Справа № 520/765/22
Суддя: Сагайдак В.В.
Дата ухвалення: 2022-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

11 липня 2022 року Справа № 520/765/22

Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Сагайдака В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , до Височанської селищної ради Харківського району Харківської області (вул. Бульварна, буд. 12,с. Високий,Харківський район, Харківська область,62459, ) , про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом , в якому просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення Височанської селищної ради Харківського району Харківської області IX сесії VIII скликання від 12.07.2021. яким позивачу було відмовлено у затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0.15 га.. за адресою: по АДРЕСА_2 , кадастровий № :00:006:0134, та передання її у власність;

- зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 10.02.2021 і затвердити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та надати зазначену земельну ділянку у приватну власність позивачу.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду відкрито спрощене провадження по справі.

Відповідач надав до суду відзив, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Власником житлових будівель і господарських споруд за адресою: АДРЕСА_2 , є позивач ОСОБА_1 на підставі договорів дарування часток житлового будинку, посвідчених приватним нотаріусом ХМНО Шевцовим С.О. 22.10.2020 реєстр. № 1705. приватним нотаріусом ХМНО Кривошеїною І.М. 28.102020 реєстр. № 1354.

На підставі заяви ОСОБА_1 від 27.10.2020 ФО-П ОСОБА_2 були здійснені землевпорядні роботи та складено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки площею 0,1500 га. по АДРЕСА_2 , кадастровий № :00:006:0134. На цій земельній ділянці розташовані: житловий будинок літ. А- 1. загальною площею 51.10 кв.м.. житловою площею 32.30 кв.м.. побудований в 1968 році, вбиральня літ. Д-1. навіс літ. Е-І. сарай літ. Ж-1 (тимчасовий), навіс літ. 3-1. сарай літ. И-1 (тимчасовий, хвіртка № 3. огорожа № 4. підпірна стінка І. самовільні побудови відсутні, що підтверджується довідкою КП «ХРБТ1» від 28.10.2020 № 169.

Земельна ділянка, яка знаходиться у користуванні позивача межує із земельними ділянками по АДРЕСА_3 , які належать ОСОБА_3 , по АДРЕСА_4 , які належать ОСОБА_4 і землями Бабаївської селищної ради.

30.10.2020 між суб`єктами права власності (користування) суміжними земельними ділянками було погоджено межі земельної ділянки ОСОБА_1 ( в тому числі і селищним головою ОСОБА_5 ).

У відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051 у технічній документації із землеустрою визначено обмеження, щодо використання земельної ділянки - водоохоронна зона 0.1106 га.

10.02.2021 позивач звернувся до Височанської ОТГ із заявою про затвердження технічної документації із землеустрою та надання йому у приватну власність земельної ділянки площею 0.15 га по АДРЕСА_2 , кадастровий № :00:006:0134.

Рішенням Височанської селищної ради Харківського району Харківської області IX сесії VIII скликання від 12.07.2021 позивачу було відмовлено у затвердженні технічної документації із землеустрою та передання вказаної земельної ділянки у власність у зв`язку із невідповідністю вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, оскільки земельна ділянка знаходиться у водоохоронній зоні. Також на земельній ділянці, як зазначено у цьому рішенні, розташоване самочинне будівництво - нерухоме майно, яке збудоване або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Висновком експертів Київського НДІСЕ за результатами проведення земельно- технічного дослідження та дослідження з питань землеустрою від 19.05.2021 № 14461/21- 41 (п. 1 та п. 3) підтверджено, що межі земельної ділянки, які визначені технічною документацією із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд гр. ОСОБА_1 в АДРЕСА_4 . Бабаївської селищної ради. Харківського району Харківської області, на межі земельної ділянки з кадастровим номером :00:006:0005. які визначені технічним звітом по встановленню зовнішніх меж прибережної смуги ставка для передачі на умовах оренди гр. ОСОБА_6 для риборозведення га організації місця відпочинку на території Бабаївської селищної ради. Харківського району. Харківської області, не накладаються, невідповідностей вимогам нормативно-правових та інших актів з питань землеустрою та землекористування, чинних станом на 30.10.2020. які могли вилинути на результати заходів, передбачених вказаною документацією із землеустрою, не виявлено.

Згідно інформації про ділянку з публічної кадастрової карти. Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 04.11.2020. земельна ділянка по АДРЕСА_2 має кадастровий номер :00:006:0134. її площа 0.1500 га. право власності не зареєстровано, технічна документації із землеустрою від 03.11.2020.

Межі земельної ділянки позивача були погоджені 30.10.2020 з суб`єктами права власності (користування) суміжними земельними ділянками, в тому числі і з Бабаївською селищною радою, що оформлено актом.

Земельна ділянка, яка перебуває у користуванні позивача має цільове призначення: 02.01 Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і спору д (присадибна ділянка).

Самовільне будівництво на спірній земельній ділянці не ведеться, самовільні побудови відсутні, що підтверджується даними технічного паспорту та витягом з Реєстру будівельної діяльності від 16.12.2021.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, які представляють відповідні територіальні громади і здійснюють від їх імені та у їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Згідно із пунктом 34 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання щодо регулювання земельних відносин.

Статтею 12 ЗК України встановлено, що розпорядження землями територіальних громад відноситься до компетенції рад.

Згідно з положеннями ст. 19 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на категорії. Земельна ділянка, яка за основним цільовим призначенням належить до відповідної категорії земель, відноситься в порядку, визначеному цим Кодексом, до певного виду цільового призначення, що характеризує конкретний напрям її використання та її правовий режим.

Відповідно до статей 18-20 Земельного кодексу України, кожна земельна ділянка, незалежно від форми власності чи використання, має конкретне цільове призначення. Під цільовим призначенням земельної ділянки слід розуміти встановлені законодавством та конкретизовані відповідними органами влади допустимі межі використання земельної ділянки громадянами та юридичними особами.

Цільове призначення спірної земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Частиною першою ст. 181 ЦК України земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення, віднесено до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість).

У свою чергу, річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки (ст. 179 ЦК України).

Крім того, цивільне законодавство виокремлює «складові частини речі» та «складні речі». Так. згідно зі ст. 187 ЦК України складовою частиною речі є все те. що не може бути відокремлене від речі без її пошкодження або істотного знищення. При переході права на річ її складові частини не підлягають відокремленню.

Стаття 4 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» зі змінами, визначено, що будинки, будівлі, споруди будь-якого призначення. їх комплекси та частини, лінійні об`єкти інженерно-транспортної інфраструктури є об`єктами будівництва.

Відповідно до ст. 380 ЦК України житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання.

Отже, житловий будинок не може бути відокремлений від земельної ділянки без його пошкодження або істотного знецінення, та є фактично складовою частиною земельної ділянки.

Водночас, якщо кілька речей утворюють єдине ціле, що дає змогу використовувати його за призначенням, вони вважаються однією річчю (складна річ), що відповідає положенням ч. 1 ст. 188 ЦК України.

Фізично земельна ділянка і житловий будинок (будівля, споруда) ідентифікуються як окремі речі, які в сукупності є однією річчю. Адже будинок (будівлю, споруду) неможливо використовувати без земельної ділянки, і навпаки земельна ділянка втрачає своє функціональне призначення при зміні (знищенні) того чи іншого об`єкта нерухомості, розмішеного на ній.

Згідно із частиною 1 статті 381 ЦК України садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями.

Як установлено у ч. З ст. 79 ЗК України та ч. З ст. 373 ЦК України, право власності на земельну ділянку поширюється на простір, що знаходиться над та під поверхнею ділянки па висоту, і на глибину, необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд.

Отже, зважаючи на положення чинного цивільного та земельного законодавства, з одного боку, земельна ділянка з розміщеними на ній об`єктами нерухомості є однією річчю, а з іншого об`єкт нерухомості є складовою річчю земельної ділянки.

Цільове призначення усіх земельних ділянок, розташованих вздовж ставка, в тому числі і земельної ділянки позивача не змінювались, вони не включались із земель, віднесених до категорії земель громадської і житлової забудови.

Так. ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування. їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією га законами України.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

У відповідності до положень ст.ст. 38-40 ЗК України до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об`єктів загального користування. Використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно- господарського устрою з дотриманням будівельних норм. Громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку. господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Понад норму безоплатної передачі громадяни можуть набувати у власність земельні ділянки для зазначених потреб за цивільно-правовими угодами.

Відповідно до пунктів «а», «б» частини першої статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: придбання за договором купівлі-продажу. ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Відповідно до частини першої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, в межах їх повноважень, визначених цим кодексом.

Безплатно земельні ділянки передаються у власність громадян, зокрема, для будівництва та обслуговування будинку і господарських будівель, у межах граничного розміру, визначеного статтею 121 ЗК України.

Згідно ч. 1 ст. 79 ЗК України, земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Статтею 120 ЗК України встановлено, що у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувана (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. У разі якщо відчужувану (попередньому власнику) такого об`єкта належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку, до набувача цього об`єкта переходить право власності на таку частку.

Статтею 121 Земельного кодексу України визначено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної та комунальної власності для: будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка): у селах у розмірі не більше 0.25 гектара: у селищах у розмірі не більше 0.15 гектара: в містах у розмірах не більше 0,10 гектара: дія будівництва індивідуальних гаражів не більше 0.01 га.

Статтями 125.126 ЗК України встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Безоплатна передача земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на практиці відбувається за порядком, який визначений ст. 118 Земельного кодексу України на підставі технічних матеріалів, які підтверджують розмір земельної ділянки, яка перебуває є користуванні, або за проектом землеустрою щодо відведення земельної ділянки, якщо вона передається із земель запасу.

Стаття 118 ЗК України встановлює порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами.

Відповідно до положень вказаної норми, громадянин, заінтересований у приватизації земельної ділянки у межах норм безоплатної приватизації, що перебуває у його користуванні, у тому числі земельної ділянки, на якій розташовані жилий будинок, господарські будівлі, споруди, що перебувають у його власності, подає клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

До клопотання додоється розроблена відповідно до Закону України «Про землеустрій» технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що замовляється громадянином без надання дозволу на її розроблення.

Частиною 2 ст. 118 ЗК України встановлено, шо у випадку, визначеному частиною першою цієї статті, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у місячний строк з дня отримання технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) приймає рішення про її затвердження та передачу земельної ділянки у власність або вмотивоване рішення про відмову.

За ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої вдали або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, клопотання подається до Рали міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим. Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно ч. 11 ст. 118 ЗК України у разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду питання вирішується в судовому порядку. Текст статті 118 із змінами, внесеними згідно із Законом № 1423-ІХ від 28.04.2021.

Відповідно до ч. 14 ст. 186 ЗК України, технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) погодженню не підлягає і затверджується: Верховною Радою Автономної Республіки Крим. Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у разі якщо земельна ділянка перебуває у державній або комунальній власності; власником земельної ділянки, у разі якщо земельна ділянка перебуває у приватній власності.

Стаття 186-1 ЗК України, якою було встановлено повноваження органів виконавчої влади в частині погодження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, виключена на підставі Закону № 1423-ІХ від 28.04.2021.

Законом, який визначає правові та організаційні основи діяльності у сфері землеустрою і спрямований на регулювання відносин, які виникають між органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами із забезпечення сталого розвитку землекористування, є Закон України «Про землеустрій».

Згідно ст. 25 вказаного Закону, документація із землеустрою розробляється у вигляді схеми, проекту, робочого проекту або технічної документації.

Одним з видів документації з землеустрою є зокрема технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Види документації із землеустрою та їх склад встановлюються виключно цим Законом.

Відповідно до ст. 55 Закону України «Про землеустрій», встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо- геодезичних і картографічних матеріалів.

Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Згідно ч.ч. 9-10 ст. 118 ЗК України (зі змінами, які діяли на момент подання заяви позивачем про затвердження технічної документації із землеустрою), відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проект) землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

У зв`язку із тим, що відповідачем не приймалось рішення, позивач вимушений був замовити проведення державної експертизи технічної документації із землеустрою, який був складений експертами 19.05.2021.

На підставі Закону № 1423-ІХ від 28.04.2021 були внесені зміни у ст. 118 ЗК України та в ч. 9 цієї статті обов`язок здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації був скасований.

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Тобто, з наведених норм права можна дійти висновку, що після розроблення вказаної документації на землю, яка відповідно до ч. 14 ст. 186 ЗК України не підлягає погодженню, у двотижневий строк орган місцевого самоврядування приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Крім того, з аналізу норми ст. 118 ЗК України можна дійти висновку, що відмова органу місцевого самоврядування у затвердженні технічної документації із землеустрою може полягати лише у разі отримання не погодженої технічної документації (в даному випадку така документація не підлягає погодженню) та після здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання негативного висновку такої експертизи, шо у даному випадку, згідно ст. 9 ЗУ «Про державну експертизу землевпорядної документації» та Закону № 1423-ІХ від 28.04.2021 не проводиться.

В даному випадку позивач розробив технічну документацію із землеустрою та отримав висновок експертів за результатами проведення земельно-технічного дослідження та дослідження питань із землеустрою, яким не встановлено невідповідність вимогам законів та прийнятих нормативно-правових актів, яку затвердити відповідач відмовився з тих підстав, що у зв`язку із невідповідністю вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, оскільки земельна ділянка знаходиться у водоохоронній зоні. Також на земельній ділянці, як зазначено у цьому рішенні, розташоване самочинне будівництво - нерухоме майно, яке збудоване або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил, що не узгоджується з поданими позивачем на розгляд селищної ради матеріалам.

У відповідності до даних Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 04.11.2020 земельна ділянка АДРЕСА_4 . Харківського району. Харківської області, площею 0.1500 га. відноситься до земель житлової та громадської забудови, цільове призначення: 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). На момент подання на затвердження технічної документації із землеустрою і по цей час категорія земель не була змінена, цільове призначення земельної ділянки також не змінено.

До державного земельного кадастру були внесені відомості про обмеження у використанні земельної ділянки - вид - водоохоронна зона, площа земельної ділянки (її частини), на яку поширюється дія обмеження 0,1106 га. підстава для виникнення обмеження Постанова Кабінету Міністрів «Про затвердження Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них» від 08.05.1996 № 486, дата державної реєстрації обмеження 05.08.1996.

Статтею 19 ЗК України визначено, що землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, у тому числі: землі житлової та громадської забудови й землі водного фонду.

У відповідності до положень ст. 58. ст. 59 ЗК України до земель водного фонду належать землі, зайняті:

а) морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами:

б) прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами;

в) гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них;

г) береговими смугами водних шляхів:

г) штучно створеними земельними ділянками в межах акваторій морських портів.

Для створення сприятливого режиму вздовж морів, навколо озер, водосховищ та інших водних об`єктів встановлюються водоохоронні зони, межі яких зазначаються в документації із землеустрою, містобудівній документації на місцевому та регіональному рівнях. Відомості про межі водоохоронних зон вносяться до Державного земельного кадастру.

Порядок визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режим ведення господарської діяльності в таких зонах встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Землі водного фонду можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності.

Згідно ст. 87 Водного кодексу України для створення сприятливого режиму водних об`єктів, попередження їх забруднення, засмічення і вичерпання, знищення навколоводних рослин і тварин, а також зменшення коливань стоку вздовж річок, морів та навколо озер, водосховищ і інших водойм встановлюються водоохоронні зони.

Водоохоронна зона є природоохоронною територією господарської діяльності, що регулюється.

На території водоохоронних зон забороняється:

1) використання стійких та сильнодіючих пестицидів;

2) влаштування кладовищ, скотомогильників, звалищ, полів фільтрації:

3) скидання неочищених стічних вод. використовуючи рельєф місцевості (балки, пониззя, кар`єри тощо), а також у потічки.

В окремих випадках у водоохоронній зоні може бути дозволено добування піску і гравію за межами земель водного фонду на сухій частині заплави, у праруслах річок за погодженням з обласними. Київською. Севастопольською міськими державними адміністраціями, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері розвитку водного господарства, та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр.

Зовнішні межі водоохоронних зон визначаються за спеціально розробленими проектами.

Порядок визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режим ведення господарської діяльності в них встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Виконавчі комітети сільських, селищних, міських рад зобов`язані доводити до відома населення, всіх заінтересованих організацій рішення щодо меж водоохоронних зон і прибережних захисних смуг, а також водоохоронного режиму, який діє на цих територіях.

Контроль за створенням водоохоронних зон і прибережних захисних смуг, а також за додержанням режиму використання їх територій здійснюється виконавчими комітетами сільських, селищних, міських рад і центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.

За ст. 88, ст. 89 з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм в межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною:

для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менше 3 гектарів - 25 метрів;

для середніх річок, водосховищ на них та ставків площею більше 3 гектарів - 50 метрів;

для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів.

Якщо крутизна схилів перевищує три градуси, мінімальна ширина прибережної захисної смуги подвоюється.

Прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності.

Об`єкти, що знаходяться у прибережній захисній смузі, можуть експлуатуватись, якщо при цьому не порушується її режим. Не придатні для експлуатації споруди, а також ті. що не відповідають встановленим режимам господарювання, підлягають винесенню з прибережних захисних смуг.

У прибережних захисних смугах дозволяються реконструкція, реставрація та капітальний ремонт існуючих об`єктів.

Згідно п. 12. п. 14 Постанови Кабінету Міністрів «Про затвердження Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них» від 08.05.1996 № 486. у водоохоронній зоні дотримується режим регульованої господарської діяльності. На території водоохоронної зони забороняється: використання стійких та сильнодіючих пестицидів; розміщення кладовищ, скотомогильників, звалищ, полів фільтрації; скидання неочищених стічних вод з використанням балок, кар`єрів, струмків тощо. Прибережні захисні смуги у межах водоохоронної зони можуть використовуватися для провадження господарської діяльності за умови обов`язкового виконання вимог, передбачених статтями 88. 89 та 90 Водного кодексу України. Виконання водоохоронних та інших заходів щодо впорядкування водоохоронних зон, за винятком земель водного фонду, покладається на виконавчі комітети Рад. сільськогосподарські, водогосподарські, рибогосподарські підприємства, а також на інших власників і землекористувачів.

Інших обмежень вказаним Порядком не встановлено.

Частиною 3 статті 60 Земельного кодексу України передбачено, що розміри і межі прибережної захисної смуги встановлюються за окремими проектами землеустрою, а в межах населених пунктів - з урахуванням містобудівної документації.

Згідно зі статтями 1.20 Закону України «Про землеустрій» проект землеустрою - це сукупність нормативно-правових, економічних, технічних документів щодо обгрунтування заходів із використання та охорони земель.

Пунктами 1.4. 5. 6 Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 травня 1996 року № 486 (486-96-п) , передбачено, що розміри і межі водоохоронних зон визначаються проектом на основі нормативно-технічної документації, яка узгоджується з відповідними органами, власниками землі, землекористувачами і затверджуються відповідними місцевими органами державної виконавчої влади. Межі водоохоронних зон встановлюються з урахуванням:

рельєфу місцевості, затоплення, підтоплення, інтенсивності берегоруйнування. конструкції інженерного захисту берега; цільового призначення земель, що входять до складу водоохоронної зони.

Згідно з пунктом 2.9 Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 5 листопада 2004 року № 434, який втратив чинність на підставі Наказу Міністерства екології та природних ресурсів України N 217 від 12.06.2017. у разі відсутності належної землевпорядної документації та встановлених у натурі (на місцевості) меж щодо водоохоронних зон та прибережних захисних смуг водних об`єктів, природоохоронний орган забезпечує їх збереження шляхом урахування при розгляді матеріалів щодо вилучення-(викупу), надання цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених статтею 88 Водного кодексу України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 8 травня 1996 року № 486 «Про затвердження Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них» (486-96-п). з урахуванням конкретної ситуації.

На момент прийняття оскаржуваного рішення, проекту прибережної захисної смуги відповідачем не розроблено та не затверджено, жодним документом не встановлено факт того, що земельна ділянка позивача розташована в межах прибережної захисної смуги тому, що і на теперішній час розміри і межі природоохоронних зон не визначені.

За відсутності проекту та нормативно-технічної документації, яка узгоджується з відповідними органами, встановити межі прибережної захисної смуги неможливо.

До того ж. суміжні земельні ділянки були передані у власність громадянам, де також є обмеження у використанні у виді водоохоронної зони.

В порушення вимог ст. 87 ВК України позивачу не було повідомлено щодо меж водоохоронних зон і прибережних захисних смуг, а також водоохоронного режиму, який діє на цих територіях.

Враховуючи вищевикладене позовні вимоги підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат відповідно до ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 2, 6-10, 13-14, 77, 139, 242-246, 250, 255, 295, Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , до Височанської селищної ради Харківського району Харківської області (вул. Бульварна, буд. 12,с. Високий,Харківський район, Харківська область,62459, ) , про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Височанської селищної ради Харківського району Харківської області IX сесії VIII скликання від 12.07.2021. яким позивачу було відмовлено у затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0.15 га.. за адресою: по АДРЕСА_2 , кадастровий № :00:006:0134, та передання її у власність.

Зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 10.02.2021 і затвердити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та надати зазначену земельну ділянку у приватну власність позивачу, з урахуванням висновків суду.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Височанської селищної ради Харківського району Харківської області (вул. Бульварна, буд. 12,с. Високий,Харківський район, Харківська область,62459, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) судовий збір у сумі 992 грн. 40 коп.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

В разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 11 липня 2022 року.

Суддя Сагайдак В.В.