Справа № 160/24108/21
Суддя: Турлакова Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2022-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Турлакової Н.В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Міністерства у справах ветеранів України, Комунального закладу «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» Дніпропетровської обласної ради» про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-
ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Міністерства у справах ветеранів України, Комунального закладу «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» Дніпропетровської обласної ради», в якій позивач просить:
- визнати протиправною бездіяльність Комунального закладу «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» Дніпропетровської обласної ради» щодо встановлення другої групи інвалідності з 01.12.2020 року;
- зобов`язати Комунальний заклад «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» Дніпропетровської обласної ради» встановити ОСОБА_1 другу групу інвалідності з 30.09.2020 року;
- визнати протиправною бездіяльність Міністерства у справах ветеранів України, що полягає у невиплаті різниці сум одноразової грошової допомоги;
- зобов`язати Міністерство у справах ветеранів України призначити та виплатити ОСОБА_1 різницю сум одноразової грошової допомоги у зв`язку з підвищенням групи інвалідності до другої групи інвалідності з 30.09.2020р.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 06.11.2018 йому було встановлено третю групу інвалідності внаслідок травми пов`язаної із захистом Батьківщини. 20.04.2021 року він звернувся до Міністерства у справах ветеранів України із заявою про виплату одноразової грошової допомоги з урахуванням раніше виплаченої суми у зв`язку зі встановленням II групи інвалідності. Проте, відповідач-1 у листом №5136/09/09.4-21 від 20.05.2021р. відмовив йому у виплаті одноразової грошової допомоги з урахуванням раніше виплачених сум на підставі того, що зміна групи інвалідності відбулась рішенням МСЕК 11.11.2020р. з 01.12.2020р. більше, ніж через 2 року після первинного встановлення групи інвалідності. Позивач зазначає, що датою встановлення інвалідності вважається день надходження до медико-соціальної експертної комісії документів, необхідних для огляду. Таким чином, позивач звернувся на переогляд 30.09.2020 року, тобто у дворічний термін з моменту первинного встановлення інвалідності, у зв`язку з чим, відповідачем-2 протиправно зазначив дату встановлення ІІ групи інвалідності 01.12.2020р., відповідно, він має право на виплату одноразової грошової допомоги з урахуванням раніше виплачених сум.
Ухвалою суду від 31.01.2022 року відкрито провадження у справі та відповідно до частини 2 статті 257 КАС України ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Відповідачем-1 подано до суду відзив на позов в якому зазначено, що позивач МСЕК 06.11.2018 встановив Позивачу ІІІ групу інвалідності внаслідок поранення, отриманого при захисті Батьківщини. Позивач 30.09.2020 був повторно оглянутий МСЕК та 11.11.2020 рішенням МСЕК (довідка серія 12ААБ № 619124) було встановлено ІІ групу інвалідності з 01.12.2020 внаслідок поранення, отриманого при захисті Батьківщини. Після чого до Мінветеранів надійшла друга заява ОСОБА_1 від 12.11.2020 про надання одноразової грошової допомоги у зв`язку із погіршенням стану здоров`я і отриманням ІІ групи інвалідності. Відповідач зазначає, що зміна групи інвалідності відбулася понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності. З урахуванням викладеного та згідно протоколу міжвідомчої комісії від 25.02.2021 № 2 позивачу відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги, про що позивача було повідомлено листом Мінветеранів від 01.03.2021 № 2130/02/09.1-21.
Дослідивши чинне законодавство та матеріали справи, суд доходить наступних висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України з15.07.2014р. по 12.08.2014, що підтверджується Довідкою №111/1 від 30.08.2018р.
06.11.2018р. ОСОБА_1 було встановлено третю групу інвалідності внаслідок травми пов`язаної із захистом Батьківщини, що підтверджується Довідкою №031601 від 10.11.2019р. обласної МСЕК №1.
30.09.2020р. позивач звернувся до КЗ «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» Дніпропетровської обласної ради на огляд та був направлений на обстеження УкрДержНДІ МСПІ, де знаходився з 13.10.2020 по 23.10.2020, що підтверджується Довідкою УкрДержНДІ МСПІ №90/4589 від 13.04.2021р., листом обласної МСЕК №1 від 19.04.2021р. та не заперечується сторонами.
11.11.2020р. рішенням МСЕК (довідка серія 12ААБ № 619124) було встановлено ІІ групу інвалідності з 01.12.2020 внаслідок поранення, отриманого при захисті Батьківщини.
20.04.2020 року ОСОБА_1 звернувся до Міністерства у справах ветеранів України із заявою (вх. № М-1315 від 27.04.2021) про призначення та виплату одноразової грошової допомоги, у зв`язку із встановлення інвалідності ІІ групи внаслідок "поранення, отриманого при захисті Батьківщини", з урахуванням раніше виплаченої суми.
Міністерство у справах ветеранів України листом від 20.05.2021 № 5136/09/09.4-21 повідомило позивача, що: «Враховуючи те, що Вам III група інвалідності вперше була встановлена 06.11.2018, Міжвідомчою комісією з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера і деяких інших категорій осіб, відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (далі - міжвідомча комісія) 13.12.2018 призначена та виплачена одноразова грошова допомога у зв`язку із встановленням III групи інвалідності внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини у сумі 440 500 грн., а 11.11.2020 Вам встановлено II групу інвалідності внаслідок з цієї ж причини.
Отже, зміна групи інвалідності відбулася понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності.
З урахуванням викладеного та згідно протоколу міжвідомчої комісії від 25.02.2021 №2, Вам відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги про, що Вас було повідомлено листом Мінветеранів від. 01.03.2021 №2130/02/09.1-21».
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Згідно з частиною 5 статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 21-4 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті, йому призначається і виплачується одноразова грошова допомога.
Разом з цим, основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у ст. 1 якого, зокрема, встановлено, що соціальний захист військовослужбовців діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Згідно ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: 4) встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Відповідно до ч.4 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців», якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
Згідно ст. 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Так, згідно ст.1 Закону України «Про реабілітацію інвалідів в Україні» медико-соціальна експертиза - визначення на основі комплексного обстеження усіх систем організму конкретної особи міри втрати здоров`я, ступеня обмеження її життєдіяльності, викликаного стійким розладом функцій організму, групи інвалідності, причини і часу її настання, а також рекомендацій щодо можливих для особи за станом здоров`я видів трудової діяльності та умов праці, потреби у сторонньому догляді, відповідних видів санаторно-курортного лікування і соціального захисту для найповнішого відновлення усіх функцій життєдіяльності особи.
Статтею 3 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» визначено, що інвалідність як міра втрати здоров`я визначається шляхом експертного обстеження в органах медико-соціальної експертизи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. Положення про медико-соціальну експертизу затверджується Кабінетом Міністрів України з урахуванням думок громадських організацій осіб з інвалідністю.
Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (далі - одноразова грошова допомога) військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві визначено Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 (надалі - Порядок № 975).
Згідно з пунктом 3 Постанови №975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Відтак, право на отримання одноразової грошової допомоги безпосередньо пов`язане з датою встановлення інвалідності та, відповідно, визначається положенням законодавства, яке було чинним саме на той момент, та встановлювало, зокрема, порядок отримання та розмір такої допомоги. Наступна зміна законодавства не впливає на порядок отримання, розмір допомоги тощо, і це відповідає принципу правової визначеності як складової принципу верховенства права, та, відповідно, не призводить до ситуації, за якої особа, якій встановлена інвалідність, у подальшому внаслідок внесення змін до законодавства втратить таке право взагалі або їй буде зменшено розмір відповідної допомоги.
Згідно з п. 8 Порядку № 975 якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
У разі повторного встановлення (зміни) групи інвалідності, причин її виникнення або ступеня втрати працездатності понад дворічний строк після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється.
Відповідно до пункту 8 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1317, датою встановлення інвалідності та ступеня втрати професійної працездатності потерпілому від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання у відсотках вважається день надходження до комісії документів, зазначених у пункті 3 цього Положення.
З аналізу наведених норм вбачається, що законодавством України передбачено право військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі у випадку встановлення під час повторного огляду згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищої групи інвалідності, за умови, що встановлення вищої групи інвалідності або більшого відсотку втрати працездатності відбулось протягом двох років після первинного встановлення інвалідності або відсотку втрати працездатності.
Також суд зазначає, що вказані вище положення застосовуються при вирішенні питання щодо отримання доплат між розміром раніше отриманої одноразової грошової допомоги при встановленні інвалідності нижчої групи (меншого відсотка втрати працездатності) та розміром одноразової грошової допомоги, яка повинна виплачуватись при встановлені інвалідності вищої групи (більшого відсотка втрати працездатності).
Спір виник щодо права позивача на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням 2 групи інвалідності з 01.12.2020р.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивачу 06.11.2020р. було встановлено третю групу інвалідності внаслідок травми пов`язаної із захистом Батьківщини, а 30.09.2020р., у зв`язку з погіршанням здоров`я, позивач звернувся на оглдя до КЗ «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» Дніпропетровської обласної ради, в наслідок чого, 11.11.2020р. рішенням МСЕК (довідка серія 12ААБ № 619124) було встановлено ІІ групу інвалідності з 01.12.2020 внаслідок поранення, отриманого при захисті Батьківщини.
З аналізу наведених норм Закону №2011-XII та Порядку №975 вбачається, що законодавство допускає можливість виплати грошової допомоги у разі встановлення військовослужбовцю вищої групи інвалідності, проте при зміні групи інвалідності протягом двох років з моменту її первинного встановлення.
У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється.
Аналіз вищеназваних норм законодавства дає підстави для висновку про те, що право на отримання одноразової грошової допомоги безпосередньо пов`язане з датою встановлення інвалідності та, відповідно, визначається положенням законодавства, яке було чинним саме на той момент, та встановлювало, зокрема, порядок отримання та розмір такої допомоги.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постанові від 09.11.2018 (справа №759/5707/16-а).
Таким чином, суд приходить до висновку, що у Довідці МСЕК КЗ «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» Дніпропетровської обласної ради» 12ААБ № 619124 від 11.11.2020р. протиправно зазначена дата встановлення другої групи інвалідності позивача 01.12.2020р., замість 30.09.2020р., дня надходження до МСЕК документів, необхідних для огляду хворого.
На підставі викладеного, у позивача виникає право на отримання відповідної допомоги, яка має бути виплачена з урахуванням виплаченої раніше суми одноразової грошової допомоги.
Право на соціальні виплати включається в поняття «майно» в розумінні статті 1 Протоколу першого до ЄКПЛ. Концепція «майна» в розумінні статті 1 Протоколу першого до ЄКПЛ має автономне значення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у внутрішньому праві: певні інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть вважатися «правом власності», а відтак і «майном». Отже, при з`ясуванні змісту поняття «майно» недостатньо керуватися національним законодавством держав-учасниць ЄКПЛ. Щоб вирішити питання щодо застосування статті 1 Протоколу першого до ЄКПЛ до конкретної справи, ЄСПЛ повинен з`ясувати, чи надають обставини справи в цілому заявнику право на самостійний інтерес, що захищається цією статтею. Аналізуючи практику розгляду ЄСПЛ справ щодо порушення права володіння майном, можемо зробити висновок, що поняття «майно», як і «власність», має досить широке тлумачення й охоплює цілу низку економічних інтересів (активів) - як матеріальних, так і нематеріальних та включає в себе право на пенсію та соціальні виплати:
Справа «Міллер проти Австрії» від 16 грудня 1974 року - обов`язок сплачувати внески у фонди соціального забезпечення може створити право власності на частку активів, які формуються відповідним чином.
Справа «Гайгузус проти Австрії» від 16 вересня 1996 року - якщо особа робила внески у певні фонди, в тому числі пенсійні, то такі внески є часткою спільних коштів фонду, яка може бути визначена у будь-який момент, що, в свою чергу, може свідчити про виникнення у відповідної особи права власності.
Справа «Стек та інші проти Сполученого Королівства» від 12 квітня 2006 року - в сучасній демократичній державі багато осіб протягом усього свого життя або ж його частини, коли йдеться про засоби для існування, перебувають у повній залежності від виплат за соціальним страхуванням або соціальним забезпеченням. В правових системах багатьох країн визнається, що такі особи потребують певного забезпечення, і відтак для них передбачається, що в разі дотримання умов, за яких вони можуть скористатися цими встановленими для них виплатами, вони автоматично будуть отримувати відповідні виплати.
Справа «Сук проти України» від 10 березня 2011 року поняття «майно» в першій частині статті 1 Протоколу першого має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Певні інші права та інтереси, що складають активи, наприклад, борги, можуть також вважатися «майновими правами» і, відповідно, «майном» у розумінні цього положення. Держава на власний розсуд визначає, які доплати надавати своїм працівникам із державного бюджету. Держава може ввести, призупинити або припинити їх виплату, вносячи відповідні законодавчі зміни. Однак, якщо законодавча норма, яка передбачає певні доплати, є чинною, а передбачені умови - дотриманими, державні органи не можуть відмовляти у їх наданні, доки законодавче положення залишається чинним.
Справа «Пічкур проти України» від 07 листопада 2013 року - якщо у договірній державі є чинне законодавство, яким передбачено право на соціальні виплати, зумовлені або не обумовлені попередньою сплатою внесків, це законодавство має вважатися таким, що породжує майновий інтерес, який підпадає під дію статті 1 Протоколу першого, для осіб, що відповідають вимогам такого законодавства.
Обираючи спосіб захисту порушеного права позивача, суд враховує таке.
Дії суб`єкта владних повноважень - активна поведінка, яка може мати вплив на права, свободи та інтереси фізичних та юридичних осіб. Відмінна риса даного виду юридичних фактів полягають у тому, що норми права пов`язують з ними юридичні наслідки саме в силу вольового характеру юридичних дій.
Бездіяльність - пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод та інтересів фізичної та юридичної особи. Сама по собі бездіяльність - це триваюча пасивна поведінка суб`єкта, яка виражається у формі невчинення дії (дій), яку він зобов`язаний був і міг вчинити.
В даному випадку, зазначаючи не вірну дату встановлення ІІ групи інвалідності позивачу, відповідач вчинив активні дії.
Згідно частини першої та другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
За сукупності викладених обставин, з метою належного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати Комунальний заклад «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» Дніпропетровської обласної ради» вчинити дії по зазначенню дати встановлення ОСОБА_1 другої групи інвалідності з 30.09.2020 року.
Разом з тим, позовна вимога про визнання протиправною бездіяльність Міністерства у справах ветеранів України, що полягає у невиплаті різниці сум одноразової грошової допомоги не підлягає задоволенню, оскільки є передчасною, у зв`язку з тим, що дата встановлення ІІ групи інвалідності позивачу 30.09.2020р. була встановлена тільки даним рішенням суду.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 06.11.2019 у справі № 509/1350/17 оцінюючи ефективність обраного судом способу захисту (зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву) зазначила, що суд має право визнати бездіяльність суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язати вчинити певні дії. Суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. При цьому застосування такого способу захисту вимагає з`ясування судом, чи виконано позивачем усі визначені законом умови, необхідні для одержання дозволу на розробку проекту землеустрою. Разом з тим наведених обставин судами не встановлено. Оцінка правомірності відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою стосувалася лише тих мотивів, які наведені відповідачем у оскаржуваному рішенні. Однак суди не досліджували у повній мірі, чи ці мотиви є вичерпними і чи дотримано позивачем усіх інших умов для отримання ним такого дозволу. Отже, як зазначила Велика Палата Верховного Суду, апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що належним способом захисту та відновлення прав позивача у цій справі буде зобов`язання відповідача повторно розглянути відповідну заяву позивача про надання йому дозволу на розробку проекту землеустрою (п. 36- 39).
Тобто, застосування такого способу захисту прав та інтересів позивача як зобов`язання уповноваженого органу прийняти конкретне рішення, є правильним, коли уповноважений орган розглянув клопотання заявника та прийняв рішення, яким відмовив в його задоволенні.
В такому разі, суд під час перевірки підстав прийняття рішення, перевіряє конкретні підстави відмови в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою. У разі визнання незаконності підстав, що стали причиною прийняття рішення про відмову в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, доцільним способом захисту є власне зобов`язання уповноваженого суб`єкта прийняти конкретне рішення, а не зобов`язання повторно розглянути клопотання, оскільки клопотання вже було розглянуто, рішення прийнято, тому повторний розгляд клопотання не захистить прав заявника.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що порушені права позивача підлягають відновленню шляхом зобов`язання Міністерства у справах ветеранів України здійснити дії по призначенню та виплаті ОСОБА_1 різниці сум одноразової грошової допомоги у зв`язку з підвищенням групи інвалідності до другої групи інвалідності з 30.09.2020р.
Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а за змістом ст. 90 цього Кодексу суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Керуючись ст.ст.241-250 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -
Визнати протиправними дії Комунального закладу «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» Дніпропетровської обласної ради» щодо встановлення ОСОБА_1 другої групи інвалідності з 01.12.2020 року.
Зобов`язати Комунальний заклад «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» Дніпропетровської обласної ради» вчинити дії по зазначенню дати встановлення ОСОБА_1 другої групи інвалідності з 30.09.2020 року.
Зобов`язати Міністерство у справах ветеранів України здійснити дії по призначенню та виплаті ОСОБА_1 різниці сум одноразової грошової допомоги у зв`язку з підвищенням групи інвалідності до другої групи інвалідності з 30.09.2020р.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.В. Турлакова