Справа № 300/3542/21
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2022-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2022 рокуЛьвівСправа № 300/3542/21 пров. № А/857/5396/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.,

суддів: Довга О.І., Запотічного І.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2022 року, ухвалене суддею Остап`юком С.В. у м. Івано-Франківську в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у справі № 300/3542/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:

15 липня 2021 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, у якому просив визнати протиправною відмову у зарахуванні до загального стажу, пільгового стажу періодів роботи та у призначенні пенсії за віком на пільгових у мовах за Списком № 2, зобов`язати зарахувати до загального та пільгового стажу періоди роботи на посаді машиніста-бульдозериста в районі Крайньої Півночі, машиніста бульдозера та екскаватора, слюсара по ремонту агрегатів, зобов`язати призначити та виплачувати з 01.11.2020 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що підставою для відмови у призначенні пенсії відповідачем зазначено відсутність необхідного стажу роботи. Згідно доводів позивача пенсійним органом не врахованого його періодів роботи на території Російської Федерації та не застосовано пільгового обчислення стажу за час роботи в районах Крайньої Півночі. Вважає, що станом на 01.11.2020 набув стаж, що є достанім для призначення пенсії в 55 років за віком за Списком №2.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2022 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, наведених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Позивач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що в силу вимог ч. 4 ст. 304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції достовірно встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 29.01.2021 звернувся до пенсійного органу із заявою та відповідними документами за призначенням йому з 01.11.2020 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про відмову в призначенні пенсії за № 243 від 05.02.2021 позивачу визначено страховий стаж 17 років 8 місяців.

До страхового стажу не зараховано періоди роботи позивача на території Російської Федерації в ООО «Золотинка» з 01.01.2004 до 06.03.2006, в ООО «Нирунган» з 07.03.2006 до 07.01.2007; з 14.01.2007 до 14.10.2007; з 15.10.2007 до 22.12.2007; з 21.03.2008 до 14.10.2008; з 15.10.2008 до 21.01.2009; з 14.03.2009 до 10.01.2010; з 27.03.2010 до 14.11.2010; з 14.03.2011 до 03.04.2011, в «Производственном кооперативе Артель старателен «Новая» з 27.04.2011 до 31.12.2011; з 01.04.2012 до 29.11.2012; з 08.05.2013 до 20.11.2013; з 28.03.2014 до 19.11.2014; з 13.04.2015 до 18.11.2015; з 14.04.2016 до 30.10.2016; з 19.04.2017 до 26.10.2017, в ООО «ЗДП «Дружба» з 16.04.2018 до 02.11.2018; з 17.04.2019 до 29.10.2019; з 23.04.2020 до 02.11.2020, оскільки зарахування до страхового стажу періоду роботи на території Російської Федерації з 01.01.2004 здійснюється за умови підтвердження сплати страхових внесків компетентними органами згідно Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року.

До пільгового стажу не зараховано періоди роботи: з 16.12.2009 до 10.01.2010; з 27.03.2010 до 14.11.2010; з 14.03.2011 до 03.04.2011, оскільки виявлено розбіжність в прізвищі, а саме в довідці від 10.07.2017 № 191, виданій ООО «Нирунган», вказано прізвище « ОСОБА_2 », a y паспорті громадянина України вказано « ОСОБА_3 »; з 16.04.2018 до 02.11.2018; з 17.04.2019 до 29.10.2019; з 23.04.2020 до 02.11.2020 в ООО «ЗДП «Дружба», оскільки не подано матеріали про результати атестації робочих місць за стаж після 21.08.1992, а саме наказ підприємства, яким затверджено результати атестації робочих місць, проатестовані структурні підрозділи та посади працівників (перелік робочих місць).

До стахового та пільгового стажу роботи не враховано період роботи в «Производственном кооперативе Артель старателей «Новая» з 22.07.2011 до 31.12.2011; з 01.04.2012 до 29.11.2012; з 08.05.2013 до 20.11.2013; з 28.03.2014 до 19.11.2014, оскільки зарахування до страхового стажу періоду роботи на території Російської Федерації з 01.01.2004 здійснюється за умови підтвердження сплати страхових внесків компетентними органами згідно Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року.

У зв`язку наведеним відповідач відмовив позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з покликанням на непідтвердження його пільгового стажу.

Позивач, вважаючи таку відмову у зарахуванні періодів роботи та, відповідно, у призначенні перії за віком на пільгових умовах протиправною, звернувся до суду за захистом свого порушеного права на пенсійне забезпечення.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні. Суд першої інстанції вказав, що обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають. Згідно висновків суду, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже наявність заборгованості підприємства зі сплати страхових внесків не може слугувати підставою для незарахування до страхового стажу при перерахунку пенсії періодів роботи на такому підприємстві. Як наслідок, суд дійшов висновку, що пенсійний орган протиправно не зарахував до страхового та пільгового стажу періоди роботи позивача на території Російської Федерації у спірні періоди та відмовив у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначено Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 № 1058-IV, в редакції чинній на час винесення оскаржуваного рішення (далі Закон № 1058-IV).

Стаття 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначає умови призначення пенсії за віком.

Судом встановлено, що єдиною підставою для відмови позивачу у призначенні пенсії на пільгових умовах є відсутність у позивача страхового стажу, необхідного для призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №2.

В розумінні положень статті 1 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески; страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Згідно з частиною 1 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (частина 2 статті 24 Закону № 1058-IV).

Згідно з частиною 4 статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до положень статті 4 Закону № 1058-IV законодавство про пенсійне забезпечення базується, зокрема, на міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення). Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Згідно з статтею 7 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн від 14.01.1993 питання пенсійного забезпечення регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року та двосторонніми угодами в цій галузі.

Відповідно до статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року пенсійне забезпечення громадян держав-учасників Угоди та членів їх сімей здійснюються відповідно до законодавства держави, на території якого вони проживають.

Всі видатки, пов`язані з здійсненням пенсійного забезпечення за вказаною Угодою, несе держава, яка надає забезпечення. Взаємні розрахунки не проводяться, якщо інше не передбачено двосторонніми договорами (стаття 3 вказаної Угоди).

Згідно з статтею 6 зазначеної Угоди призначення пенсій громадянам держав-учасників Угоди проводиться за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсії на пільгових умовах та за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якого з держав-учасниць, а також на території колишнього СРСР за час до вступу в силу цієї Угоди. Нарахування пенсій відбувається з заробітку (доходу) за період роботи, який зараховується в трудовий стаж.

Відповідно до статті 8 Угоди органи, які здійснюють пенсійне забезпечення в державах-учасницях Угоди, співпрацюють один з одним в порядку, визначеному договором між їх центральними органами.

Основні напрями співробітництва Сторін у галузі трудової діяльності та соціального захисту осіб (далі працівники) і членів їхніх сімей, які постійно проживають на території однієї з держав Сторін і провадять свою трудову діяльність на підприємствах, в установах, організаціях усіх форм власності (далі роботодавці або наймачі) на території іншої держави Сторін відповідно до законодавства Сторони працевлаштування врегульовано Угодою про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудящих-мігрантів від 15.04.1994.

Відповідно до статті 9 Угоди про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудящих-мігрантів питання пенсійного забезпечення працівників і членів їхніх сімей регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року або (і) двосторонніми угодами.

Згідно з положеннями статті 4 зазначеної Угоди кожна зі Сторін визнає (без легалізації) дипломи, свідоцтва про освіту, відповідні документи про надання звання, розряду, кваліфікації та інші неодмінні для провадження трудової діяльності документи і завірений у встановленому на території Сторони виїзду порядку переклад їх державною мовою Сторони працевлаштування або російською мовою. Трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.

У разі остаточного виїзду трудівника-мігранта зі Сторони працевлаштування роботодавець (наймач) видає йому довідку або інший документ, який містить відомості про тривалість роботи та заробітну плату помісячно.

Відповідно до статті 7 зазначеної Угоди оподаткування трудових доходів працівників Сторони працевлаштування здійснюється в порядку та розмірах, встановлених законодавством Сторони працевлаштування. Сторони не допускають подвійного оподаткування зароблених працівниками коштів.

Таким чином, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої відбувалась трудова діяльність та відповідно до наданих державами-учасницями міжнародних угод документів на підтвердження наявності відповідного стажу.

Відповідно до статті 22 Федерального закону №167-Ф3 від 15.12.2001 Про обов`язкове пенсійне страхування в Російській Федерації передбачено, що страхувальники по відношенню до застрахованих осіб з числа іноземних громадян або осіб без громадянства, які тимчасово проживають на території Російської Федерації, а також іноземні громадяни та особи без громадянства які тимчасово перебувають на території Російської Федерації, сплачують страхові внески по тарифу, встановленому діючим Федеральним законом для громадян Російської Федерації на фінансування страхової частини трудових (страхових) пенсій, незалежно від року народження вказаних застрахованих осіб.

Пунктом 1 статті 11 Федерального Закону Російської Федерації №400-ФЗ від 28.12.2013 передбачено, що в страховий стаж включаються періоди роботи або іншої діяльності, які виконуються на території Російської Федерації при умові, що за ці періоди нараховувались і сплачувались страхові внески в Пенсійний фонд Російської Федерації.

Отже, як законодавством України так і законодавством Російської Федерації передбачено зарахування періоду трудової діяльності до страхового стажу при умові сплати страхових внесків до Пенсійного фонду тієї країни, на території якої здійснювалась така діяльність.

Враховуючи те, що в спірні періоди позивач працював на території іноземної держави, за відсутності у відповідача даних щодо сплати страхових внесків у ці періоди, як основної умови зарахування періоду трудової діяльності до страхового стажу, відсутності права Пенсійного фонду на отримання інформації з індивідуального особового рахунку застрахованої особи на території іноземної держави для зарахування спірних періодів роботи позивача до страхового стажу, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправними дій щодо незарахування до загального та пільгового стажу періодів роботи на території Російської Федерації.

Одночасно суд апеляційної інстанції зауважує, що позивач як застрахована особа вправі самостійно звернутися до органів Пенсійного фонду РФ щодо отримання даних, які містяться в його індивідуальному особовому рахунку, а отримана відповідь на таке звернення може слугувати підставою для призначення позивачу Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській пенсії за наявності відповідної інформації, що підтверджує сплату роботодавцем страхових внесків у визначеному законом розмірі.

Враховуючи, що вимоги позивача щодо визначення пенсійному органу зобов`язання призначити та виплачувати пенсію відповідно до ст.114 Закону України «Про загальтнообов`язкове державне пенсійне страхування» є похідними від визначення відповідачу зобов`язання врахувати спірні періоди роботи, підстави для задоволення якої відсутні, вказані вимоги задоволенню також не підлягають.

Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції не виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин не вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення, яке підлягає скасуванню.

Судові витрати розподілу не підлягають з огляду результат вирішення апеляційної скарги, характер спірних правовідносин та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційну скаргу розглянуто судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) в строки, встановлені статтею 309 КАС України.

Керуючись статтями 242, 308, 309, 311, 315, 317, 321, 322, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області задовольнити, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2022 року у справі № 300/3542/21 скасувати.

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. В. Глушко
судді О. І. Довга
І. І. Запотічний