Справа № 600/1247/22-а
Суддя: Левицький Василь Костянтинович
Дата ухвалення: 2022-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2022 року м. Чернівці Справа № 600/1247/22-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Левицького В.К., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправним рішення та зобов`язати вчинити дії.

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просить:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії йому виходячи з заробітної плати, нарахованої та виплаченої за період роботи по ліквідації аварії на ЧАЕС з 01.10.1986 року по 19.10.1986 року у розмірі 681,18 крб. та у грудні - мiсяцi 1986 року за період роботи по ліквідації аварії на ЧАЕС з 15.12.1986 року по 29.12.1986 року у розмірі 716,65 крб. відповідно до частини першої статті 27 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" починаючи з 01.02.2022 року, оформленого листом від 02.02.2022 року за № 416-234/6-17/8-2400/22;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області провести перерахунок та виплату пенсії йому виходячи із заробітної плати, нарахованої та виплаченої за період роботи по ліквідації аварії на ЧАЕС з 01.10.1986 року по 19.10.1986 року у розмірі 681,18 крб. та у грудні - місяці 1986 року за період роботи по ліквідації аварії на ЧАЕС з 15.12.1986 року по 29.12.1986 року у розмірі 716,65 крб. відповідно до частини першої статті 27 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" починаючи з 01.02.2022 року, оформленого листом від 02.02.2022 року за № 416-234/6-17/8-2400/22.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що у січні 2022 звернувся до відповідача із заявою про проведення перерахунку пенсії із заробітної плати за період роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, починаючи з 01.10.1986 року по 19.10.1986 року у розмірі 681,18 крб. та у грудні - місяці 1986 року за період роботи по ліквідації аварії на ЧАЕС з 15.12.1986 року по 29.12.1986 року у розмірі 716,65 крб., обчисливши розмір пенсії за ч.1 ст. 27 Закону України Про загальне обов`язкове пенсійне страхування. Однак, відповідач безпідставно відмовив у перерахунку та виплаті пенсії позивачу, як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, за період роботи в зоні відчуження у 1986 році, з огляду на те, що чинним законодавством не передбачено обчислення пенсії виходячи із заробітку, отриманого за роботу в зоні відчуження.

Позивач не погоджується із вказаною відмовою, оскільки просив здійснити перерахунок на підставі ч. 1 ст. 27, а не ч. 2 ст. 27 Закону України Про загальне обов`язкове пенсійне страхування. Вважає висновки викладені в листі помилковими та необґрунтованими, оскільки в довідці містяться відомості про заробітну плату за вказані періоди (з урахуванням заробітку в зоні відчуження), однак відповідач вказане не врахував.

Відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, згідно якого позов не визнає. В обґрунтування заперечень відповідач вказував, що проводити розрахунок розміру пенсії обчисленої згідно з ч. 1 ст. 27 Закону України Про загальне обов`язкове пенсійне страхування не доцільно. Чинним законодавством не передбачено обчислення пенсії виходячи із заробітку, отриманого за роботу в зоні відчуження згідно ч. 1 ст. 27 Закону України Про загальне обов`язкове пенсійне страхування. Додатково зазначив, що позивачем до заяви додано архівні довідки архівного відділу Новодністровської міської ради № 28,29 вiд 17.01.2022, копії наказiв та копії особового рахунку за 1986 рік, в яких відсутня інформація про суми заробітної плати, що нараховувалась за роботу по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в зоні відчуження.

Відповідач вказував, що розрахунок пенсії проводиться виходячи із страхового стажу тривалістю роки 8 місяців 4 дні враховано по 31.12.2021 (заява від 07.02.2022) та заробітної плати за періоди з 01.05.1985 по 30.04.1990 (з 01.06.1986 по 31.07.1986 без заробітку) (згідно наданої позивачем довідки) та з 01.07.2000 по 30.04.2009, за виключенням перерв (за даними, шо містяться в системі персоніфікованого обліку, відповідно до фактично сплачених страхових внесків), при індивідуальному середньомісячному коефіцієнті заробітку - 1,76135.

З`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши письмові докази, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році, категорія 2, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 24.11.1992.

Згідно відомостей пенсійної справи, з 30.04.2009 позивач перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернівецькій області як одержувач пенсії за віком, призначеної зі зниженням пенсійного віку, який працював з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників.

18.01.2022 позивач звернувся до відповідача із заявою про проведення перерахунку пенсії з урахуванням заробітної плати за період роботи в зоні відчуження по ліквідації аварії на ЧАЕС, обчисливши розмір пенсії за ч. 1 ст. 27 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Вказана заява зареєстрована відповідачем за № 234/Б-2400-22 від 19.01.2022.

За результатами розгляду поданої заяви, Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області листом від 02.02.2022 року за № 416-234/6-17/8-2400/22 повідомило позивачу, що чинним законодавством не передбачено обчислення пенсії виходячи із заробітку, отриманого за роботу в зоні відчуження згідно ч. 1 ст. 27 Закону України Про загальне обов`язкове пенсійне страхування. Також наголошено, що позивачем до заяви додано архівні довідки архівного відділу Новодністровської міської ради № 28,29 вiд 17.01.2022 копії наказiв та копії особового рахунку за 1986 рік. Однак, у наданих до звернення документах відсутня інформація, які суми заробітку виплаченi йому за роботу в зоні відчуження.

Додатково зазначено, що розрахунок пенсії ОСОБА_1 проводиться виходячи із страхового стажу тривалістю роки 8 місяців 4 дні враховано по 31.12.2021 (заява від 07.02.2022) та заробітної плати за періоди з 01.05.1985 по 30.04.1990 (з 01.06.1986 по 31.07.1986 без заробітку) (згідно надано Позивачем довідки) та з 01.07.2000 по 30.04.2009, за виключенням перерв (за даними, шо містяться в системі персоніфікованого обліку, відповідно до фактично сплачених страхових внесків), при індивідуальному середньомісячному коефіцієнті заробітку - 1,76135.

Вважаючи відмову протиправною, позивач звернувся з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я, визначення соціального захисту потерпілого населення встановлено Законом України від 28.02.1991 №796-XII Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі по тексту - Закон №796-XII).

Згідно приписів частини третьої статті 55 Закону №796-ХІІ, призначення та виплата пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, провадиться відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування і цього Закону.

Відповідно до статті 57 Закону №796-ХІІ, обчислення середньомісячного заробітку провадиться відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

У разі обчислення пенсії відповідно до частини другої статті 27 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування за бажанням того, хто звернувся за пенсією, середньомісячний фактичний заробіток для обчислення пенсії може визначатися за будь-які 12 місяців підряд роботи на територіях радіоактивного забруднення.

Якщо особа, яка звернулася за пенсією, пропрацювала на територіях радіоактивного забруднення: менше 12 місяців, - середньомісячний заробіток визначається шляхом поділу загальної суми заробітку за календарні місяці роботи на кількість цих місяців; не менше 30 календарних днів у двох місяцях, - середньомісячний заробіток визначається за будь-які фактично відпрацьовані 30 календарних днів роботи; менше місяця, - середньомісячний заробіток визначається за цей календарний місяць з додаванням до заробітку на основній роботі.

Порядок обчислення середньомісячного заробітку для призначення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, призначеної відповідно до статті 54 цього Закону, визначається Кабінетом Міністрів України.

Особам, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році, а також в евакуації населення на добровільній безплатній основі і стали особами з інвалідністю внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджено відповідними документами, пенсія по інвалідності за їх бажанням обчислюється з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, що був встановлений на час їхнього перебування в зоні відчуження.

Судом встановлено, що з 03.08.2005 з 30.04.2009 позивач перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернівецькій області як одержувач пенсії за віком, призначеної зі зниженням пенсійного віку, який працював з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, як ліквідатор 2 категорії наслідків аварії на ЧАЕС у 1986 році.

Статтею 27 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 № 1058-IV (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин, далі по тексту - Закон № 1058-IV) встановлювалось, що розмір пенсії за віком визначається за формулою: П = Зп Кс, де: П - розмір пенсії, у гривнях; Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи, визначена відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, у гривнях; Кс - коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи, визначений відповідно до статті 25 цього Закону.

За бажанням застрахованої особи частина розміру пенсії за віком за період страхового стажу, набутого до дня набрання чинності цим Законом, може бути визначена відповідно до раніше діючого законодавства, а частина розміру пенсії за період страхового стажу, набутого після набрання чинності цим Законом, - відповідно до цього Закону.

При цьому частина розміру пенсії за віком, обчислена за раніше діючим законодавством, не може перевищувати максимальних розмірів пенсій, визначених законом для відповідних категорій пенсіонерів, та не може бути нижчою, ніж розмір трудової пенсії за віком з урахуванням цільової грошової допомоги на прожиття, що діяли на день набрання чинності цим Законом.

Розмір пенсії за віком, обчислений за раніше діючим законодавством, підвищується з дня набрання чинності цим Законом до дня її призначення в порядку, передбаченому частинами першою та другою статті 42 цього Закону.

Максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31 грудня 2017 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.

Згідно приписів статті 40 Закону № 1058-IV для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

У разі якщо страховий стаж становить менший період, ніж передбачено абзацом першим цієї частини, враховується заробітна плата (дохід) за фактичний страховий стаж.

За вибором особи, яка звернулася за призначенням пенсії, з періоду, за який враховується заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії, виключаються періоди до 60 календарних місяців страхового стажу, з урахуванням будь-яких періодів незалежно від перерв, що включаються до страхового стажу згідно з абзацом третім частини першої статті 24 цього Закону, та будь-якого періоду страхового стажу підряд за умови, що зазначені періоди в сумі складають не більш як 10 відсотків тривалості страхового стажу, врахованого в одинарному розмірі. Додатково за бажанням особи можуть бути виключені періоди строкової військової служби, навчання, догляду за особою з інвалідністю I групи або дитиною з інвалідністю віком до 16 років, за пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, за період з 1 липня 2000 року до 1 січня 2005 року, а також періоди, коли особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню відповідно до пунктів 7, 8, 9 і 14 статті 11 цього Закону. У всіх випадках, крім випадку, передбаченого абзацом другим цієї частини, період, за який враховується заробітна плата, не може бути меншим, ніж 60 календарних місяців.

Для визначення розміру пенсії за віком відповідно до частини другої статті 27 цього Закону заробітна плата для обчислення частини пенсії за період страхового стажу до набрання чинності цим Законом визначається на умовах і в порядку, передбачених законодавством, що діяло раніше, а для обчислення частини пенсії за період страхового стажу після набрання чинності цим Законом - на умовах, передбачених абзацом першим цієї частини.

Заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

У разі подання застрахованою особою для обчислення розміру пенсії даних про заробітну плату (дохід) за період до 1 січня 1992 року при визначені коефіцієнта заробітної плати (доходу) середня заробітна плата за рік (квартал) у відповідному періоді вважається щомісячною середньою заробітною платою (доходом) в України, з якої сплачено страхові внески, відповідного року (кварталу).

З аналізу наведених положень законодавства випливає наявність у застрахованої особи права обирати умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, які встановлено загальним Законом №1058-IV або спеціальним, тобто Законом №796-XII.

Такий правовий висновок, викладений в постанові Верховного Суд України у постанові від 07.07.2015 (справа № 21-727а15), постановах Верховного Суду від 25.09.2018 № 185/3101/17 (2-а/185/253/17), від 03.10.2019 в адміністративній справі № 676/5258/16-а.

Таким чином, суд погоджується з твердженням позивача про наявність у нього, як учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, категорія 2, права обирати умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, які встановлено загальним Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування або спеціальним - Законом України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Пунктом 2.10 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування №22-1 від 25.11.2005, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846, встановлено, що довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами. У випадках, коли архівні установи не мають можливості видати довідку за встановленою формою з розшифровкою виплачених сум за видами заробітку, вони можуть видавати довідки, що відповідають даним, наявним в архівних фондах, без додержання цієї форми. Установлення заробітку для обчислення пенсії на підставі показань свідків не допускається. Виписка зі штатного розпису про посадовий оклад, профспілкові квитки, квитки партій та рухів, громадських об`єднань не є документами, що засвідчують фактичний заробіток для обчислення розміру пенсії.

Згідно наказу ВАТ Дністрогесбуд № 773 від 30.09.1986 року позивача відряджено на ЧАЕС для ліквідації наслідків аварії строком на 15 днів, з 30.09.1986 року до 14.10.1986 року, що підтверджую копією відрядного посвідчення № 124 вiд 30.09.1986 року.

Згідно наказу ВАТ Дністрогесбуд № 984 від 14.12.1986 року позивача відряджено на ЧАЕС для ліквідації наслідків аварії строком на 14 днів, з 14.12.1986 року до 28.12.1986 року, що підтверджую копією відрядного посвідчення № 166 вiд 14.12.1986 року.

Згідно довідки від 16.10.1986 року, в період з 01.10.1986 року по 16.10.1986 року позивач перебував у відрядженні на ЧАЕС та був залучений на роботи, пов`язаної з ліквідацією наслідків аварії.

Згідно довідки від 14.12.1986 року, в період з 15.12.1986 року по 29.12.1986 року позивач перебував у відрядженні на ЧАЕС та був залучений на роботи, пов`язаної з ліквідацією наслідків аварії.

Наведена обставина також підтверджується дослідженими доказами, а саме: табелем виходу на роботу за грудень 1986 року; списком працівників АТП, які приймали участь в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в 1986 році.

Відповідно до особового рахунку позивача за 1986 рік, посвідченого Архівним відділом Новодністровської міської ради, у жовтні 1986 року та у грудні позивачу нараховано заробітну плату у розмірі 681,18 крб. та 716,65 крб заробітна плата виплачена за роботу по ліквідації аварії на ЧАЕС.

Дослідженням архівної довідки виданої Архівним відділом Новодністровської міської ради від 17.01.2022 № 28, встановлено, що в документах архівного фонду ВАТ Дністрогесбуд № 2 за 1986 рік є відомості про нарахування позивачу заробітної плати за жовтень 1986 року у розмірі 681,18 крб. заробітна плата виплачена за роботу по ліквідації аварії на ЧАЕС.

Дослідженням архівної довідки виданої Архівним відділом Новодністровської міської ради від 17.01.2022 № 29, встановлено, що в документах архівного фонду ВАТ Дністрогесбуд № 2 за 1986 рік є відомості про нарахування позивачу заробітної плати за грудень 1986 року у розмірі 716,65 крб. заробітна плата виплачена за роботу по ліквідації аварії на ЧАЕС.

Враховуючи вказані довідки, позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок йому пенсії із заробітної плати за період в ЧАЕС відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Проте, Головним управлінням Пенсійного фонду України у Чернівецькій області відмовлено позивачу у такому перерахунку.

Однак, відповідач відмовив у проведенні такого перерахунку з посиланням на те, що чинним законодавством не передбачено обчислення пенсії виходячи із заробітку, отриманого за роботу в зоні відчуження згідно ч. 1 ст. 27 Закону України Про загальне обов`язкове пенсійне страхування. Крім того, відповідачем зазначено, що проводити перерахунок пенсії обчисленої згідно ч. 2 ст. 27 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування недоцільно.

Така відмова пенсійного органу не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки як вже зазначалось, позивач має право обирати умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, які встановлені загальним Законом № 1058-IV або спеціальним - Законом № 796-XII, незалежно від часу призначення пенсії. З урахуванням виявлення позивачем відповідного бажання, відповідач зобов`язаний був забезпечити право позивача на перерахунок його пенсії відповідно до приписів ч. 1 ст. 27 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", ст. 57 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Сьомого апеляційного адміністративного суду від 14.04.2022 року у справі № 600/5039/21-а.

Позивач стверджує, що перерахунок та виплата його пенсії має проводитися виходячи із заробітної плати з 01.10.1986 року по 19.10.1986 року у розмірі 681,18 крб. та у грудні мiсяцi 1986 року за період роботи по ліквідації аварії на ЧАЕС з 15.12.1986 року по 29.12.1986 року у розмірі 716,65 крб., у відповідності до ч. 1 ст. 27 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, починаючи.

Таким чином, враховуючи приписи ст. ст. 9, 245 КАС України, з метою ефективного захисту порушеного права, обираючи належний спосіб захисту порушеного права, суд у цій справі вважає за необхідне зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу пенсії з 01.02.2022 року із заробітної плати у розмірі 681,18 крб. та у розмірі 716,65 крб. за роботу в зоні відчуження, згідно архівних довідок № 28, № 29 вiд 17.01.2022 року, обчисливши розмір пенсії відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, з урахуванням виплачених за вказаний період сум.

Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно зі ст. 74-76 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.1 та 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ч. 1 - 3 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що позивачем доведено наявність підстав для задоволення заявлених вимог.

Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на те, що позивач у даній категорії справ звільнений від сплати судового збору, суд не вирішує питання щодо стягнення судових витрат.

Стосовно витрат на правничу допомогу в сумі 4000,00 грн, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт ( наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 6 та 7 ст. 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Судом встановлено, що відповідачем заявлено клопотання у відзиві на позов про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, оскільки дана справа не характеризується наявністю виключної правової проблеми, не стосується встановлення значного обсягу фактичних обставин справи, що потребувало б подання великої кількості письмових доказів та вжиття дій щодо їх збирання; по аналогічних правовідносинах наявна численна судова практика.

На думку відповідача, дана справа не є складною з урахуванням й фактичних обставин, предмету спору, змісту порушення, предмету доказування, аналізу наведених доказів, тому сума не співмірна зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) та обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

З аналізу наведених правових норм, суд приходить до висновку, що документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21.03.2018 у справі № 815/4300/17, від 11.04.2018 у справі № 814/698/16 та від 18.10.2018 у справі №813/4989/17.

Відповідно до змісту вимог про стягнення судових витрат, позивач просив стягнути з відповідача на користь позивача витрати понесені на правову допомогу у розмірі 4000,00 грн.

На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем надано: договір про надання правової допомоги від 06.01.2022; акт виконаних робіт від 14.02.2022 та квитанція до прибуткового ордера від 14.02.2022.

Згідно акту виконаних робіт від 14.02.2022 та квитанції до прибуткового ордера від 14.02.2022, адвокатом надано позивачу послуги правничої допомоги на загальну суму 4000,00 грн.

Відповідно до ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 5 ст. 134 КАС України).

Згідно ч. 7, 9 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Суд вважає, що визначена адвокатом сума компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу позивачем, за результатами розгляду справи не є належним чином обґрунтованою у контексті дослідження обсягу фактично наданих адвокатом послуг із урахуванням складності справи, кількості витраченого на ці послуги часу, та, відповідно, співмірності обсягу цих послуг та витраченого адвокатом часу із розміром заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі Баришевський проти України, від 10 грудня 2009 року у справі Гімайдуліна і інших проти України, від 12 жовтня 2006 року у справі Двойних проти України, від 30 березня 2004 року у справі Меріт проти України, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Суд вважає, що у даному випадку витрати на надання правничої допомоги необхідно обраховувати, виходячи із реальної участі представника позивача в підготовці справи.

При визначенні суми відшкодування суд виходить із критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Як видно із матеріалів справи, відповідно до ч. 6 ст. 12 КАС України, дана справа є незначної складності, розглядалася без участі сторін у порядку письмового провадження.

Суд зазначає, що предметом розгляду даної справи є визнання протиправними дій органу пенсійного фонду у проведенні перерахунку пенсії із заробітної плати за період роботи в зоні відчуження.

Як видно із матеріалів справи, відповідно до ч. 6 ст. 12 КАС України, дана справа є незначної складності, розглядалася без участі сторін у порядку письмового провадження.

Суд вважає, що у даному випадку витрати на надання правничої допомоги необхідно обраховувати, виходячи із реальної участі представника позивача в підготовці справи.

Відповідач заперечував щодо стягнення витрат на правничу допомогу.

Враховуючи незначну складність справи та усталену судову практику, а також предмет спору, обсягу наданих послуг адвокатом, виходячи з критерію розумності, пропорційності, співмірності розподілу витрат на професійну правничу допомогу, суд приходить до переконання, що представник позивача не довів обґрунтованість розміру витрат на правничу допомогу та його пропорційність відповідно до предмету спору.

Оскільки позивачем не дотримано вимоги ст. ст. 134, 139 КАС України, суд вважає, що наявні підстави для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Беручи до уваги складність справи, виконані адвокатом роботи (надані послуги), час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсяг наданих послуг та виконаних робіт, предмет спору та категорію (складність) справи, суд стягує на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 500,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 9, 72 77, 90, 134, 241 - 246, 250 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, оформлене листом від 02.02.2022 року за № 416-234/6-17/8-2400/22, про відмову у проведенні перерахунку пенсії із заробітної плати за період роботи в зоні відчуження.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії з 01.02.2022 року із заробітної плати у розмірі 681,18 крб. та у розмірі 716,65 крб. за роботу в зоні відчуження, згідно архівних довідок № 28, № 29 вiд 17.01.2022 року, обчисливши розмір пенсії відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, з урахуванням виплачених за вказаний період сум.

2. Стягнути на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 500,00 грн за рахунок бюджетних Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області.

Згідно ст. 255 КАС України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до ст. ст. 293, 295 КАС України рішення суду першої інстанції може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його складання.

Повне найменування учасників процесу:

позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 );

відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (площа Центральна, 3, м. Чернівці, ).

Суддя В.К. Левицький