Справа № 340/9442/21
Суддя: Л.І. Хилько
Дата ухвалення: 2022-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2022 року м. Кропивницький Справа № 340/9442/21

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Хилько Л.І.,

за участю:

секретаря судового засідання Бабіч О.В.,

представника позивача Флоренка О.Ю.

представник відповідача Тарасенка Я.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 (позивач) до Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області (відповідач) про скасування наказів, визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач (через представника - адвоката Флоренка О.Ю.) звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду із позовом та просить:

- скасувати наказ ГУНП в Кіровоградській області від 24.09.2021 року №1417 "Про застосування дисциплінарного стягнення до поліцейського Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області";

- скасувати наказ ГУНП в Кіровоградській області від 07.10.2021 року №434 о/с "По особовому складу" в частині звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції за п. 6 ч. 1 ст. 77 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) та в частині зазначення підстави для звільнення наказу ГУНП в Кіровоградській області від 24.09.2021 №1417;

- змінити формулювання причин звільнення ОСОБА_1 з п. 6 ч. 1 ст. 77 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) Закону України Про Національну поліцію на п. 7 ч. 1 ст. 77 (за власним бажанням) Закону України "Про Національну поліцію";

- зобов`язати ГУНП в Кіровоградській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби;

- визнати протиправною відмову ГУНП в Кіровоградській області у виплаті ОСОБА_1 грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати, передбаченої ст. 57 Закону України Про державну службу;

- стягнути з ГУНП в Кіровоградській області на користь ОСОБА_1 грошову допомогу у розмірі середньомісячної заробітної плати, передбачену ст. 57 Закону України Про державну службу;

- стягнути з ГУНП в Кіровоградській області на користь ОСОБА_1 грошове відшкодування за увесь час затримки проведення повного розрахунку при звільненні.

В обґрунтування адміністративного позову зазначено, що він проходив службу в органах поліції. В зв`язку з виїздом за кордон ним подано рапорт про звільнення з органів поліції за власним бажанням. Однак, всупереч погодження керівництва, його звільнено з служби в поліції у зв`язку з реалізацію дисциплінарного стягнення шляхом видання наказу 07.10.2021 року №434 о/с "По особовому складу".

Не погоджуючись з вказаними діями позивач звернувся до суду з даним позовом.

Представником позивача також подано заяву про зміну підстав позову (а.с183-188).

Представник відповідача у поданому до суду відзиві позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні повністю. (а.с.39-89).

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги, представник відповідача в задоволені позову просив відмовити.

Дослідивши наявні в справі матеріали суд дійшов наступних висновків.

Позивач проходив службу в Головному управлінні Національної поліції (ГУНП) в Кіровоградській області з 07.11.2015 року(а.с.82).

27.08.2021 позивач подав рапорт на ім`я начальника ГУНП в Кіровоградській області з проханням звільнити його за власним бажанням зі служби в Національній поліції за п. 7 ч.1 ст.77 (за власним бажанням) Закону України «Про Національну поліцію» (в зв`язку з виїздом родини на постійне місце проживання за кордон). Вказав, що наполягає на звільненні з 13.09.2021, від проходження ВЛК відмовився, оскільки вважає себе здоровим(а.с.80).

Листом від 06.09.2021 року за вих.№2055/01-15-2022 позивачу повідомлено, що за результатом розгляду його рапорту, враховуючи п.68 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС, завт. постановою КМУ від 29.07.1991 року №114, його буде звільнено зі служби в поліції 29.11.2021 року (останній робочий день) (а.с.81).

Зі змістом вказаного листа позивач ознайомлений 07.09.2021 року, що підтверджується його особистим підписом (а.с.81, зв. бік).

13.09.2021 року на ім`я начальника Кропивницького РУП ГУНП надійшов рапорт начальника СКЗ Кропивницького РУП ГУНП про те, що 13.09.2021 до нього зайшов оперуповноважений сектору агентурно-оперативної роботи відділу кримінальної поліції Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області капітан поліції ОСОБА_1 та повідомив з завтра не вийде на службу, здавши спеціальний жетон та службове6 посвідчення (а.с.70).

14.09.2021 року на ім`я начальника Кропивницького РУП ГУНП надійшов рапорт заступника начальника Кропивницького РУП ГУНП начальника кримінальної поліції ОСОБА_2 , в якому вказано що 14.09.2021 року о 9 год. відсутній на робочому місці оперуповноважений сектору агентурно-оперативної роботи відділу кримінальної поліції Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області капітан поліції ОСОБА_1 . Під час телефонної роботи останній пояснив, що має законні підстави не з`являтись на робоче місце, так як 27.08.2021 року подав рапорт про звільнення зі служби в Національній поліції за власним бажанням, в зв`язку з виїздом своєї сім`ї на постійне місце проживання за кордон, вказавши що наполягає на своєму звільненні з 13.09.2021 (а.с.69).

В подальшому, в зв`язку з відсутністю на робочому місці ОСОБА_1 о 10:00 год. та о 15:00 год. 14.09.2021 складено акти №13842/111-2021 та 13863/111-2021 по факту відсутності останнього на робочому місці (а.с.66-67).

Наказом Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області №385 від 15.09.2021 призначено проведення службового розслідування за фактом невиходу на службу 14.09.2021 капітана поліції ОСОБА_1 (а.с.65).

16.09.2021 року о 10 год. 39 хв. працівником кадрового забезпечення Кропивницького РУП ГУНП здійснено телефонний дзвінок ОСОБА_1 з приводу надання ним пояснення по факту не виходу його на службу з 14.09.2021р. Позивач від надання пояснень відмовився, вказавши, що він все виклав у рапорті, який надав на розгляд керівництва ГУНП в області 27.08.2021 року та, керуючись ст.63 Конституції України відмовився від надання пояснень, про що складений відповідний акт №14117/1111-21 від 16.09.2021 (а.с.68).

Отже, дисциплінарна комісія дійшла висновку, що ОСОБА_1 вчинив дисциплінарний проступок, що виразився у невиході на службу без поважних причин та таким чином порушив вимоги пп.1-4 ч.3 ст.1 Дисциплінарного статуту НП.

Враховуючи наведені обставини, начальник Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області 20.09.2021 року клопотав перед керівництвом ГУНП в Кіровоградській області щодо прийняття рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності за вказаним вище фактом ОСОБА_1 у виді звільнення зі служби в поліції.

Наказом Головного управління НП в Кіровоградській області від 24.09.2021 №1417 «Про застосування дисциплінарного стягнення до поліцейського Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області» на ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції.

На виконання вказаного наказу, наказом ГУНП в Кіровоградській області від 07.10.2021 року за №434 о/с «По особовому складу» позивача звільнено зі служби в поліції за п.6 ч.1 ст.77 /у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби (а.с.47).

Вказані обставини зумовили його звернення до суду з вказаним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд вказує наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 59 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 47 вказаного Закону призначення на посади поліцейських здійснюють посадові особи органів (закладів, установ) поліції відповідно до номенклатури посад, яку затверджує Міністерство внутрішніх справ України.

Відповідно до ч. 1 ст. 48 вказаного Закону призначення та звільнення з посад поліцейських здійснюється наказами посадових осіб, зазначених у статті 47 цього Закону.

Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 77 вказаного Закону поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється за власним бажанням.

Частинами 2 й 3 ст. 77 вказаного Закону визначено, що днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення.

День звільнення вважається останнім днем служби.

Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом (ч. 2 ст. 1 Закону).

Згідно з ч. 1 ст. 3 цього Закону у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до п. 4 розд. ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Отже, нормативно-правові акти, які були прийняті до утворення поліції і не суперечать законодавству про останню, мають застосовуватися, як спеціальні норми права, до правовідносин, що виникають з приводу проходження служби поліцейськими до прийняття відповідних нормативно-правових актів.

Спеціальним нормативно-правовим актом, нормами якого врегульовані спірні правовідносини, є Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, що затверджено постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29 липня 1991 року № 114, яким передбачено, що це Положення визначає порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов`язки.

Це виключає можливість застосування до спірних правовідносин положень Кодексу законів про працю України з підстав поширення дії останнього лише за умови неврегульованості вказаних питань нормами спеціального законодавства.

Аналогічна правова позиція неодноразово викладалася Верховним Судом, зокрема в постановах від 09 лютого 2021 року в справі №826/10404/16, від 15 лютого 2021 року в справі № 160/3607/19.

Пунктом 8 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, що затверджено постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29 липня 1991 року № 114, визначено, що дострокове звільнення зі служби осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу, які не досягли граничного віку перебування на службі в органах внутрішніх справ, провадиться, зокрема за власним бажанням - при наявності причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків.

Згідно з пп. «ж» п. 63 цього Положення особи рядового і молодшого начальницького складу, звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за власним бажанням - при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків.

Згідно з пп. «ж» п. 64 цього Положення особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за власним бажанням - при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків.

Отже, підставою для звільнення зі служби за власним бажанням є наявність поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків.

Відповідно до п. 68 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, що затверджено постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29 липня 1991 року № 114, особи рядового і начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою.

Така позиція законодавця, на відміну від загального правила про обов`язок попередити власника чи уповноважений ним орган про звільнення за власним бажанням за два тижні, обумовлена особливим правовим положенням працівника органу внутрішніх справ, що стосується, наприклад, виконання ним обов`язків по забезпеченню безпеки громадян та громадського порядку, здійснення оперативно-розшукових заходів тощо.

Отже, видача уповноваженим органом наказу про звільнення працівника поліції зі служби до закінчення передбаченого п. 68 вказаного Положення строку, якщо таке прохання не міститься у рапорті про звільнення, є протиправним.

Проте у межах передбаченого п. 68 Положення строку з дня подання рапорту про звільнення сторони трудового договору вправі домовитися про звільнення у більш короткий строк. Такою домовленістю між сторонами (проханням), зокрема, слід вважати зазначення у рапорті конкретної дати, з якої (до настання якої) працівник поліції має бажання звільнитися зі служби до закінчення передбаченого п. 68 Положення строку, та згоду уповноваженого органу звільнити цього працівника у визначений ним термін.

Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 12 серпня 2019 року у справі №810/3376/16, від 20 грудня 2019 року у справі №826/375/17, від 09 лютого 2021 року в справі №826/10404/16.

Верховний Суд в постанові від 15 лютого 2021 року в справі № 160/3607/19 також зазначив, що видача уповноваженим органом наказу про звільнення працівника зі служби до закінчення передбаченого п. 68 Положення строку, якщо таке прохання міститься у рапорті про звільнення, є правомірною.

При цьому Верховний Суд в постанові від 30 вересня 2020 року в справі №826/16621/17 дійшов наступного висновку: «Отже, до закінчення визначеного у пункті 68 Положення №114 строку служба в поліції за власним бажанням припиняється за умови, якщо між поліцейським та органом, уповноваженим приймати рішення про прийняття/звільнення зі служби в поліції, було досягнуто згоди щодо конкретної дати, з якої служба в поліції припиняється.».

Висновки щодо застосування норм права, що викладені у вказаній постанові Верховного Суду, відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України мають бути враховані судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Позивач у рапорті про звільнення вказав дату, з якої він просить його звільнити, та зазначив причини, які перешкоджають проходженню ним служби в поліції, а саме - переїзд на нове місце проживання за межі України.

Проте, між позивачем та відповідачем згоди щодо дати звільнення позивача до закінчення тримісячного строку, про який йдеться в п. 68 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, що затверджено постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29 липня 1991 року № 114, досягнуто не було.

Строк розгляду рапортів про звільнення за власним бажанням законодавством не передбачений. Проте, виходячи з п. 68 вказаного Положення він не повинен перевищувати три місяці з дня подачі рапорту.

З аналізу пункту 68 Положення №114 випливає, що про припинення служби в поліції за власним бажанням працівник поліції повинен попередити прямого начальника не пізніше як за три місяці до дня звільнення, подавши відповідний рапорт, що обумовлено особливим правовим положенням працівника органу внутрішніх справ (поліції).

Суд також зазначає, що в межах передбаченого пунктом 68 Положення №114 строку з дня подання рапорту про звільнення сторони трудового договору мають право домовитися про звільнення в більш короткий строк.

Такою домовленістю необхідно вважати зазначення в рапорті конкретної дати, з якої (до настання якої) працівник поліції має бажання звільнитися зі служби до закінчення передбаченого пунктом 68 Положення №114 строку та згоду уповноваженого органу звільнити цього працівника у визначений ним термін.

Отже, до закінчення визначеного у пункті 68 Положення №114 строку служба в поліції за власним бажанням припиняється за умови, що між поліцейським та органом, уповноваженим приймати рішення про прийняття/звільнення зі служби в поліції, було досягнуто згоди щодо конкретної дати, з якої служба в поліції припиняється.

Позивачем не досягнуто згоди з керівництвом щодо дати звільнення 13.09.2021 року , про що останній був обізнаний, що підтверджено підписом в листі (а.с.81, зв.бік).

Так, позивачу повідомлено, що його буде звільнено зі служби в Національній поліції 29.11.2021 року (а.с.81).

Однак, будь яких додаткових рапортів, в зв`язку з тим, що бажана дата звільнення позивача не співпадає з датою визначеною його роботодавцем ним подано не було.

Вказане свідчить про відсутність згоди між позивачем та відповідачем щодо дати звільнення.

Суд зазначає, що наказ про звільнення за рапортом позивача про звільнення за власним бажанням відповідачем не приймався, що свідчить про те, що трудові відносини між ним та ГУНП в Кіровоградській області станом на 14.09.2021 року не припинились.

Отже, вилітаючи до США 22.09.2021 року (а.с.29,30) позивач був фактично діючим працівником поліції.

Докази протилежного в матеріалах справи відсутні.

Щодо притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.

Згідно з ст. 19 Закону України "Про Національну поліцію", у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Законом України від 15.03.2018 №2337-VIII "Про Дисциплінарний статут Національної поліції" затверджено Дисциплінарний статут Національної поліції України.

Відповідно до ст. 1 Дисциплінарного статуту, службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції (ст. 12 Дисциплінарного статуту).

Відповідно до ст. 13 Дисциплінарного статуту, дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.

До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень:1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.

Згідно ст. 14 Дисциплінарного статуту, службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.

Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.

Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Службове розслідування проводиться на засадах неупередженості та рівності всіх поліцейських перед законом незалежно від займаної посади, спеціального звання, наявних у них державних нагород та заслуг перед державою.

Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

Статтею 15 Дисциплінарного статуту визначено, що проведення службових розслідувань за фактом порушення поліцейським службової дисципліни здійснюють дисциплінарні комісії.

Дисциплінарні комісії формуються з поліцейських та працівників поліції, які мають відповідні знання та досвід, необхідні для ефективного проведення службового розслідування.

Уповноважений член дисциплінарної комісії, що проводить службове розслідування, має право:

1) одержувати пояснення щодо обставин справи від поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, та від інших осіб;

2) одержувати в органах, закладах, установах поліції та їхніх підрозділах чи за запитом в інших органах державної влади та органах місцевого самоврядування необхідні документи або їх копії та долучати до матеріалів справи;

3) отримувати консультації спеціалістів з питань, що стосуються службового розслідування.

За рішенням керівника, який призначив службове розслідування, розгляд справи може здійснюватися дисциплінарною комісією у відкритому засіданні. У такому разі поліцейський, який притягається до відповідальності, у письмовій формі не пізніше ніж за три дні повідомляється про час, дату та місце розгляду справи дисциплінарною комісією.

У разі відсутності поліцейського на службі дисциплінарна комісія викликає його для участі в засіданні комісії. Виклик надсилається рекомендованим листом з повідомленням на адресу місця проживання поліцейського, що зазначена в його особовій справі. Виклик надсилається з таким розрахунком, щоб поліцейський, який викликається, мав не менше двох діб для прибуття на засідання дисциплінарної комісії.

Фактом, що підтверджує отримання або неотримання поліцейським виклику, є отримання органом, що проводить службове розслідування, поштового повідомлення про вручення або про відмову від отримання такого виклику чи повернення поштового відправлення з позначкою про невручення.

Поліцейський, який з поважних причин не може прибути на засідання дисциплінарної комісії, зобов`язаний не менше ніж за добу до визначеного часу повідомити про це дисциплінарну комісію з наданням підтвердних документів.

Якщо поліцейський, викликаний на засідання дисциплінарної комісії у визначеному цією статтею порядку, не з`явився та не повідомив про причини свого неприбуття, він вважається належним чином повідомленим. У такому разі засідання дисциплінарної комісії проводиться без його участі.

Відповідно до ст. 18 Дисциплінарного статуту під час проведення службового розслідування поліцейський має право на захист, що полягає в наданні йому можливості надавати письмові пояснення щодо обставин вчинення дисциплінарного проступку та докази правомірності своїх дій.

Поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: 1) надавати пояснення, подавати відповідні документи та матеріали, що стосуються обставин, які досліджуються; 2) подавати клопотання про отримання і залучення до матеріалів розслідування нових документів, отримання додаткових пояснень від осіб, які мають відношення до справи; 3) ознайомлюватися з матеріалами, зібраними під час проведення службового розслідування, робити їх копії за допомогою технічних засобів з урахуванням обмежень, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, законами України "Про захист персональних даних", "Про державну таємницю" та іншими законами; 4) подавати скарги на дії осіб, які проводять службове розслідування; 5) користуватися правничою допомогою.

Поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право відмовитися від надання пояснень. Факт такої відмови фіксується шляхом складення акта, що підписується членом дисциплінарної комісії, присутнім під час відмови, та іншими особами, присутніми під час відмови.

Відповідно до ч. 3 ст. 19 Дисциплінарного статуту під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби

Згідно з ч. 7 ст. 19 Дисциплінарного статуту у разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 13 цього Статуту, зміст якого оголошується особовому складу органу поліції.

Відповідно до ч. 8 ст.19 Дисциплінарного статуту під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Згідно з підпункту 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Із аналізу наведених вище норм законодавства вбачається, що дисциплінарна відповідальність поліцейського виникає у разі вчинення ним дисциплінарного проступку, який доведений матеріалами службового розслідування. У свою чергу, висновок за результатами службового розслідування повинен містити повне та об`єктивне дослідження обставин скоєння дисциплінарного проступку та встановлення наявності (або відсутності) вини порушника.

Крім того, законодавець чітко визначив, що підставою для застосування до поліцейського дисциплінарних стягнень, перелік яких визначено у статті 13 Дисциплінарного статуту, є вчинення таким поліцейським дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії чи бездіяльності поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Службова дисципліна в органах поліції досягається дотриманням поліцейськими Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників, а також неупередженим, гідним та сумлінним виконанням поліцейськими своїх обов`язків та утриманням від вчинення дій, що підривають авторитет поліції.

В ході проведення службового розслідування позивач надав пояснення, в яких зазначив, що все виклав у своєму рапорта та скористався ст.63 Конституції України, що зафіксовано у акті №14117/111-2021 від 16.09.2021 (а.с.68).

Враховуючи вищенаведене, суд приходить висновку, що службовим розслідуванням підтверджено порушення позивачем вимог п.п. 1-4 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, пунктів 1,2,3 частини 1 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію» , що виразилось у безпідставній відсутності на службі 14.09.2021.

Разом з тим,судом встановлено та підтверджено матеріалами справи не вихід позивача без поважних причин на службу не лише 14.09.2021, а й з 15.09.2021 до 07.10.2021, що свідчить про порушення ним пункту 4 статті 40 Кодексу законів про працю України.

При цьому, суд зазначає, що вищевказане порушення є самостійною та достатньою підставою для звільнення зі служби.

Таким чином, відповідач під час винесення наказу в частині притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби, як крайнього заходу дисциплінарного впливу, врахував тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно позивачем.

Отже, відповідач дотримав порядок та процедуру проведення службового розслідування, накладення дисциплінарного стягнення та звільнення зі служби у зв`язку із реалізацією такого стягнення. Вина позивача у порушенні службової дисципліни доведена в ході службового розслідування.

Відтак, наказ Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області від 24.09. 2021 року № 1417 в частині застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції та наказ від 07.10 .2021 року № 434 о/с «По особовому складу» про звільнення позивача, прийняті на підставі та в межах повноважень, передбачених чинним законодавством, що свідчить про відсутність підстав для їх скасування.

Згідно частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, що відповідачем доведена правомірність прийнятого рішення в частині, що оскаржується, тому позовні вимоги про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення в частині причини звільнення задоволенню не підлягають.

Оскільки позовні вимоги про зобов`язання відповідача змінити причину звільнення та зобов`язати виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 25 % місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний рік служби є похідними від вимоги про визнання протиправним та скасування наказу в частині підстави звільнення, відтак підстави для задоволення таких позовних вимог також відсутні.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Згідно зі ст. 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що у задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 243-246 КАС України, суд, -

ВИРШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області про визнання протиправними та скасування наказів та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, встановленому ст.255 КАС України та може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295-297 КАС України.

Виготовлення повного тексту рішення відкладено до 13.07.2022 року

Повний текст рішення виготовлено 11.07.2022 року

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Л.І. Хилько