Справа № 640/13722/21
Суддя: Кучма Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2022-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2022 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Кучми А.Ю.,

суддів Аліменка В.О., Мельничука В.П.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 січня 2022 року (м. Київ, дата складання повного тексту не зазначається) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду, в якому просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо призначення та виплати позивачу пенсії за вислугу років у розмірі 70 % від суми грошового забезпечення, що складає 24 464,13 грн з обмеженням максимального розміру пенсії з 16.08.2018 та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві перерахувати та виплачувати позивачу пенсію за вислугу років у розмірі 70% від суми грошового забезпечення, що складає 24 464,13 грн без обмеження максимального розміру пенсії з 16.08.2018;

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо перерахунку та виплати позивачу пенсії за вислугу років у розмірі 70 % від суми грошового забезпечення відповідно до довідки Державного підприємства обслуговування повітряного руху України від 28.05.2019 №1-24.2.2/2865/19 з обмеженням максимального розміру пенсії з 01.01.2019 та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві перерахувати та виплачувати позивачу пенсію за вислугу років у розмірі 70% від суми грошового забезпечення відповідно до довідки Державного підприємства обслуговування повітряного руху України від 28.05.2019 № 1-24.2.2/2865/19 без обмеження максимального розміру пенсії з 01.01.2019.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що до позивача протиправно застосовано відповідачем обмеження максимального розміру пенсії, передбаченого частиною сьомою статті 43 Закону №2262-ХІІ.

Відповідач у своєму відзиві просив суд відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що позивачу призначено пенсію за вислугу років з 16.08.2018, а отже обставини виплати пенсії позивача підпадали під дію положень абз. 1 п.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи». Також, відповідач звернув увагу суду на те, що рішенням Конституційного суду України №7-рп/2016 від 20.12.2016, на яке посилається позивач, визнано неконституційними положення щодо тимчасового обмеження пенсій максимальним розміром з 01.01.2016 по 31.12.2016.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 січня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з`ясування усіх фактичних обставин у справі. Апелянт вказує, що дії пенсійного органу не відповідають приписам чинного законодавства.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню.

Згідно з ст. 317 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує його та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що позивач є військовим пенсіонером, перебуває на обліку в ГУ ПФУ та отримує пенсію за вислугу років, призначену відповідно до вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», призначену з 16.08.2018 на підставі документів, наданих Київським міським військовим комісаріатом.

До грошового забезпечення для обчислення пенсії враховано: оклад за посадою - 14 720,00 грн, оклад за військове звання - 1 410,00 грн, відсоткову надбавку за вислугу років 50% - 8 065,00 грн, середньомісячну суму додаткових видів грошового забезпечення за 24 останні календарні місяці служби підряд перед звільненням, (а саме надбавку за роботу в умовах режимних обмежень) - 269,13 грн. Разом 24 464,13 грн.

Розмір пенсії позивача за вислугу років відповідно до статті 12 «а» Закону обчислений з розрахунку 70% сум грошового забезпечення за 34 роки вислуги років, становить 17 124,89 грн.

Пенсія виплачується з обмеженням максимального розміру: з дати призначення 16.08.2018-14 350,00 грн, з 01.12.2018 - 14 970,00 грн, з 01.07.2019 - 15 640,00 грн, з 01.12.2019 - 16 380,00 грн.

Не погоджуючись з вказаним розрахунком відповідача, позивач звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.09.2020 у справі № 640/691/20, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10.12.2020, визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, що полягає у відмові позивачу в перерахунку пенсії у розмірі 70% від його грошового забезпечення, відповідно до довідки Державного підприємства обслуговування повітряного руху України від 28.05.2019 №1-24.2.2/2865/19 та наказів Державного підприємства обслуговування повітряного руху України від 11.01.2019 №19 та від 26.04.2019 №383. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити позивачу перерахунок та виплату пенсії у розмірі 70% від його грошового забезпечення, відповідно до довідки Державного підприємства обслуговування повітряного руху України від 28.05.2019 №1-24.2.2/2865/19 та наказів Державного підприємства обслуговування повітряного руху України від 11.01.2019 №19 та від 26.04.2019 №383, з урахуванням проведених раніше виплат.

Додатковим рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.10.2020 у справі № 640/691/19 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити позивачу перерахунок та виплату пенсії у розмірі 70% від його грошового забезпечення, відповідно до довідки Державного підприємства обслуговування повітряного руху України від 28.05.2019 №1-24.2.2/2865/19 та наказів Державного підприємства обслуговування повітряного руху України від 11.01.2019 №19 та від 26.04.2019 №383, з урахуванням проведених раніше виплат, з 01.01.2019.

Як вбачається з листа Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 08.04.2021 №2600-0310-8/59210, за результатами вказаних рішень Головним управлінням з 01.01.2019 проведено перерахунок пенсії позивача з грошового забезпечення, зазначеного у довідці Державного підприємства «Украерорух» від 28.05.2019 №1-24.2.2/2865/19 у розмірі 70% відповідних сум грошового забезпечення. Після проведеного перерахунку підсумок пенсії склав 21 270,90 грн, однак з урахуванням того, що виплата пенсії позивача проводиться в розмірі, що не перевищує десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, що втратили працездатність.

Крім того вказано, що на виконання рішення суду Управлінням нарахована доплата за період з грудня 2020 року по 30.04.2021 в сумі 2 825,55 грн, яка буде виплачена в межах бюджетних асигнувань виділених на цю мету.

Вважаючи зазначені дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з відповідним адміністративним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що пенсія позивачу призначена з 16.08.2018, і на нього поширюються обмеження максимального розміру пенсії, передбаченим Законом № 3668-VI. Норми законодавства щодо обмеження максимального розміру пенсії були чинними, неконституційними не визнані, а тому підлягають до застосування всіма юридичними та фізичними особами.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Питання щодо обмеження максимальним розміром пенсій осіб, яким призначено пенсію за вислугу років відповідно до положень Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» неодноразово досліджувалось Верховним Судом, зокрема у постановах від 06.11.2018 у справі №522/3093/17, від 08.08.2019 у справі №522/3271/17, від 10.10.2019 у справі №522/22798/17, від 30.10.2020 у справі №522/16881/17, від 17.05.2021 у справі №343/870/17 Верховний Суд висловлював правові висновки з цього питання, за якими положення ст.43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» про те що максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність доповнено згідно із Законами України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» №3668-VI від 08.07.2011 та «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №848-VIII від 24.12.2015.

Проте, зазначені положення в цілому визнано неконституційними відповідно до рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2016 від 20.12.2016, згідно з п.2 резолютивної частини якого, зокрема, ч.7 ст.43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Таким чином, з 20.12.2016 нечинною є ч.7 ст.43 в Законі України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10.09.2021 у справі №300/633/19 та від 21.09.2021 у справі № 370/2610/17.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 №1774-VIII, який відповідно до Прикінцевих положень цього Закону, набрав чинності з 01.01.2017, у частині 7 статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» слова і цифри «у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року» замінено словами і цифрами «по 31 грудня 2017 року».

Таким чином, буквальне розуміння змін внесених Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 №1774-VIII з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2016 від 20.12.2016 дозволяє стверджувати, що у Законі України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» відсутня ч.7 ст.43, а внесені до неї зміни, що полягають у зміні слів і цифр, є нереалізованими.

Це означає, що ст.43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» не передбачає положень, що максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів.

Наведене свідчить про відсутність підстав для обмеження розміру пенсії позивача, призначеної відповідно до умов Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» десятьма прожитковими мінімумами.

Велика Палата Верховного Суду під час розгляду справи № 755/10947/17 зробила висновок, відповідно до якого під час вирішення тотожних спорів має враховуватись саме остання правова позиція, якою є позиція Верховного Суду у вже згаданих вище постановах від 10.09.2021 у справі № 300/633/19 та від 21.09.2021 у справі № 370/2610/17.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06.11.2018 у справі № 812/292/18 зазначила, що норми законодавства, які допускають неоднозначне або множинне тлумачення, завжди трактуються на користь особи.

У постанові від 13.02.2019, що винесена Великою Палатою Верховного Суду у зразковій справі № 822/524/18 із посиланням на положення статей 1, 8, 92 Конституції України, а також на статтю 9 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права зроблено висновок, що у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, наявність у національному законодавстві правових «прогалин» щодо захисту прав людини та основних свобод, зокрема, у сфері пенсійного забезпечення, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Формальна чинність статті 2 Закону № 3668-VI, не спростовує невідповідності її правового регулювання висновкам Конституційного Суду України в частині порушення Конституції України обмеженням максимального розміру пенсії, призначеної відповідно до Закону № 2262-ХІІ.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що у цій справі застосуванню підлягають норми Закону № 2262-XII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016, а не норми Закону № 3668-VI, а тому, обмеження Головним управління Пенсійного фонду України максимального розміру пенсії позивача, право на пенсійне забезпечення якого встановлене Законом № 2262-ХІІ, є протиправним.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 16.12.2021 у справі № 400/2085/19.

З огляду на викладені обставини, з урахуванням наведених норм права, беручи до уваги, що законодавче врегулювання спірних правовідносин не передбачає застосування обмежень пенсії за вислугу років, призначеної відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», колегія суддів дійшла висновку про наявність з боку відповідача неправомірних дій в частині обмеження пенсії позивача максимальним розміром.

Крім того, призначення і розрахунок пенсії за законом віднесено до компетенції відповідних управлінь Пенсійного фонду України, суд не має права перебирати на себе функції даного державного органу по здійсненню конкретних розрахунків, тому відсутні підстави для обчислення у рішенні суду конкретного розміру, отже, підстав для задоволення позовних вимог в частині виплати конкретної суми немає.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, враховуючи задоволення позовних вимог, колегія судді дійшла до висновку про стягнення на користь позивача суму сплаченого судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги відповідно до приписів ст.139 КАС України.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 251, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 січня 2022 року - скасувати, та прийняти постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо призначення та виплати ОСОБА_1 пенсію за вислугу років у розмірі 70% від суми грошового забезпечення з обмеженням максимального розміру пенсії з 16.08.2018 та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві перерахувати та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за вислугу років у розмірі 70% від суми грошового забезпечення без обмеження максимального розміру пенсії з 16.08.2018.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо перерахунку та виплати ОСОБА_1 пенсію за вислугу років у розмірі 70% від суми грошового забезпечення відповідно до довідки Державного підприємства обслуговування повітряного руху України від 28.05.2019 №1-24.2.2/2865/19 з обмеженням максимального розміру пенсії з 01.01.2019 та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві перерахувати та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за вислугу років у розмірі 70% від суми грошового забезпечення відповідно до довідки Державного підприємства обслуговування повітряного руху України від 28.05.2019 № 1-24.2.2/2865/19 без обмеження максимального розміру пенсії з 01.01.2019.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір сплачений за подання позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 2270,00 грн (дві тисячі двісті сімдесят гривень).

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328, 329 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 11.07.2022.

Головуючий суддя: А.Ю. Кучма

В.О. Аліменко

В.П. Мельничук