Справа № 400/12656/21
Суддя: Птичкіна В.В.
Дата ухвалення: 2022-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2022 р. № 400/12656/21
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Птичкіної В.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,
до відповідача:Миколаївської обласної прокуратури, вул. Спаська, 28, м. Миколаїв, 54030,
про:визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом, що містив вимоги:

визнати протиправними дії Миколаївської обласної прокуратури (прокуратура Миколаївської області) щодо не нарахування та виплати позивачу заробітної плати з урахуванням статті 81 Закону України від 14.10.2014 № 1697-VII «Про прокуратуру» (надалі - Закон № 1697);

зобов`язати Миколаївську обласну прокуратуру (надалі - Прокуратура або відповідач) перерахувати позивачу заробітну плату за період з 26.03.2020 по 01.12.2021, виходячи з розміру посадового окладу, розрахованого відповідно до положень статті 81 Закону № 1697 та «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (надалі - Порядок № 100) з урахуванням усіх встановлених у цей період надбавок і премій, й виплатити різницю між нарахованою таким чином сумою (без урахування податків і зборів) та фактично отриманою сумою виплат за вказаний період.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказав, що з 26.03.2020 відповідач мав нараховувати та виплачувати позивачу заробітну плату відповідно до статті 81 Закону № 1697, а не відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 № 505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» (надалі - Постанова № 505), оскільки Рішенням Конституційного Суду України від 26.03.2020 № 6-р/2020 у справі № 1-223/2018/2840/18 за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремого положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України (надалі - Рішення КСУ) вказану норму Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону № 1697 застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, визнано такою, що не відповідає Конституції України та такою, що втрачає чинність з дня ухвалення Рішення КСУ.

З урахуванням цієї обставини, а також на підставі пункту 10 Порядку № 100 відповідач, на думку позивача, був зобов`язаний перерахувати розмір середнього заробітку, що його отримує позивач відповідно до частини третьої статті 119 Кодексу законів про працю України (надалі - КЗпП).

Прокуратура позовні вимоги не визнала, зазначила у відзиві, що середній заробіток нараховується та виплачується позивачу відповідно до Постанови № 505 та Порядку № 100. Підстав для коригування розміру середнього заробітку в зв`язку з прийняттям Рішення КСУ, на думку відповідача, не було. Також Прокуратура, з посиланням на відповідні норми Закону України від 19.09.2019 № 113-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» (надалі - Закон № 113), вказала, що позивач не мав і не має права на отримання заробітної плати у розмірі, що встановлений статтею 81 Закону № 1697.

Також відповідач вказав на пропуск позивачем строку звернення до суду і просив у відзиві залишити позов ОСОБА_1 без розгляду.

Позивач подав відповідь на відзив.

Правом подачі заперечення на відповідь на відзив Прокуратура не скористалася.

На підставі частини третьої статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглянув справу в порядку письмового провадження.

Як встановлено судом, наказом керівника прокуратури Миколаївської області від 08.04.2013 № 289к ОСОБА_1 з 08.04.2013 було призначено на посаду прокурора прокуратури Баштанського району Миколаївської області у порядку переведення з органів прокуратури Чернівецької області. У цьому наказі зазначено, що нарахування заробітної плати позивача здійснюється відповідно до Постанови № 505.

15.07.2015 набрала чинності стаття 81 Закону № 1697, частинами першою-третьою та шостою-сьомою якої було встановлено таке.

Заробітна плата прокурора регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Заробітна плата прокурора складається з посадового окладу та доплат за:

1) вислугу років;

2) виконання обов`язків на адміністративній посаді та інших виплат, передбачених законодавством.

Посадовий оклад прокурора місцевої прокуратури встановлюється у розмірі 12 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно:

з 1 липня 2015 року - 10 мінімальних заробітних плат;

з 1 січня 2016 року - 11 мінімальних заробітних плат;

з 1 січня 2017 року - 12 мінімальних заробітних плат.

Прокурорам виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірах: за наявності стажу роботи понад один рік - 10 відсотків, понад 3 роки - 15 відсотків, понад 5 років - 18 відсотків, понад 10 років - 20 відсотків, понад 15 років - 25 відсотків, понад 20 років - 30 відсотків, понад 25 років - 40 відсотків, понад 30 років - 45 відсотків, понад 35 років - 50 відсотків посадового окладу.

Фінансування оплати праці прокурорів здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

При цьому, чинною на 15.07.2015 редакцією пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України було передбачено, що норми і положення, зокрема, статті 81 Закону № 1697, застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Таким чином, і після 15.07.2015 позивач отримував заробітну плату, що обчислювалася відповідно до Постанови № 505 (з урахуванням відповідних змін, що відбулись у 2014, 2015 та 2017 роках).

Наказом керівника прокуратури Миколаївської області від 23.07.2018 № 693к ОСОБА_1 , у зв`язку з прийняттям на військову службу за контрактом, з 30.07.2018 було увільнено від виконання посадових обов`язків зі збереженням місця роботи, посади прокурора Баштанської місцевої прокуратури і середнього заробітку на строк укладеного контракту.

Згідно з доданою до позову довідкою від 01.12.2021 військової частини А1890, позивач з 30.07.2018 перебуває на військовій службі.

Як зазначено у частині третій статті 119 КЗпП, за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності та у фізичних осіб-підприємців, у яких вони працювали під час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

На підставі цієї норми з моменту увільнення відповідач виплачує позивачу середній заробіток, обчислений відповідно до Постанови № 505 та за правилами Порядку № 100 (виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передували події, з якою пов`язана відповідна виплата, - травень та червень 2018 року, шляхом визначення середньоденного заробітку (робочі дні) та множення цього заробітку на кількість робочих днів у відповідних місяцях).

Позивач не висловив будь-яких заперечень щодо правильності визначення відповідачем у 2018 році суми середньоденного заробітку (довідка Прокуратури від 26.01.2022).

Як вказано вище, Рішенням КСУ норму, з урахуванням якої Прокуратура після 15.07.2015 нараховувала та виплачувала ОСОБА_1 заробітну плату відповідно до Постанови № 505, а не відповідно до статті 81 Закону № 1697, було визнано неконституційною.

На думку позивача, з 26.03.2020 (дата Рішення КСУ) обчислення його заробітної плати мало здійснюватися згідно зі статтею 81 Закону № 1697 (у відповідній редакції).

До 12.12.2020 Порядок № 100 містив пункт 10, абзацами першим та другим якого передбачалося таке.

У випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. На госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей.

Виходячи з відкоригованої таким чином заробітної плати у розрахунковому періоді, за встановленим у пунктах 6, 7 і 8 розділу IV порядком визначається середньоденний (годинний) заробіток. У випадках, коли підвищення тарифних ставок і окладів відбулось у періоді, протягом якого за працівником зберігався середній заробіток, за цим заробітком здійснюються нарахування тільки в частині, що стосується днів збереження середньої заробітної плати з дня підвищення тарифних ставок (окладів).

Відповідно до тексту позову та змісту позовних вимог, ОСОБА_1 вважає, що Рішення КСУ є тією обставиною, з якою пов`язано підвищення посадових окладів відповідно до актів законодавства (термінологія абзацу першого пункту 10 Порядку № 100), коефіцієнт підвищення має визначатися на підставі співвідношення статті 81 Закону № 1697 (у редакції, що була чинною 26.03.2020) та Постанови № 505, а заробітна плата, що була врахована при обчисленні сум середнього заробітку (2018 рік), за період з 26.03.2020 має бути відкоригована на коефіцієнт підвищення.

02.11.2021 позивач звернувся до Прокуратури із заявою, в якій просив:

« 1. Здійснити нарахування на мою користь недоплачену частини заробітної плати у вигляді посадового окладу, визначеного ч.3 ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» за період з 27.03.2020 по теперішній час, недоплачену частину премії, визначеної ч.2 ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» за період з 27.03.2020 по теперішній час та надбавки за вислугу років визначену за ч.7 ст. 81 Закону України «Про прокуратуру», за період з 27.03.2020 по теперішній час.

2. Здійснити перерахунок середньої заробітної плати у зв`язку з підвищенням заробітної плати з 27.03.2020 року та виплатити різницю недоотриманої суми заробітної плати за період з 27.03.2020 по теперішній час».

Листом від 23.11.2021 № 21-52 вих-21 Прокуратура повідомила позивача про відсутність законних підстав для задоволення його заяви, що і стало підставою для звернення ОСОБА_1 до суду з адміністративним позовом.

При прийнятті рішення суд виходив з такого.

Доводи Прокуратури щодо залишення позову ОСОБА_1 без розгляду є безпідставними, оскільки в даному випадку, відповідно до частин першої та другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, застосуванню підлягає частина друга статті 233 КЗпП, якою встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Сформульовані позивачем відповідно до норм Кодексу адміністративного судочинства України позовні вимоги обґрунтовані саме порушенням відповідачем законодавства про оплату праці та спрямовані саме на стягнення (отримання) належної позивачу заробітної плати.

Перша позовна вимога - «визнати протиправними дії Миколаївської обласної прокуратури (прокуратура Миколаївської області) щодо не нарахування та виплати ОСОБА_1 заробітної плати з урахуванням ст.81 Закону України «Про прокуратуру»» задоволенню не підлягає. Як вказано вище, після 30.07.2018 відповідач заробітну плату позивачу не нараховував, відповідно до статті 119 КЗпП за ОСОБА_1 зберігався середній заробіток.

Доводи ОСОБА_1 про те, що з 26.03.2020 (дата Рішення КСУ) визначена відповідачем у 2018 році (на підставі передбаченого Постановою № 505 посадового окладу та інших складових заробітної плати) сума середньоденного заробітку мала визначатися з відкоригованої на коефіцієнт підвищення (що обумовлено показниками заробітної плати, вказаними у статті 81 Закону № 1697) заробітної плати, суд відхилив.

По-перше, визнання неконституційною певної норми (в даному випадку - норми, що не дозволяла визначати заробітну плату прокурорів на підставі статті 81 Закону № 1697) не є тотожнім підвищенню посадових окладів, про яке йдеться у пункті 10 Постанови № 100.

По-друге, у чинній з 25.09.2019 (дата набрання чинності Законом № 113) редакції статті 81 Закону № 1697 не визначений посадовий оклад (та інші складові заробітної плати) прокурора місцевої прокуратури. Саме ця посада і середній заробіток за нею, відповідно до статті 119 КЗпП, зберігаються за позивачем.

Відповідно до частини третьої пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113, за прокурорами та керівниками регіональних, місцевих і військових прокуратур, прокурорами і керівниками структурних підрозділів Генеральної прокуратури України зберігається відповідний правовий статус, який вони мали до набрання чинності цим Законом, при реалізації функцій прокуратури до дня їх звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури. На зазначений період оплата праці працівників Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури.

ОСОБА_1 , як вказано вище, є прокурором місцевої прокуратури, тому визначення розміру оплати праці та середнього заробітку, що зберігається на час проходження позивачем військової служби, здійснюється саме на підставі Постанови № 505.

За таких обставин суд визнав, що відповідач діяв відповідно до закону, факт протиправної бездіяльності відповідача не доведений, тому підстави для покладення на Прокуратуру зобов`язання вчинити певні дії відсутні.

На підставі викладеного суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Судові витрати по справі відсутні.

Керуючись статтями 2, 19, 139, 241, 244, 246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Миколаївської обласної прокуратури відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або справу було розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається учасниками справи безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.В. Птичкіна