`явилися,

представника позивачів: не з`явився,

відповідач: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Королівської селищної ради Берегівського району про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , через представника - адвоката Бору Юрія Володимировича, звернулися до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Королівської селищної ради Берегівського району, в якому просить суд:

1. Визнати протиправними та скасувати рішення Королівської селищної ради:

- від 04.11.2021 року №725 «Про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність»;

- від 04.11.2021 року №724 «Про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність».

2. 3обов`язати Королівську селищну раду:

- затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 та передати їй у приватну власність земельну ділянку за кадастровим номером :05:002:0050;

- затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 та передати йому у приватну власність земельну ділянку за кадастровим номером :05:002:0054.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачі звернулися до Королівської селищної ради як правонаступника Сасівської сільської ради із заявами про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок з метою передачі у власність згідно технічної документації із землеустрою для ведення будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Рішеннями Королівської селищної ради Закарпатської області від 04 листопада 2021 року №724 та №725 позивачам було відмовлено у затвердженні проектів. На думку позивачів Королівська селищна рада дублює хибну позицію Сасівської сільської ради, хоча така вже була визнана протиправною в судовому порядку, а відповідні рішення скасовані.

Відтак, позивачі вважають оскаржувані рішення, такими, що прийняті з порушенням норм чинного законодавства, а відповідно такими, що підлягають скасуванню.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 14 січня 2021 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2022 року було закрито підготовче провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позову з огляду на те, що проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність ОСОБА_1 за кадастровим номером 21212847Р0:05:002:0050 та ОСОБА_2 за кадастровим номером :05:002:0054 виготовлені з порушенням норм Земельного законодавства та Закону України «Про державний земельний кадастр», а саме на вказаних земельних ділянках знаходиться фундамент будівлі, контури якого не відображено на кадастровому плані земельної ділянки.

Вищевказане, на переконання відповідача є достатньою підставою для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою.

Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися, однак в матеріалах справи міститься заява від таких про розгляд справи без їх участі. Позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просять суд такі задовольнити.

Відповідач явку свого представника в судове засідання не забезпечив, причини неявки суду не повідомив, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення такого.

У відповідності до статті 205 частини 1, 3 пункту 1 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

На виконання вимог ч. 13 ст. 10 та ч. 1 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою відео- та (або) звукозаписувального технічного засобу в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (ч. 4 ст. 229 КАС України).

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить наступних висновків:

Судом встановлено, що 05 жовтня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Королівської селищної ради із заявою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з метою передачі у власність згідно технічної документації із землеустрою для ведення будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,2300 га, яке знаходиться в АДРЕСА_1 , кадастровий номер: 0:05:002:0050.

Рішенням Королівської селищної ради Закарпатської області від 04 листопада 2021 року №725 було відмовлено у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 площею 0,2500 га, кадастровий номер:0:05:002:0050.

05 жовтня 2021 року ОСОБА_2 звернувся до Королівської селищної ради із заявою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з метою передачі у власність згідно технічної документації із землеустрою для ведення будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,1419 га, яке знаходиться в АДРЕСА_2 , кадастровий номер: 0:05:002:0054.

Рішенням Королівської селищної ради Закарпатської області від 04 листопада 2021 року №724 було відмовлено у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_2 площею 0,1419 га, кадастровий номер:0:05:002:0054.

Позивачі вважають такі рішення Королівської селищної ради Закарпатської області протиправними, у зв`язку з чим звернулися до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування» від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Відповідно до п. 34 ч.1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання як вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Згідно з ч. 3 ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування» органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Статтею 12 Земельного кодексу України встановлено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: а) розпорядження землями територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; г) вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; ґ) викуп земельних ділянок для суспільних потреб відповідних територіальних громад сіл, селищ, міст; д) організація землеустрою; е) координація діяльності місцевих органів земельних ресурсів; є) здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства; ж) обмеження, тимчасова заборона (зупинення) використання земель громадянами і юридичними особами у разі порушення ними вимог земельного законодавства; з) підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу; и) встановлення та зміна меж районів у містах з районним поділом; і) інформування населення щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок; ї) внесення пропозицій до районної ради щодо встановлення і зміни меж сіл, селищ, міст; й) вирішення земельних спорів; к) вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

До повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належать: 1) надання відомостей з Державного земельного кадастру відповідно до закону; 2) вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Згідно п. «б»" ч.1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

У відповідності до ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Згідно до ч. 2 ст. 116 ЗК України набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно з п. «в» ч. 3 ст. 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених вказаним Кодексом.

Згідно п. «д» частини 1 статті 121 Земельного кодексу України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в розмірах для будівництва індивідуальних гаражів - не більше 0,01 гектара.

Згідно з ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до ч. 7 ст. 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Дана норма кореспондується зі змістом абз. 1 ч. 3 ст. 123 ЗК України, якою визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

З огляду на вказані норми права, суд дійшов висновку, що Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 Земельного кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 27 лютого 2018 року в справі № 545/808/17 та від 24 квітня 2018 року № 814/1961/17, від 13 листопада 2019 року у справі № 803/1244/16.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як вбачається з матеріалів справи позивачі звернулися до Королівської селищної ради із заявами від 05 жовтня 2021 року (Вхідний №С-99/02-14 та №С-100/02-14) про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок з метою передачі у власність.

Відповідачем відповідно було прийнято оскаржуване рішення від 04 листопада 2021 року №724 якими було відмовлено у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою АДРЕСА_2 площею 0,1419 га кадастровий номер :05:002:0054. Та рішення Королівської селищної ради від 04 листопада 2021 року №725, яким відповідачем було відмовлено у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою АДРЕСА_1 площею 0,2500 га кадастровий номер :05:002:0050.

Згідно з Витягом із протоколу №13 засідання одинадцятої сесії восьмого скликання Королівської селищної ради Закарпатської області від 04 листопада 2021 року, Сасівською сільською радою була видана довідка, що земельна ділянка вільна від забудови, а фактично на ній є фундамент, отже у проекті землеустрою відображена недостовірна інформація. А також головний архітектор району відкликав свій підпис із проекту землеустрою. Також було проінформовано, що у проекті землеустрою відображена недостовірна інформація щодо наявності нерухомого майна на земельній ділянці. Вказано, що земельна ділянка вільна від забудови, а фактично на ній є залишки будівництва, відтак було відмовлено у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_2 та гр. ОСОБА_1 .

Судом встановлено, що рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2019 року у справ № 260/1356/18, яке набрало законної сили 18 березня 2019 року, позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Сасівської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії задоволено частково. Зокрема, визнано бездіяльність Сасівської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області в частині ухилення від розгляду по суті заяв ОСОБА_1 та ОСОБА_2 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність» протиправною; зобов`язано Сасівську сільську раду Виноградівського району Закарпатської області розглянути заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність» та прийняти рішення по суті.

На виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2019 року (справа № 260/1356/18), Сасівською сільською радою було прийнято рішення від 18 березня 2019 року № 366 «Про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність згідно технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) зі зміною площі та конфігурації», яким було відмовлено ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки згідно технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) зі зміною площі та конфігурації кадастровий номер :05:002:0050 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,2300 га адресою: АДРЕСА_3 , у зв`язку з невідповідністю його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою, а саме не земельній діяльні знаходиться фундамент та у зв`язку з відкликанням позитивного погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки органом містобудування та архітектури Виноградівської РДА Закарпатської області. Також 18 березня 2019 року Сасівською сільською радою було прийнято рішення сесії № 367 «Про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність», яким було відмовлено ОСОБА_2 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність кадастровий номер :05:002:0054 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1419 га адресою: АДРЕСА_4 , у зв`язку з невідповідністю його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою, а саме не земельній діяльні знаходиться фундамент та у зв`язку з відкликанням позитивного погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки органом містобудування та архітектури Виноградівської РДА Закарпатської області.

Крім того, 03 квітня 2019 року Сасівською сільською радою було прийнято рішення сесії № 382 «Про розгляд заяви ОСОБА_1 », яким ОСОБА_1 було відмовлено у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та одночасно скасовано рішення сесій Сасівської сільської ради від 15 червня 2017 року №144, від 17 липня 2017 року №159, від 17 липня 2017 року №161. Також, 03 квітня 2019 року Сасівською сільською радою було прийнято рішення сесії №383 «Про розгляд заяви ОСОБА_2 », яким ОСОБА_2 було відмовлено у передачі у власність земельної ділянки та одночасно скасовано рішення сесій Сасівської сільської ради від 15 червня 2017 року №145, від 17 липня 2017 року № 160, від 17 липня 2017 року №162.

Не погодившись з такими рішеннями відповідача позивачі звернулися до суду про оскарження таких.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2019 року у адміністративній справі №260/812/19 за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Сасівської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області про визнання протиправними та скасування рішень органу місцевого самоврядування, такий було задоволено. Зокрема, визнано протиправним та скасовано рішення Сасівської сільської ради від 18 березня 2019 року №366; визнано протиправним та скасовано рішення Сасівської сільської ради від 18 березня 2019 року №367; визнано протиправними та скасовано рішення Сасівської сільської ради від 03 квітня 2019 року №382; визнано протиправним та скасовано рішення Сасівської сільської ради від 03 квітня 2019 року №383.

Зі змісту рішення у справі №260/812/19 від 30 вересня 2019 року вбачається, що позивачам було відмовлено у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність у зв`язку з невідповідністю проектів землеустрою вимогами статті 186-1 Земельного кодексу України та статті 50 Закону України «Про землеустрій», оскільки Сектором містобудування та архітектури Виноградівської районної державної адміністрації було відкликано надані раніше позитивні висновки до проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку у зв`язку з наявністю руїн фундаменту на земельній ділянці.

Листом Завідувача сектору містобудування та архітектури Виноградівської районної державної адміністрації від 06 липня 2018 року № 01-08/615, у зв`язку з відсутністю інформації у технічній документації по проектам землеустрою щодо відведення земельних ділянок про наявність в натурі руїн фундаменту, сектором містобудування та архітектури було відкликано висновок до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з метою передачі у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_3 , площею 0,25 га, виготовлений ТОВ «Експерт» від 21 серпня 2017 року за №01-08/452 на ім`я ОСОБА_1 та висновок до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з метою передачі у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_4 , площею 0,14119 га, виготовлений ТОВ «Експерт» від 09 січня 2018 року 2017 року за №01-08/34 на ім`я ОСОБА_2 .

У відповідності до статті 1 абзацу 3 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» документ дозвільного характеру - дозвіл, висновок, рішення, погодження, свідоцтво, інший документ в електронному вигляді (запис про наявність дозволу, висновку, рішення, погодження, свідоцтва, іншого документа в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань), який дозвільний орган зобов`язаний видати суб`єкту господарювання у разі надання йому права на провадження певних дій щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності та/або без наявності якого суб`єкт господарювання не може проваджувати певні дії щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності.

Відповідно до статті 4-1 частини 7 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» дозвільний орган може самостійно анулювати документ дозвільного характеру з таких підстав: - звернення суб`єкта господарювання із заявою про анулювання документа дозвільного характеру; - наявність в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відомостей про припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення та ліквідації, якщо інше не встановлено законом; - наявність в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відомостей про припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця.

Дозвільний орган, що видав документ дозвільного характеру, може звернутися до адміністративного суду з позовом про застосування заходу реагування у виді анулювання документа дозвільного характеру за наявності хоча б однієї з таких підстав: 1) встановлення факту надання в заяві про видачу документа дозвільного характеру та документах, що додаються до неї, недостовірної інформації; 2) здійснення суб`єктом господарювання певних дій щодо провадження господарської діяльності або видів господарської діяльності, на які отримано документ дозвільного характеру, з порушенням вимог законодавства, щодо яких дозвільний орган видавав припис про їх усунення із наданням достатнього часу для їх усунення.

Законом можуть передбачатися інші підстави для анулювання документа дозвільного характеру. Дія документа дозвільного характеру припиняється через десять робочих днів із дня прийняття (винесення) дозвільним органом рішення про анулювання такого документа, якщо інше не передбачено законом. Рішення дозвільного органу про анулювання документа дозвільного характеру може бути оскаржено до адміністративного суду. Анулювання документа дозвільного характеру з підстав, не передбачених законом, забороняється.

Таким чином, статтею 4-1 частиною 7 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» передбачені вичерпні підстави для дозвільного органу, які надають йому можливість анулювати документ дозвільного характеру. Анулювання документа дозвільного характеру з підстав, не передбачених законом, забороняється.

В усіх інших підставах, дозвільний орган, що видав документ дозвільного характеру, може звернутися до адміністративного суду з позовом про застосування заходу реагування у виді анулювання документа дозвільного характеру.

Таким чином, дозвільний орган, що видав документ дозвільного характеру, може тільки звернутися до адміністративного суду з позовом про застосування заходу реагування у виді анулювання документа дозвільного характеру. За такої ситуації лист Сектору містобудування та архітектури Виноградівської райдержадміністрації не може слугувати підставою щодо відкликання документу дозвільного характеру, який був наданий TOB «Експерт» як розробнику землевпорядної документації.

Аналогічну правову позицію відображено в постановах Вищого адміністративного суду України від 16.12.2014 року у справі № К/9991/15660/12, від 22.01.2015 року у справі №К/800/13160/13.

А відтак, відкликання сектором містобудування та архітектури Виноградівської районної державної адміністрації висновків, як документів дозвільного характеру суперечить положенням Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності». А відтак, таке відкликання не породжує жодних правових наслідків.

У свою чергу, пунктом 2.4 Положення про сектор містобудування та архітектури Виноградівської районної державної адміністрації, затвердженого розпорядженням виконавчого органу Виноградівської державної адміністрації від 13 червня 2014 року №174, передбачено, що Сектор відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, здійснює забезпечення додержання законодавства у сфері містобудування та архітектури, державних стандартів, норм і правил, регіональних правил забудови населених пунктів, затвердженої містобудівної документації, здійснення контролю за їх реалізацією.

Разом з тим, наведеним Положенням не передбачено повноважень Сектору містобудування та архітектури Виноградівської районної державної адміністрації щодо відкликання наданих висновків щодо погодження проекту землеустрою, тоді як органи державної влади, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Рішенням Сасівської сільської ради від 15 січня 2016 року № 37 «Про надання згоди на демонтаж будівлі в АДРЕСА_5 », було надано згоду на демонтаж будівлі в АДРЕСА_5 (складських та виробничих приміщень) греко-католицькій громаді села Сасово з метою використання будівельних матеріалів.

Рішенням Сасівської сільської ради від 15 червня 2017 року №142 «Про надання дозволу на списання основних засобів будівлю в АДРЕСА_5 », було надано дозвіл Сасівській сільській раді на списання з балансу основних засобів, будівлю в АДРЕСА_5 у зв`язку з руйнацією, недоцільністю ремонту та такої, що непридатна для використання згідно акту на списання основних засобів.

Крім того, актом технічного обстеження будівлі в АДРЕСА_5 від 07 листопада 2018 року встановлено, що подальша безпечна експлуатація зруйнованих складських приміщень та виробничих приміщень неможлива. Всі несучі конструкції (існуючі зруйновані фундаменти) перебувають в аварійному стані, а тому пропонується повна ліквідація обстежуваного існуючого об`єкта.

Таким чином, судом було встановлено, що на земельній ділянці в АДРЕСА_5 наявні аварійні залишки будівельних матеріалів, що в свою чергу не можливо розцінювати як наявність нерухомого майна на вказаній земельній ділянці.

Відповідно до ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 12.06.2020 р. №712-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Закарпатської області» у Виноградівському районі створено Королівську територіальну громаду у складі населених пунктів селища Королево, сіл Веряця, Новоселиця, Сасово, Теково, Хижа, Черна.

Відповідно до підпункту 7 п. 1, підпункту 7 п.3 постанови Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» від 17.07.2020 року №807-ІХ Виноградівський район Закарпатської області було ліквідовано, у Закарпатській області утворено Берегівський район у складі територій Катівської селищної, Берегівської міської, Великоберезької сільської, Великобийганської сільської, Вилоцької селищної, Виноградівської міської, Кам`янської сільської, Королівської селищної, Косоньської сільської, Пийтерфолвівської сільської територіальних громад.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 08.07.2021 року у справі №260/1356/18 боржника Сасівську сільську раду було замінено її правонаступником - Королівською селищною радою.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить доходить висновку, що Королівська селищна рада, як правонаступник Сасівської сільської ради прийняла рішення про відмову у затвердженні проекту повторно з тих самих підстав щодо яких було прийнято судове рішення, що набрало законної сили.

Відтак, позовні вимоги про визнання протиправними та скасування рішень ХІ сесії Королівської селищної ради VIII скликання «Про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність» за №724 та №725 від 04 листопада 2021 року про відмову ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) належать задоволенню.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 та передати їй у приватну власність земельну ділянку за кадастровим номером :05:002:0050 та затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 та передати йому у приватну власність земельну ділянку за кадастровим номером :05:002:0054, суд зазначає наступне.

Згідно із ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У багатьох рішеннях Європейський суд формував висновок, що захист, який пропонується в статті 13, має поширюватись на всі випадки обґрунтованих заяв про порушення прав і свобод, які гарантуються Конвенцією (наприклад, рішення у справі «Класс та інші проти Федеративної Республіки Німеччини»).

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства ЄСПЛ зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення у справі «Афанасьєв проти України» від 05.04.2005).

Крім того, аналізуючи національні системи правового захисту на предмет дотримання права на ефективність внутрішніх механізмів в аспекті забезпечення гарантій, визначених статтею 13 Конвенції, Суд вказує на те, що для того, щоб бути ефективним, засіб захисту має бути: незалежним від будь-якої вжитої на розсуд державних органів дії, бути безпосередньо доступним для тих, кого він стосується (рішення від 6 вересня 2005 року у справі «Гурепка проти України», п. 59); спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваному порушенню чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце (рішення від 26 жовтня 2000 року у справі «Кудла проти Польщі», п. 158; рішення від 16 серпня 2013 року у справі «Гарнага проти України», п. 29).

Отже, «ефективний засіб правового захисту» в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Водночас винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає зазначеній міжнародній нормі.

Як правило, суд обмежений у повноваженнях зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти чітке рішення у тому випадку, коли прийняття такого рішення пов`язане із реалізацією дискреційних публічно - владних управлінських функцій таким суб`єктом.

Такий висновок узгоджується із нормою ч.4 ст.245 КАС України.

Згідно з положеннями Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта.

Повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі.

Однак при розгляді цієї справи встановлено, що повноваження відповідача у спірних правовідносинах не є дискреційними, оскільки позивачем дотримано усіх умов для прийняття щодо нього рішення про затвердження поданого проекту землеустрою у частині яка його стосується.

У силу вимог п.п. 4, 10 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про зобов`язання відповідача вчинити певні дії або обрати інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача-суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд (ч. 4 ст. 245 КАС України).

Відтак, оскільки відповідач без законних підстав відмовив позивачу у затвердженні проекту землеустрою, жодним чином не вмотивувавши своє рішення, хоча був зобов`язаний прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою у двотижневий строк з дня надходження до нього відповідного проекту, а під час розгляду справи не встановлено будь-яких інших обставин, що безпосередньо впливали на позитивне вирішення питання про затвердження розробленого за замовленням позивачів проекту землеустрою, суд приходить до переконання, що обраний позивачами спосіб захисту порушених прав не суперечить вимогам закону та не є втручанням у дискреційні повноваження відповідача.

При цьому враховується правовий висновок, наведений у постанові Верховного Суду від 26 жовтня 2021 року у справі № 160/5982/19.

Факультативно суд враховує, що за обставин коли позитивний проект рішення ради про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність особи земельної ділянки, наприклад, не був підтриманий більшістю голосів депутатів без жодних пояснень щодо прийняття такого рішення та без посилання на наявність законних підстав для незатвердження проекту, або ж наявність інших об`єктивних перешкод для прийняття позитивного рішення включення земельних ділянок до переліку земельних ділянок державної чи комунальної власності, або права на них, виставлені на земельні торги, суд вважає, що покладення на відповідача обов`язку повторно розглянути клопотання позивачів про затвердження проекту землеустрою буде неефективним, не захистить порушених прав позивачів та не вирішить існуючий між сторонами публічно-правовий спір, а лише надалі продовжить невизначеність у правовідносинах між сторонами.

Тому, за встановлених у справі обставин, суд вважає, що всі умови для прийняття рішення про затвердження проекту землеустрою виконані, а відтак перешкод для покладення на відповідача чіткого обов`язку прийняти вказане рішення та передати позивачу у власність бажану для нього земельну ділянку не встановлено.

Отже, адміністративний позов в частині вимог зобов`язального характеру теж підлягає повному задоволенню.

У відповідності до частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому, в силу частини другої статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, вирішуючи спірні правовідносини в межах заявлених позовних вимог, доводів сторін, системного аналізу положень чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 6 ст. 246 КАС України у разі необхідності у резолютивній частині рішення суду також зазначаються порядок і строк виконання судового рішення, надання відстрочення чи розстрочення виконання рішення.

У зв`язку з військовою агресією Російською Федерації проти України, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/202, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 14 березня 2022 року № 133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-IX, строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Приписами пункту 1 Указу Президента України від 18 квітня 2022 року №259/2022 продовжено строк дії воєнного стану з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

Приписами пункту 1 Указу Президента України від 17 травня 2022 року №341/2022 продовжено строк дії воєнного стану з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Таким чином, на дату ухвалення рішення у цій справі в Україні діє воєнний стан, правовий режим якого визначається Законом України від 12 травня 2015 року № 389-VIII.

Законом України від 24 березня 2022 року № 2145-XI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану», який набрав чинності 07 квітня 2022 року, внесені зміни до деяких законодавчих актів України, зокрема до Земельного кодексу України.

Так, вказаним законом розділ X Перехідні положення Земельного кодексу України доповнено пунктом 27, згідно з яким, під час дії воєнного стану земельні відносини регулюються з урахуванням таких особливостей:

5) безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється.

Отже, до припинення (скасування) воєнного стану в Україні діє встановлена законом заборона на безоплатну передачу у приватну власність земель державної та комунальної власності, на надання уповноваженим органом виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, а також на розроблення відповідної документації.

А оскільки рішення місцевої ради про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки обов`язково супроводжується рішення про надання відповідної земельної ділянки у власність, тобто за своєю суттю є рішення про передачу у приватну власність особи земельної ділянки комунальної власності, суд доходить висновку про існування обставин, що унеможливлюють виконання відповідачем рішення суду в зобов`язальній частині, а тому, норми ч. 3 ст. 378 КАС України дають підстави для відстрочення виконання судового рішення в цій частині до усунення таких обставин.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ч.1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд виходить із того, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За таких обставин, підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Королівської селищної ради на користь позивачів судові витрати по сплаті судового збору

Керуючись ст. ст. 5, 9, 19, 77, 139, 243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Королівської селищної ради Берегівського району (вул. Центральна, буд. 50, смт. Королево, Виноградівський район, Закарпатська область, 90332, ) про визнання протиправним та скасування рішення задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення ХІ сесії Королівської селищної ради VIII скликання від 04.11.2021 року №724 «Про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність».

3. Визнати протиправним та скасувати рішення ХІ сесії Королівської селищної ради VIII скликання від 04.11.2021 року №725 «Про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність».

4. 3обов`язати Королівську селищну раду затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 та передати їй у приватну власність земельну ділянку за кадастровим номером :05:002:0050.

5. 3обов`язати Королівську селищну раду затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 та передати йому у приватну власність земельну ділянку за кадастровим номером :05:002:0054.

6. Відстрочити виконання рішення суду у зобов`язальній частині до припинення (скасування) воєнного стану в Україні.

7. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Королівської селищної ради Берегівського району (вул. Центральна, буд. 50, смт. Королево, Виноградівський район, Закарпатська область, 90332, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір в розмірі 1984,80 грн. (одна тисяча дев`ятсот вісімдесят чотири гривні 80 коп.).

8. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Королівської селищної ради Берегівського району (вул. Центральна, буд. 50, смт. Королево, Виноградівський район, Закарпатська область, 90332, ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір в розмірі 1984,80 грн. (одна тисяча дев`ятсот вісімдесят чотири гривні 80 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 11 липня 2022 року.

СуддяЯ. М. Калинич