Справа № 120/11781/21-а
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2022-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/11781/21-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Бошкова Ю.М.

Суддя-доповідач - Смілянець Е. С.

07 липня 2022 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Полотнянка Ю.П. Драчук Т. О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 12 січня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Вінницькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Управління Державної казначейської служби України у м. Вінниці Вінницької області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

у вересні 2021 року позивач, ОСОБА_1 , звернулася в суд з позовом до Головного управління ДПС у Вінницькій області (відповідача) про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії.

Вінницький окружний адміністративний суд рішенням від 12.01.2022 в задоволенні позову відмовив. Судове рішення мотивоване тим, що наявні записи в ЄДР речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності свідчать про те, що позивачка набула право власності на об`єкти нерухомого майна 22.04.2019 та у відповідності до норм Податкового кодексу України правомірно сплатила податок з доходів фізичних осіб та військовий збір, оскільки з моменту останньої реєстрації права власності пройшло менше трьох років, відтак підстави для повернення помилково сплачених податків та зборів відсутні.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Аргументами на підтвердження вимог скарги зазначає, що факт розірвання 22.04.2019 договорів купівлі - продажу житлового будинку та земельної ділянки з відстроченням платежу від 08.11.2018 доводять те, що між нею та ОСОБА_2 не відбулась угода про відчуження належних їй об`єктів нерухомості та дохід вона не отримала.

Вважає, що факт реєстрації 22.04.2019 повернутих об`єктів нерухомості та земельної ділянки не може свідчити про набуття нею права власності на ці об`єкти 22.04.2019, оскільки вона їх не набула, а повернула. Тобто, факт розірвання договору від 08.11.2018 про відчуження житлового будинку та земельної ділянки повернуло сторін у попередній стан - ця обставина не може свідчити про отримання доходу, тому фактично мала місце реституція. Відтак, відчуження 24.12.2020 житлового будинку та земельної ділянки, а відповідне нерухоме майно перебуває у її власності з 27.03.2017, вважає, що таке відчуження відбулось понад три роки з моменту отримання його у власність.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача зазначає, що відповідно витягів з ЄДР речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за ОСОБА_1 23.03.2017 зареєстровано право власності на житловий будинок, об`єкт житлової нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 , та право власності на земельну ділянку за кадастровим номером :04:003:0486 площею 0,1466 га. 08.11.2018 між позивачкою та ОСОБА_2 укладено договір купівлі - продажу житлового будинку з відстроченням частини платежу, про що 08.11.2018 до ЄДР внесено відповідний запис та власником нерухомого майна зазначено ОСОБА_2 22.04.2019 між позивачкою та ОСОБА_2 укладено договір про розірвання договору купівлі - продажу житлового будинку з відстроченням частини платежу від 08.11.2018, про що 22.04.2019 в ЄДР внесено запис та власником майна зазначено ОСОБА_1 24.12.2020 між позивачкою та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 укладено договір купівлі - продажу житлового будинку з відстроченням частини платежу.

Вважає, що позивачка набула право власності на нерухоме майно 22.04.2019, а відчуження відповідного майна здійснила 24.12.2020, що є менше ніж три роки, тому відповідно до ст. 172 ПК України підстави для повернення сплачених коштів відсутні.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Виходячи з приписів ст.ст. 311, 263 КАС України, вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно витягу з ЄДР речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за ОСОБА_1 23.03.2017 зареєстровано право власності на житловий будинок, об`єкт житлової нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 , та право власності на земельну ділянку за кадастровим номером :04:003:0486 площею 0,1466 га.

08.11.2018 між позивачкою та ОСОБА_2 укладено договір купівлі - продажу житлового будинку та договір купівлі - продажу земельної ділянки з відстроченням частини платежу, про що 08.11.2018 до ЄДР внесено відповідний запис та власником нерухомого майна зазначено ОСОБА_2

22.04.2019 між позивачкою та ОСОБА_2 укладено договір про розірвання договорів купівлі - продажу житлового будинку та земельної ділянки з відстроченням частини платежу від 08.11.2018, про що 22.04.2019 в ЄДР внесено запис та власником майна зазначено ОСОБА_1

24.12.2020 між позивачкою та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 укладено договір купівлі - продажу житлового будинку з відстроченням частини платежу та договір купівлі - продажу земельної ділянки з відстроченням частини платежу.

Згідно платіжних квитанцій позивачкою сплачено податок на доходи фізичних осіб в сумі 165945,90 грн. та військовий збір в сумі 49783,90 грн.

З метою повернення помилково сплачених коштів 17.02.2021 позивачка звернулась до Головного управління ДФС у Вінницькій області з відповідною заявою.

18.03.2021 ГУ ДПС у Вінницькій області розглянуто заяву позивачки та таку залишено без розгляду.

Не погоджуючись з позицією відповідача позивачка звернулась до суду з адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Критерії, за якими адміністративний суд перевіряє рішення суб`єктів владних повноважень, визначені у ч. 2 ст. 2 КАС України.

Згідно частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, ст. 2 та ч. 4 ст. 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Так, спірні правовідносини врегульовані Податковим кодексом України (далі - ПК України).

Згідно підп.162.1.1 п.162.1 ст.162 ПК України, платниками податку є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.

Відповідно до п.п.163.1.2 п.163.1 ст.163 ПК України, об`єктом оподаткування резидента є доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).

Згідно з п. 164.1 ст.164 ПК України, базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Відповідно до п.172.2 ст.172 ПК України дохід, отриманий платником податку від продажу протягом звітного податкового року більш як одного з об`єктів нерухомості, зазначених у пункті 172.1 цієї статті, або від продажу об`єкта нерухомості, не зазначеного в пункті 172.1 цієї статті, підлягає оподаткуванню за ставкою, визначеною пунктом 167.2 статті 167 цього Кодексу.

Згідно п. 167.2 ст. 167 ПК України, ставка податку становить 5 відсотків бази оподаткування у випадках, прямо визначених цим розділом.

Також, відповідно до пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України, ставка військового збору становить 1,5 відсотка доходів, визначених статтею 163 цього Кодексу.

Водночас, відповідно до пункту 172.1 статті 172 ПК України, дохід, отриманий платником податку від продажу (обміну) не частіше одного разу протягом звітного податкового року житлового будинку, квартири або їх частини, кімнати, садового (дачного) будинку (включаючи земельну ділянку, на якій розташовані такі об`єкти, а також господарсько-побутові споруди та будівлі, розташовані на такій земельній ділянці), а також земельної ділянки, що не перевищує норми безоплатної передачі, визначеної статтею 121 Земельного кодексу України залежно від її призначення, та за умови перебування такого майна у власності платника податку понад три роки, не оподатковується.

У відповідності до пункту 172.1 статті 172 ПК України не оподатковується один раз протягом звітного податкового року, за умови перебування такого майна у власності платника податку більше трьох років, дохід, отриманий платником податку від продажу житлового будинку, квартири або їх частини, кімнати, садового (дачного) будинку (включаючи об`єкт незавершеного будівництва таких об`єктів, земельну ділянку, на якій розташовані такі об`єкти, а також господарсько-побутові споруди та будівлі, розташовані на такій земельній ділянці).

З аналізу зазначеної статті видно, що законодавцем визначено умову за якої, звільняється від оподаткування дохід, отриманий платником податку від продажу житлового будинку, а саме: перебування такого майна у власника податку більше трьох років.

Разом з тим, відповідно до ч.1 ст. 334 Цивільного кодексу України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Частина 4 зазначеної статті свідчить, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами 22.12.2020 позивачка під час укладення договору купівлі-продажу житлового будинку з відстроченням частини платежу, за яким вона виступає продавцем та отримала дохід, було сплачено податок з доходів фізичних осіб та військовий збір.

Зокрема, за наявною інформацією з ЄДР речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за позивачкою зареєстровані 27.03.2017 та 22.04.2019 право власності на житловий будинок та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 .

В свою чергу, підставою для відчуження права власності на об`єкти нерухомості, зареєстровані 27.03.2017, були договори купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки з відстроченням частини платежу від 08.11.2018, пунктом 4.1 яких визначено, що право власності на вказаний в цьому Договорі виникає у покупця у відповідності до ст. 334 Цивільного кодексу України з моменту державної реєстрації цього права в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

У зв`язку з чим, права власності на зазначені об`єкти нерухомості були зареєстровані на покупця ОСОБА_2 08.11.2018.

В подальшому, на підставі Договорів від 22.04.2019 про розірвання вищезазначених Договорів купівлі - продажу право власності перейшло до попереднього власника ОСОБА_1 , про що внесено запис 22.04.2019 до ЄДР.

При цьому, підстави для набуття права власності визначені п. 9 Договорів від 22.04.2019, якими встановлено, що цей договір є підставою для реєстрації права власності в ЄДР речових прав на нерухоме майно.

Таким чином, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що наявні записи в ЄДР речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності свідчать про те, що позивачка набула право власності на об`єкти нерухомого майна 22.04.2019 та у відповідності до норм Податкового кодексу України правомірно сплатила податок з доходів фізичних осіб та військовий збір, оскільки з моменту останньої реєстрації права власності пройшло менше трьох років, відтак підстави для повернення помилково сплачених податків та зборів відсутні.

У контексті оцінки доводів апеляційної скарги колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, колегія суддів вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 12 січня 2022 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Полотнянко Ю.П. Драчук Т. О.