Справа № 380/6286/22
Суддя: Кухар Наталія Андріївна
Дата ухвалення: 2022-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/6286/22
У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

08 липня 2022 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кухар Н.А., розглянувши у письмовому провадженні питання про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця Білецького Ігоря Мироновича про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії,-

В с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до приватного виконавця Білецького Ігоря Мироновича та просить суд визнати бездіяльність щодо не вчинення дій по зняттю заборон, в тому числі з розшуку майна боржника: транспортного засобу марки Toyota Avensis, 2007 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 та транспортного засобу: Skoda Fabia 2004 року випуску, номер кузова НОМЕР_3 , номерний знак НОМЕР_4 , протиправною та зобов`язати протягом доби скасувати усі заборони, у тому числі розшук, щодо вказаних автомобілів.

13 квітня 2022 року винесено ухвалу про залишення позову без руху та надано строк для усунення недоліків.

20 травня 2022 відкрито спрощене позовне провадження у справі, залучено до участі у справі третіх осіб: приватного виконавця Баїрову Н.М. та Мельничука І.А.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що постановою приватного виконавця Баїрової Н.М. від 29 грудня 2021 про передачу майна стягувану у рахунок погашення боргу у ВП № 67092130 стягувачу ОСОБА_1 в рахунок погашення заборгованості були передані два автомобілі. При цьому ОСОБА_2 було скасовано усі обмеження щодо автомобілів. Враховуючи те, що приватним виконавцем Білецьким І.М. в межах іншого виконавчого провадження винесено постанови про розшук та накладення арешту на дані автомобілі, приватний виконавець Баірова Н.М. звернулась до приватного виконавця Білецького І.М. з вимогою про скасування розшуку майна боржника, однак такі дії відповідачем не вчинені, чим порушено чинне законодавство. Просить позов задоволити.

Відповідач подав до суду заперечення на позовну заяву, у якому зазначив, що підстав для припинення розшуку автомобілів в межах виконавчого провадження ВП № 66496673 немає, так як повідомлень від Національної поліції про затримання транспортних засобів оголошених в розшук не надходило. Стосовно зняття заборон з транспортних засобів, то відповідач вважає, що така вимога не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а має розглядатись в порядку цивільного судочинства. Просить відмовити у задоволенні позову.

Треті особи без самостійних вимог пояснень з приводу позовних вимог до суду не подали.

Дослідивши матеріали справи на підтвердження й спростування заявлених вимог в їх сукупності, надавши їм юридичну оцінку, суд встановив наступне.

12 серпня 2021 приватним виконавцем Білецьким І.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 66496673 на підставі виконавчого листа №463/3330/16 від 14.07.2020, виданого Личаківським райсудом м.Львова про стягнення солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 суму заборгованості за договорами позики від 01.05.2014 та 27.07.2015 в розмірі 49000 доларів США, що становить 1 281 250,19 грн.

13 серпня 2021 приватним виконавцем Білецьким І.М. винесено постанову про розшук майна боржника, згідно якої оголосив в розшук транспортні засоби марки Toyota Avensis, 2007 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 та Skoda Fabia 2004 року випуску, номер кузова НОМЕР_3 , номерний знак НОМЕР_4 , що належали боржнику ОСОБА_4 .

В межах іншого виконавчого провадження ВП № 67092130 приватним виконавцем Баіровою Н.М. 29.12.2021 винесено постанову про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу, відповідно до якої передано стягувачу ОСОБА_1 , в рахунок погашення заборгованості за виконавчим написом № 1661 від 05.10.2021, транспортний засіб Toyota Avensis, 2007 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , що належав боржнику ОСОБА_4

29 грудня 2021 приватним виконавцем Баїровою Н.М. скеровано приватному виконавцю Білецькому І.М. листа, у якому просить вчинити дії щодо припинення розшуку майна боржника, оголошеного постановою про розшук майна боржника ВП №66496673 від 13.08.2021 на транспортний засіб марки Skoda Fabia 2004 року випуску, номер кузова НОМЕР_3 , номерний знак НОМЕР_4 та транспортний засіб Toyota Avensis, 2007 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , винести постанову про припинення розшуку майна та зняття арешту з зазначених транспортних засобів, накладений постановою про арешт майна боржника від 13.08.2021.

Позивач вважає, що бездіяльністю приватного виконавця Білецького І.М. порушено його права, так як не вчинено дій щодо припинення розшуку майна боржника та зняття арешту з зазначених транспортних засобів, через що він не може зареєструвати свою власність, у зв`язку з чим звернувся з позовом до суду.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім цього, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Пунктами 1 і 7 частини першої статті 3 КАС України визначено, що справою адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень; а суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Частиною першою статті 17 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій.

Відповідно до частини другої статті 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Наведені норми узгоджуються з положеннями статей 2, 4, 19 КАС України у чинній редакції, якими визначено завдання та основні засади адміністративного судочинства, зміст публічно-правового спору та справи, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Водночас визначальними ознаками приватноправових відносин є, зокрема, наявність майнового чи немайнового особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Частиною першою статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до статті 48 Закону України "Про виконавче провадження" звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення.

Згідно із статтею 56 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Статтею 59 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

З наведеної норми вбачається, що зняття арешту з майна здійснюється шляхом винесення виконавцем постанови. Така постанова може бути винесена на підставі постанови начальника відповідного відділу державної виконавчої служби лише у разі порушення порядку накладення арешту, в усіх інших випадках - виключно на підставі рішення суду. Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

При цьому, в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Так, відповідно до статті 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем оскаржується бездіяльність приватного виконавця щодо припинення розшуку майна боржника та зняття арешту з транспортних засобів, які згідно постанови про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 29.12.2021 передані стягувачу ОСОБА_1 .

Суд зазначає, що подання вказаного позову покликане на відновлення цивільного права позивача права власності на автомобілі, які він набув згідно постанови про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 29.12.2021.

Відтак, оскарження бездіяльності виконавця, спрямованих на арешт спірного майна, не приведе до належного захисту прав позивача, оскільки навіть визнання судом бездіяльності протиправною не буде підставою для винесення виконавцем постанови про зняття арешту з майна з огляду на вичерпний перелік цих підстав, установлений статтею 59 Закону України "Про виконавче провадження".

З огляду на наведене, в даному випадку, спір фактично виник стосовно питання про право цивільне, оскільки підставами позову визначено питання права власності позивача на транспортні засоби, об`єкти арешту у виконавчому провадженні № 66496673, а відтак такий спір не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Отже, з огляду на предмет даного спору про зобов`язання скасувати арешт та розшук майна боржника, яке на думку позивача у цій справі боржнику у виконавчому провадженні не належить, а належить йому, даний спір є цивільно-правовим та має бути вирішений за правилами цивільного судочинства.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №813/1341/15, у постанові Верховного Суду від 28 травня 2020 року у справі №826/24525/15, у постанові Верховного Суду 23 червня 2022 року у справі №540/2725/2.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що провадження у справі слід закрити.

Згідно п.5 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Керуючись ст.238, 241, 248 КАС України, суд

У х в а л и в:

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця Білецького Ігоря Мироновича, за участі третіх осіб без самостійних вимог приватного виконавця Баїрової Н.М., Мельничук І.А. про визнання протиправною бездіяльності щодо не вчинення дій по зняттю заборон, в тому числі з розшуку майна боржника: транспортного засобу марки Toyota Avensis, 2007 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 та транспортного засобу: Skoda Fabia 2004 року випуску, номер кузова НОМЕР_3 , номерний знак НОМЕР_4 , протиправною та зобов`язати протягом доби скасувати усі заборони, у тому числі розшук, щодо вказаних автомобілів.

Роз`яснити позивачу, що даний спір віднесений до юрисдикції місцевого загального суду за правилами цивільно-процесуального законодавства.

У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддями.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Кухар Н.А.