Справа № 400/6802/21
Суддя: Градовський Ю.М.
Дата ухвалення: 2022-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2022 р.м.ОдесаСправа № 400/6802/21
Головуючий в 1 інстанції: Гордієнко Т. О.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого: Градовського Ю.М.

суддів: Танасогло Т.М.,

Шеметенко Л.П.

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2021р. по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії та стягнути середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні,-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2021р. ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Військової частини НОМЕР_1, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення за період з 25.08.2004р. по 28.02.2018р. включно із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року;

- зобов`язати нарахувати і виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 25.08.2004р. по 28.02.2018р. включно із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року;

- визнати протиправною бездіяльність щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення за період з 1.03.2018р. по 14.08.2019р. включно із застосуванням щомісячної фіксованої індексації відповідно до абз.4,6 п.5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою КМУ від 17.07.2003 № 1078;

- зобов`язати нарахувати і виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 1.03.2018р. по 14.08.2019р. включно із застосуванням щомісячної фіксованої індексації відповідно до абз.4,6 п.5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою КМУ від 17.07.2003р. за №1078;

- визнати протиправною бездіяльність щодо не нарахування та невиплати грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій за 2015-2019р.;

- зобов`язати нарахувати і виплатити грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій за 2015-2019р.;

- стягнути середній заробіток (грошове забезпечення) за несвоєчасний розрахунок при звільненні з 14.08.2019р. по день фактичного розрахунку.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у період з 25.08.2004р. по 14.08.2019р. він проходив військову службу у ВЧ НОМЕР_1 та в порушення вимог ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення» та п.2 Порядку проведення індексації грошових доходів громадян, затвердженого постановою КМУ від 17.07.2003 року №1078 (далі - Порядок №1078) за період проходження військової служби не нараховувалась та не виплачувалась індексація грошового доходу.

Також, станом на день прийняття наказу про виключення зі списків особового складу ВЧ НОМЕР_1 не проведено з ОСОБА_1 розрахунків щодо виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні соціальної відпустки, передбаченої ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Позивач вважає такі дії військової частини протиправними, у зв`язку із чим звернувся до суду із відповідним позовом.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2021р. адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015р. по 2019р., виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 14.08.2019р..

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015р. по 2019р., виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 14.08.2019р..

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 25.08.2004р. по 14.08.2019р..

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 25.08.2004р. по 14.08.2019р..

В решті позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ВЧ НОМЕР_1, посилаючись на порушення норм права, просить рішення суду скасувати та прийняти по справі нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Судова колегія вважає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку про часткове задоволення скарги, часткового скасування рішення суду в частині визначення періоду для нарахування та виплати індексації грошового забезпечення, в іншій частині залишення рішення суду без змін, з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що на час прийняття наказу про виключення позивача зі списків особового складу, ВЧ НОМЕР_1 протиправно не було проведено з позивачем усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки з 2015р. по 2019р..

Що стосується позовних вимог щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення з 25.08.2004р. по 14.08.2019р., то суд виходив з того, що відповідачем не надано доказів проведення виплати індексації за вказаний період.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції не може погодитись судова колегія, оскільки вказаного висновку суд дійшов без належного з`ясування обставин по справі, у зв`язку з чим допустив невірне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

За правилами ст.242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судова колегія вважає, що вказані порушення норм права призвели до неправильного вирішення справи по суті, а тому апеляційний суд на підставі ст.317 КАС України, рішення суду скасовує та приймає нову постанову про часткове задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що ОСОБА_1 у період з 25.08.2004р. по 14.08.2019р. проходив військову службу у ВЧ НОМЕР_1.

15.06.2021р. позивач звернувся до військової частини із заявою про нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за період проходження військової служби; нарахування та виплату грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015р. по 2019р..

17.06.2021р. листом ВЧ НОМЕР_1 повідомлено ОСОБА_1 , що індексація за період з 1.01.2016р. по 14.08.2019р. не нараховувалась та не виплачувалась, а підстави для нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015р. по 2019р. відсутні.

Позивач вважає такі дії військової частини протиправними та незаконними, у зв`язку із чим звернувся в суд із даним позовом.

Перевіряючи правомірність та законність дій військової частини у спірних правовідносинах, з урахуванням підстав, за якими позивач пов`язує їх незаконність та протиправність в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія виходить з наступного.

Положеннями ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи лише на підставі закону в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приписами ст.43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до ст.1-2 ЗУ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Положеннями ч.2,3 ст.9 ЗУ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" регламентовано, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначено ЗУ "Про індексацію грошових доходів населення" за №1282-ХІІ від 3.07.1991р. (надалі - Закон №1282).

Положеннями ст.2 Закону №1282-ХІІ встановлено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

У відповідності до ст.4 Закону №1282-ХІІ індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103%.

За правилами ст.5 Закону №1282-ХІІ, підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України. Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, визначені Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою КМУ за №1078 від 17.07.2003р..

Згідно з п.1-1 цього Порядку підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.

Відповідно до п.6 зазначеного Порядку виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

Аналізуючи вищевикладене, судова колегія зазначає, що індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. Відповідно до вимог діючих нормативно-правових актів, проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

У разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства.

Частиною 4 ст.43 Конституції України встановлено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому зарплати без обмеження будь-яким строком (ст.233 КЗпП України).

Індексація є складовою заробітної плати та у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства.

Як вбачається із матеріалів справи, що у період з 1.01.2016р. по 14.08.2019р. ОСОБА_1 індексація грошового забезпечення за період проходження військової служби не нараховувалась та не виплачувалась(а.с.17).

Відтак, судова колегія приходить до висновку, що оскільки відповідачем не нараховано та не виплачено індексацію грошового забезпечення позивача за визначений період, то належним способом захисту у даній справі є саме зобов`язання нарахувати і виплатити індексацію грошового забезпечення.

Що стосується позовних вимог про встановлення базового місяця - січень 2008р., то суд першої інстанції дійшов вірного висновку про передчасність вказаних вимог, оскільки ВЧ НОМЕР_1 не вирішене питання щодо нарахування та виплати індексації, а тому відсутні підстави для зобов`язання застосувати базовий місяць - січень 2008р..

Згідно позовної заяви, позивач просить нарахувати і виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 25.08.2004р. по 14.08.2019р..

Колегія суддів зазначає, що доводи позивача про бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення за період з 25.08.2004р. по 31.12.2015р. не підтверджено жодними доказами.

Крім того, в апеляційній скарзі та у додаткових поясненнях ВЧ НОМЕР_1 зазначає, що всі бухгалтерські та фінансові документи за період з 1.01.2004р. по 31.12.2013р. знищено.

Відповідно до п.8.1.4 Положення про фінансове господарство військової частини Збройних Сил України, затвердженого наказом МО України №625 від 28.10.2006р. (далі - наказ №625) виплата грошового забезпечення військовослужбовців здійснювалась за роздавальними відомостями.

Пунктом 8.1.8 наказу №625 підтвердженням щодо виплати грошового забезпечення (заробітної плати) військовослужбовцям за черговий місяць є роздавальна відомість.

На підставі п.8.1.12 наказу №625 роздавальні відомості складались: на виплату грошового забезпечення генералам, адміралам, офіцерам, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям, які проходять службу за контрактом - форма №13. Індексація грошового забезпечення входить до складу щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та відповідно до п.8.1.5 наказу №625 виплата здійснювалась одночасно з виплатою грошового забезпечення. Окрема графа щодо виплати індексації грошового забезпечення у формі №13 не визначалась.

Відповідно до п.5.3.1 Інструкції з діловодства в Збройних Силах України, затвердженої Наказом Генерального штабу Збройних Сил України №200 від 16.09.2013р. та п.5.3.1 Інструкції з діловодства в Збройних Силах України, затвердженої Наказом Генерального штабу Збройних Сил України №124 від 7.04.2017р. завершені діловодством справи з термінами зберігання постійно та тривалого (понад 10 років) зберігаються у архівному підрозділі (архів Міністерства оборони України).

Відповідно до наказу Державного казначейства України від 27.07.2000р. №68 «Про затвердження Інструкції про форми меморіальних ордерів бюджетних установ та порядок їх складання», зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 31.08.2000р. за №570/4791 та наказу Міністерства фінансів України №755 від 8.09.2017р. «Про затвердження типових форм меморіальних ордерів, інших облікових регістрів суб`єктів державного сектору та порядку їх складання» (Меморіальний ордер №5 Зведення розрахункових відомостей із заробітної плати та стипендій) в установах, де виписується декілька розрахунково-платіжних відомостей, за підсумками цих відомостей складається зведення, яке і є меморіальним ордером із заробітної плати та стипендій.

До меморіального ордеру додаються всі документи, які є підставою для нарахування заробітної плати (табелі використання робочого часу, витяги з наказів про зарахування працівників, їх звільнення та ін.).

Отже, всі роздавальні відомості про виплати одноразових додаткових видів грошового забезпечення та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення підшиваються у меморіальний ордер №5 (Зведення розрахункових відомостей із заробітної плати та стипендій).

Відповідно до Переліку документів, що утворюються в діяльності Міністерства оборони України та Збройних Сил України із зазначенням строків зберігання документів, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 17.06.2013р. №4040 меморіальні ордери за умови завершення аудиту фінансово-господарської діяльності зберігаються 3 роки. Після закінчення даного терміну знищуються згідно встановленого порядку, якщо справи обревізовані підрозділами внутрішнього аудиту ЗСУ. Акт знищення справ зберігається у ВЧ НОМЕР_1 протягом 10 років, а потім знищується.

Відтак, вказаний ОСОБА_1 період був обревізований, а саме:

- інспектор-ревізор відділу контролю за фінансово-господарською діяльності військових структур територіального Південного контрольно-ревізійного управління майор ОСОБА_2 , ревізія проводилась з 11.06.2007р. по 30.06.2007р. та з 3.07.2007р. по 18.07.2007р. за період з 24.02.2004р. по 8.06.2007р.;

- інспектор-ревізор відділу контролю за фінансово-господарською діяльністю військових структур територіального Південного контрольно-ревізійного управління майор ОСОБА_3 ревізія проводилась з 27.10.2008р. по 5.11.2008р. за період з 8.06.2007р. по 28.10.2008р.;

- старший інспектор-ревізор відділу контролю за фінансово-господарською діяльністю військових структур майор ОСОБА_4 та інспектор-ревізор відділу контролю за фінансово-господарською діяльністю військових структур майор ОСОБА_5 , ревізія проводилась з 15.06.2009р. по 14.07.2009р. за період з 1.07.2004р. по 15.06.2009р.;

- інспектор-ревізор групи контролю за діяльністю у сфері будівництва та послуг майор ОСОБА_6 ревізія проводилась з 1.06.2011р. по 17.07.2011р. за період з 15.06.2009р. по 1.07.2011р.;

- старший інспектор-ревізор відділу контролю за фінансово-господарською діяльністю військових структур майор ОСОБА_4 ревізія проводилась з 1.07.2014р. по 7.08.2014р. за період з 1.07.2011р. по 1.07.2014р.;

- заступник начальника відділу аудиту Південного територіального управління внутрішнього аудиту підполковник ОСОБА_7 в період з 12.03.2018р. по 16.03.2018р. та з 26.03.2018р. по 13.04.2018р. за період з 1.07.2014р. по 1.03.2018р..

Так, згідно актів №350/174/308/28/пс під 20.03.2017р. «Про виділення для знищення документів, що не підлягають зберіганню», від 1.06.2018р. №656 «Про вилучення для знищення документів, не внесених до Національного архівного фонду», від 4.06.2019р. №725 «Про вилучення для знищення документів, не внесених до Національного архівного фонду» меморіальні ордери №5/1 з 1.01.2004р. по 31.12.2013р. було знищено.

Між тим, апелянт зазначив, що у ВЧ НОМЕР_1 вибірково зберіглась електронна версія відомостей нарахування за період з 1.01.2012р. по теперішній час (грошове забезпечення, нарахування додаткових видів грошового забезпечення та індексація), яка зберігається на дисках у фінансово-економічній службі.

Згідно до довідки-розрахунку нарахування та виплату індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 1.01.2012р. по 14.08.2019р. сума нарахованої та невиплаченої індексації становить 4 503,23грн..

Апеляційний суд зазначає, що позивачем на підтвердження викладених обставин щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 25.08.2004р. по 14.08.2019р. надано лише відповідь від 17.06.2021р. №350/174/308/448/пс на заяву від 15.06.2021р.(а.с.17), згідно якої індексації за період з 1.01.2016р. по 14.08.2019р. не нараховувалась та не виплачувалась.

Досліджуючи вказані обставини у сукупності, судова колегія приходить до висновку, що не нарахування та не виплата індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 мало місце у період з 1.01.2012р. по 14.08.2019р..

Відтак, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за весь період служби ОСОБА_1 , а саме з 25.08.2004р. по 14.08.2019р., оскільки на думку апеляційного суду задоволенню підлягають вимоги за період 1.01.2012р. по 14.08.2019р..

Що стосується позовних вимог щодо не нарахування та невиплати грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій за 2015р.-2019р., то судова колегія виходить з наступного.

Згідно із п.12 ст.12 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - Закон №3551-ХІІ) учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Статтею 4 ЗУ «Про відпустки» (далі - Закон №504/96-ВР) передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (ст.6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (ст.7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (ст.8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Відповідно до ст.16-2 Закону №504/96-ВР учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особам, реабілітованим відповідно до ЗУ «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Згідно п.12 ст.12 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», учасникам бойових дій надаються такі пільги, зокрема, використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Абзацом 3 п.14 ст.10-1 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-ХІІ) передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Відповідно до п.17 ст.10-1 Закону №2011-ХІІ в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.

Відповідно до п.19 ст.10-1 Закону №2011-ХІІ надання військовослужбовцям у періоди, передбачені п.п.17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.

При цьому визначення поняття особливого періоду наведене у Закону України від 21.10.1993р. №3543-XII «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та від 6.12.1991р. №1932-XII «Про оборону України» (далі - Закони №3543-XII та №1932-XII відповідно).

Згідно ст.1 Закону №3543-XII особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Статтею 1 Закону №1932-XII визначено, що особливий період, як період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи моменту введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний стан і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що в особливий період з моменту оголошення мобілізації припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток, в тому числі додаткової соціальної відпуски. Однак Законом №2011-XII не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової соціальної відпустки, право на яку позивач набув за період проходження ним військової служби.

Між тим, у разі невикористання додаткової соціальної відпуски протягом календарного року, в якому у особи виникає право на таку відпустку, додаткова соціальна відпустка переноситься на інший період, тобто особа не втрачає самого права на надану їй чинним законодавством України соціальну гарантію, яке може бути реалізовано в один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.

Отже, припинення надання військовослужбовцям додаткових відпусток (відповідно до п.19 ст.10-1 Закону №2011-ХІІ у періоди, передбачені п.п.17 і 18 цієї статті) є тимчасовим обмеженням способу реалізації права на використання додаткової відпустки безпосередньо. Обмеження щодо одного з двох способів реалізації такого права не впливає на суть цього права, яке гарантується п.12 ст.12 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», п.8 ст.10-1 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», ст.16-2 ЗУ «Про відпустки».

Крім того, відповідно до п.3 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 7.06.2018р. №260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018р. за №745/32197 (далі - Наказ №260) у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

З огляду на викладене, судова колегія зазначає, що у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої ст.16-2 Закону №504/96-ВР та п.12 ч.1 ст.12 Закону №3551-ХІІ.

Враховуючи зазначено колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що при звільненні з військової служби ОСОБА_1 мав право на отримання грошової компенсації за невикористану ним у 2015-2019 роках додаткову відпустку як учасник бойових дій, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Виходячи з наведеного, судова колегія дійшла висновку, що вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції на ці обставини уваги не звернув, належної оцінки не дав, а тому вважає за необхідним рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про часткове задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.246,315,317 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - задовольнити частково.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2021р. - скасувати в частині:

Визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 25.08.2004р. по 14.08.2019р.;

Зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 25.08.2004р. по 14.08.2019р..

Прийняти в цій частині нову постанову, якою:

Визнати протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 1.01.2012р. по 14.08.2019р..

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період 1.01.2012р. по 14.08.2019р..

В іншій частині - рішення залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий: Ю.М. Градовський

Судді: Т.М. Танасогло

Л.П. Шеметенко