Справа № 400/10921/21
Суддя: Устинов І. А.
Дата ухвалення: 2022-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 липня 2022 р. № 400/10921/21
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Устинова І.А., розглянув в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

до відповідача:Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020,
про:визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі - відповідач), в якому просив суд:

визнати протиправними діїГоловного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначені пенсії за вислугу років відповідно до пункту а) ч. 1 ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до пункту а) ч. 1 ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з 20.08.2021 - з дати звернення за призначенням такої пенсії, яку виплачувати в розмірі 70% відповідних сум грошового забезпечення.

Ухвалою від 15.11.2021р. суд відкрив провадження за цим позоовм за правилами спрощеного позовного провадження відповідно до ст.260 КАС України (без виклику сторін у судове засідання).

В обгрунтування позову позивач зазначив, що з 04.10.2020р. отримує пенсію в розмірі 52% суми грошового забезпечення відповідно до пункту "б" частини 1 ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон №2262-ХІІ). Звернувшись до відповідача з заявою про призначення пенсії відповідно до пункту "а" ч.1 ст.12 вказаного вище Закону виходячи з 70% суми грошового забезпечення перевівши позивача з одного виду пенсії на інший, позивач отримав відмову в задоволенні своєї заяви з підстав того, що календарна вислуга років ОСОБА_1 складає 16 років, що не дає право останньому на призначення пенсії за вислугу років. З такою позицією позивач не прогоджується, оскільки згідно витягу командира Військової частини НОМЕР_2 №208 від 02.10.2020р. загальний стаж позивача складає 27 років 2 місяці 6 днів, що в календарному обчисленні складає - 16 років 02 місяці 25 днів, в пільговому - 10 років 11 місяців 11 днів. Таким чином на думку позивача, відповідач діяв протиправно відмовивши йому в призначенні пенсії відповідно пункту "а" ч.1 ст.12 Закону №2262-ХІІ.

Відповідач відзиву на позов не надав, про розгляд справи повідомлявся ухвалою суду від 15.11.2021р., яку суд направив відповідачу через підситему "Електронний суд" .

Згідно з пунктом 2 частини шостої статті 251 Кодексу адміністративного судочинства України, днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України, ухвала є одним із видів судового рішення.

Довідкою про доставку електронного листа підтверджується, що ухвала від 15.11.2021р. про відкриття провадження у справі була направлена позивачу в електронному вигляді та доставлена на його електронну адресу.

Отже, ухвала від 15.11.2021р вручена представнику відповідача належним чином.

Відповідно до ч. 4 ст. 159 КАС України неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Відповідно до ст. 262 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження. Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

03.10.202р. наказом командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) №208 від 02.10.2020р. ОСОБА_1 було виключено зі списків особового складу військової частини як такого, що звільнений з військової служби в запас наказом Командувача військ оперативного командування «Південь» (по особовому складу) №286 від 29.09.2020р.

З 04.10.2020р. Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області позивачу призначено пенсію за вислугу років відповідно до пункту "б" ч. 1 ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» - у зв`язку з досягненням на день звільнення зі служби 45-річного віку, за наявності страхового стажу 25 років і більше, з яких не менше ніж 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба.

Отже, з 04.10.2020р. позивач перебуває на пенсійному обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Миколаївській та отримує пенсію відповідно до пункту "б" ч. 1 ст, 12 Закону №2262-ХІІ виходячи з 52% відповідних сум грошового забезпечення.

Разом з тим суд зазначає, що згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) №208 від 02.10.2020, вислуга років позивача на день звільнення з військової служби становить: в календарному обчисленні - 16 років 02 місяці 25 днів; у пільговому обчисленні -10 років 11 місяці 11 днів; загальна - 27 років 02 місяці 06 днів.

20.08.2021 року позивач звернувся до відповідача з заявою, в якій просив призначити пенсію за вислугу років відповідно до пункту "а" ч. 1 ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», перевівши з одного виду пенсії на інший.

Проте, відповідач листом від 10.09.2021р. за вих.№11006-10907/0-02/8-1400/21 відмовив ОСОБА_1 у призначення пенсії за вислугу років. Така відмова обґрунтована тим, що згідно матеріалів пенсійної справи позивача, календарна вислуга років, станом на момент призначення пенсії становить 16 років, що не дає права для призначення пенсії за вислугу років.

Позивач вважає акі дії відповідача протиправними та такими, що суперечать Конституції та іншим законам України, тому звернувся до суду за захистом своїх прав з даним позовом.

Відповідно до п. «а» ч.1 ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», пенсія за вислугу років призначається: особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "ж" статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше.

Верховним Судом під час розгляду адміністративної справи №480/4241/18 відступлено від правових висновків викладених в рішеннях від 22.11.2018р. у справі №161/4876/17, від 15.08.2019р. у справі №281/459/17, від 27.03.2020р. у справі №569/727/17 та інших, у яких Верховний Суд дійшов висновку про неможливість пільгового обчислення вислуги років та невідповідності в цій частині Порядку №393 Закону №2262-ХІІ, та висловив правову позицію, що для призначення пенсій за вислугу років за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» календарна вислуга років може бути зарахована на пільгових умовах відповідно до Порядку №393.

В подальшому, зазначений правовий висновок був відображений у постановах Верховного Суду від 13.05.2021 у справі №140/1753/19, від 04.06.2021 у справі № 755/2575/17, від 04.06.2021 у справі №761/8515/17, від 08.06.2021 у справі №360/3326/18, від 04.08.2021 у справі №360/3121/18, від 07.09.2021 у справі №761/28991/17, 08.08.2021 у справі №320/4635/20, від 20.10.2021 у справі №200/1882/20-а, від 01.11.2021 у справі №620/1837/20, та інших.

Відповідно до ч.4 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Повноважень суду на відступ від правового висновку Верховного Суду, КАС України та Закон України «Про судоустрій і статус суддів» не передбачає.

За таких обставин, виходячи з наявних у справі доказів, суд вказує на те , що у позивача є 27 років вислуги загального стажу, а з 04.10.2020р. позивачу вже було призначено пенсію за вислугу років відповідно до п. "б" ч.1 ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Крім того, сам позивач вважає, що він має право на пенсію за вислугу років в розмірі 70% суми грошового забезпечення, а відповідачем призначено йому лише 52% суми грошового забезпечення.

Згідно листа відповідача від 10.09.2021р. за вих.№11006-10907/0-02/8-1400/21 Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області повідомляє позивачу про те, що він не має право на пенсію за вислугу років з урахуванням грошового забезпечення 70 % відповідно до п. "а" ч. 1 ст. 12 Закону № 2262-ХІІ. оскільки позивач звільнений з військової служби з 03.10.2020, а календарна вислуга на день звільнення становить 16 років, що не дає прана на переведення на пенсію за вислугу років з урахуванням грошового забезпечення 70 % відповідно до п. "а" ч. 1 ст. 12 Закону № 2262-ХІІ.

У витязі з наказу командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) №208 від 02.10.2020р. вислуга років позивача на день звільнення з військової служби становить: в календарному обчисленні - 16 років 02 місяці 25 днів; у пільговому обчисленні -10 років 11 місяці 11 днів; загальна - 27 років 02 місяці 06 днів.

Пунктом "а" ч. 1 ст. 12 Закону № 2262-ХІІ визначено, що на день звільнення зі служби особа повинна мати вислугу 25 календарних років і більше, що дає право на пенсію за вислугу років з урахуванням грошового забезпечення 70 % суми грошового забезпечення.

Позивачем не надано до суду належних доказів, що підтверджували б право позивача на пенсію відповідно до вимог п. "б" ч. 1 ст. 12 Закону № 2262-ХІІ.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що дії Головного управління Пенсійного фонду в Миколаївській області щодо відмови ОСОБА_1 у переведенні на інший вид пенсії за вислугою років відповідно до вимог п. "а" ч. 1 ст. 12 Закону № 2262-ХІІ, є такими що відповідають нормам чинного законодавства.

Суд вважає зазначену відмову відповідача правомірною та не знаходить підстав для задоволення позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду в Миколаївській області.

Судові витрати по справі відсутні.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ., РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020, ) відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя І. А. Устинов