Справа № 580/2868/22
Суддя: Марина БІЛОНОЖЕНКО
Дата ухвалення: 2022-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

м. Черкаси

08 липня 2022 року справа № 580/2868/22

Суддя Черкаського окружного адміністративного суду Білоноженко М.А., перевіривши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства "Черкаська обласна лікарня Черкаської обласної ради", директора Комунального некомерційного підприємства "Черкаська обласна лікарня Черкаської обласної ради" - Шило Віталія Миколайовича, судинного хірурга Комунального некомерційного підприємства "Черкаська обласна лікарня Черкаської обласної ради" - Остапчука Леоніда Григоровича про визнання протиправною бездіяльності, визнання висновку протиправним та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовною заявою до Комунального некомерційного підприємства "Черкаська обласна лікарня Черкаської обласної ради" (далі - відповідач 1), директора Комунального некомерційного підприємства "Черкаська обласна лікарня Черкаської обласної ради" - Шило Віталія Миколайовича (далі - відповідач 2), судинного хірурга Комунального некомерційного підприємства "Черкаська обласна лікарня Черкаської обласної ради" - Остапчука Леоніда Григоровича (далі відповідач 3), в якій просить:

- признати діяльність відповідачів протиправною при відмовах - а) тяжко хворому ОСОБА_2 у стаціонарному лікуванні, б) а позивачу у видачі достовірної інформації про винних в цьому;

- признати «Консультативний висновок спеціаліста від 13.04.22р.» протиправним;

- витребувати від відповідачів заяви позивачів від 27.05.22р., 16 та 17 червня 2022р. з візою ОСОБА_3 , а також матеріали їх перевірок, у видачі яких позивачу злочинно відмовлено;

- визвати в судове засідання як свідка голову Обласної ВКК ОСОБА_4 ;

- з метою покращення роботи «підприємства», спростування наглої та цинічної брехні відносно тяжко хворого ОСОБА_2 та відновлення моїх честі, гідності та ділової репутації лікаря, зобов`язати відповідачів - а) розглянути всі три заяви позивача; б) відшкодувати позивачу моральну шкоду в розмірі 500 000 грн.

В обгрунтування позову позивач вказав, що посадовими особами відповідача було протиправно відмовлено у стаціонарному лікуванні ОСОБА_2 , а прийнятий консультативний висновок спеціаліста від 13.04.22р. щодо ОСОБА_2 вважає протиправним з підстав, зокрема, його необгрунтованості та відсутності всіх належних підписів посадових осіб. Позивач вказав, що його звернення до відповідачів із заявами про недовіру складу комісії та порушення відповідачами законодавства про охорону здоров`я, при відмові ОСОБА_2 у стаціонарному лікуванні, відповідачами не розглянуто у відповідності до приписів Закону України Про звернення громадян.

Надавши оцінку, правовим підставам позову у сукупності із заявленими підставами позовних вимог, суд доходить висновку про доцільність відмови у відкритті провадження з наступних підстав.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності. Юрисдикцію та повноваження адміністративних судів, порядок здійснення судочинства в адміністративних судах визначає КАС України.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Термін "суб`єкт владних повноважень", відповідно до пункту 7 частини 1 статті 4 КАС України, означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка правильності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб) відповідно до прийнятих або вчинених при здійсненні ними владних управлінських функцій.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 1 ст. 2 КАС України).

Згідно п.1 ч. 1 ст. 4 КАСУ адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Публічно-правовий спір - спір, у якому:

- хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

- хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

- хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи (п. 2 ч. 1 ст. 4 КАСУ).

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 19 КАСУ юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Ужитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Вирішуючи питання, чи є відповідач суб`єктом владних повноважень, суд виходить з наступного.

Згідно п. 1 Статуту Комунального некомерційного підприємства "Черкаська обласна лікарня Черкаської обласної ради", затвердженого розпорядженням Черкаської обласної ради від 22.12.2018 №421-р, Комунальне некомерційне підприємство "Черкаська обласна лікарня Черкаської обласної ради" (далі Черкаська обласна лікарня) є неприбутковим багатопрофільним, лікувально-діагностичним закладом охорони здоров`я комунальним унітарним некомерційним підприємством, що надає послуги третинної (високоспеціалізованої стаціонарної та консультативної амбулаторно-поліклінічної) медичної допомоги населенню Черкаської області та іншим особам за напрямками зазначеними в ліцензії на провадження господарської діяльності з медичної практики, виданої Міністерством охорони здоров`я України, в порядку та на умовах встановлених законодавством України та цим Статутом.

Згідно п. 5 Статуту, Черкаська обласна лікарня здійснює господарську некомерційну діяльність, спрямовану на досягнення соціальних та інших результатів у сфері охорони здоров`я без мети одержання прибутку.

Відповідно до п.13 Статуту, основною метою діяльності Черкаської обласної лікарні є забезпечення медичного обслуговування населення Черкаської області шляхом надання медичних послуг третинного рівня за напрямками зазначеними в ліцензії на провадження господарської діяльності з медичної практики, виданої Міністерством охорони здоров`я України,в порядку та обсязі встановлених законодавством.

З огляду на вищевикладене, Черкаська обласна лікарня не є суб`єктом владних повноважень в розумінні КАС України, оскільки не здійснює публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Крім того, під час визначення предметної юрисдикції справ, необхідно виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Так, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом із тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Зі змісту позовних вимог вбачається, що спір виник з приводу відмови у стаціонарному лікуванні ОСОБА_2 .

Отже, відносини між лікарнею та хворим не носять публічно-правового характеру.

З огляду на викладене, зазначені відносини не можна вважати обставинами з приводу публічних відносин.

Сторони зазначених відносин є рівними у своїх правах, статус кожного з учасників таких відносин не передбачає обов`язку субординації та підпорядкування, з огляду на що такі відносини за своєю суттю є приватно-правовими, а відтак спори, що виникають в рамках відносин між лікарнями та громадянами підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, спір у частині відмови у стаціонарному лікуванні слід розглядати в порядку цивільного судочинства.

Крім того, суд зазначає, що обов`язковою ознакою нормативно-правового акта чи правового акта індивідуальної дії, а також відповідних дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень є створення ними юридичних наслідків у формі прав, обов`язків, їх зміни чи припинення.

Консультативний висновок спеціаліста є лише службовим медичним документом, який заповнюється лікарями-консультантами, зокрема, обласних лікарень, куди пацієнт направляється на консультацію та обстеження. Він не породжує, не змінює та не звужує права особи, не встановлює для неї додаткових обов`язків та не покладає відповідальність.

Таким чином, Консультативний висновок спеціаліста за своєю сутністю не є рішенням суб`єкта владних повноважень (індивідуальним актом) у розумінні статті 5 КАС України, яке може бути оскаржено до адміністративного суду та не може бути предметом спору в суді, оскільки цей документ не є нормативно-правовим актом чи правовим актом індивідуальної дії.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про те, що заявлена у позові позовна вимога про визнання протиправним Консультативного висновку спеціаліста не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Стосовно позовних вимог про визнання противної відмови у видачі позивачу інформації про винних осіб, при відмові ОСОБА_2 у стаціонарному лікуванні та зобов`язання відповідачів розглянути всі три заяви позивача та відшкодувати позивачу моральну шкоду в розмірі 500 000 грн., суд зазначає наступне.

Як встановлено вище судом, в обгрунтування даної частини позову, позивач вказав, що його звернення до відповідачів із заявами про недовіру складу комісії та порушення відповідачами законодавства про охорону здоров`я, відповідачами не розглянуто у відповідності до приписів Закону України Про звернення громадян.

В контексті зазначеного, суд звертає увагу, що неналежний розгляд звернення особи у порядку Закону України Про звернення громадян може слугувати предметом розгляду у адміністративному судочинстві за умови, що суб`єкт до якого скеровано звернення здійснює публічно-владні управлінські функції.

Як зазначалось вище судом, у спірних правовідносинах Черкаська обласна лікарня не є суб`єктом владних повноважень в розумінні КАС України, не здійснює публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, а метою звернення позивача із заявами про недовіру складу комісії та порушення відповідачами законодавства про охорону здоров`я, покликано, як зазначає позивач, захист права ОСОБА_2 від протиправної відмови у стаціонарному лікуванні, тобто захисту приватного права чи інтересу, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

З урахуванням зазначеного, суд доходить висновку, що спір у частині вимог про визнання противної відмови у видачі позивачу інформації про винних осіб, при відмові ОСОБА_2 у стаціонарному лікуванні та зобов`язання відповідачів розглянути всі три заяви позивача та відшкодувати позивачу моральну шкоду в розмірі 500 000 грн., не належить розгляду за правилами адміністративного судочинства.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до ст. 1 Закону України Про звернення громадян, громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Аналіз ст. 1 вказаного Закону, вказує на те, що особа набуває права на звернення із заявою до підприємства саме щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів. Таким чином, в разі якщо ОСОБА_2 вважає власні права в частині відмови йому у стаціонарному лікуванні порушеними, саме вказана особа набуває права на звернення із відповідною заявою в порядку Закону України Про звернення громадян.

Слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За правилами ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Отже, оскільки суть спірних правовідносин не пов`язана із захистом порушених прав у сфері публічно-правових відносин, суд дійшов висновку, що цей спір не є публічно-правовим, не належить до юрисдикції адміністративних судів і має вирішуватися в порядку цивільного судочинства.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі "Zand v. Austria" від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з "..." поняттями, що належать до юрисдикції певних категорій судів. З огляду на це, не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, вирішує спір, що підлягає розгляду судом іншої юрисдикції.

Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі і обов`язковість суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу, зокрема, цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом", у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Суд також враховує, що відповідно до ст. 319 КАС України, порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.

Згідно із п. 1 ч. 1 статті 170 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

З урахуванням зазначеного, суд доходить висновку про необхідність відмови у відкритті провадження у даній адміністративній справі.

Приписами ч.6 ст. 170 КАС України визначено, що у разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи.

Керуючись ст.ст. 4, 19, 170,171, 256, 293, 295 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі №580/2868/22 за позовною заявою ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства "Черкаська обласна лікарня Черкаської обласної ради", директора Комунального некомерційного підприємства "Черкаська обласна лікарня Черкаської обласної ради" - Шило Віталія Миколайовича, судинного хірурга Комунального некомерційного підприємства "Черкаська обласна лікарня Черкаської обласної ради" - Остапчука Леоніда Григоровича про визнання протиправною бездіяльності, визнання висновку протиправним та зобов`язання вчинити дії.

Роз`яснити позивачу, що розгляд даного позову віднесено до юрисдикції загального суду в порядку цивільного судочинства.

Роз`яснити позивачу, що повторне звернення тієї ж особи до адміністративного суду з таким самим адміністративним позовом, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Копію ухвали разом із позовною заявою та всіма доданими до неї матеріалами надіслати позивачу.

Ухвала набирає законної сили відповідно статті 256 КАС України і може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 КАС України шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту.

Суддя Марина БІЛОНОЖЕНКО