Справа № 420/12131/21
Суддя: Корой С.М.
Дата ухвалення: 2022-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Корой С.М., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Одеського міського центру зайнятості про визнання дій ОМЦЗ протиправними щодо невірного обчислення допомоги по безробіттю, враховуючи використання ним страхового стажу, який не відповідає дійсності (відповідна дія відображена у відповіді від 17.02.2021 року на заяву до ОМЦЗ від 15.02.2021, у відповіді №603/19/06/М-9 від 04.03.2021 року на заяву до ОМЦЗ від 18.02.2021, у відповіді №33/1011/1236-21 від 10.03.2021 на звернення до ДЦЗ МА-12046560 від 08.02.2021, у відповіді №33/10/2252-21 від 26.04.2021 на звернення до ДЦЗ МА-12388121 від 16.04.2021); визнання дій ОМЦЗ протиправними щодо обов`язку відвідувати ОМЦЗ в період карантину (відповідна дія відображена у відповіді від 27.01.2021 року на заяву до ОМЦЗ від 15.01.2021, у відповіді №903/19/06/М-16 від 07.04.2021 року на заяву до ОМЦЗ від 10.03.2021, у відповіді №33/1011/1236-21 від 10.03.2021 на звернення до ДЦЗ МА-12046560 від 08.02.2021, у відповіді №988/19/06 від 19.04.2021 року на заяву до ОМЦЗ від 07.04.2021); визнання дій ОМЦЗ протиправними щодо скорочення та припинення виплат допомоги по безробіттю відповідно до наказів №НТ210115 від 15.01.2021, №НТ210302 від 02.03.2021 (відповідна дія відображена у відповіді №33/1011/1236-21 від 10.03.2021 на звернення до ДЦЗ МА-12046560 від 08.02.2021, у відповіді №33/10/2252- 21 від 26.04.2021 на звернення до ДЦЗ МА-12388121 від 16.04.2021, у відповіді №1586/19/06/М-39 від 05.07.2021 на звернення від 19.06.2021, трудова книжка); встановлення відсутності компетенції (повноважень) ОМЦЗ щодо накладання обов`язку на громадян Наказом №1736 (про положення зазначеного наказу ОМЦЗ згадує у відповіді від 27.01.2021 року на заяву до ОМЦЗ від 15.01.2021, відповіді №603/19/06/М-9 від 04.03.2021 року на заяву до ОМЦЗ від 18.02.2021); визнання протиправними та скасування індивідуальних актів (наказ ОМЦЗ №НТ210115 від 15.01.2021 і наказ ОМЦЗ №НТ210302 від 02.03.2021) та зобов`язання ОМЦЗ здійснити перерахунок виплати допомоги по безробіттю, враховуючи скасовані накази та з урахуванням страхового стажу, відповідно до ч.2 ст. 21, ч.1 ст. 23 Закону № 1533-III, який становить більше ніж 6 років; визнання бездіяльності ОМЦЗ по несвоєчасній виплаті соціальної допомоги, яка регламентована ч.10 ст. 22 Закону № 1533-III, протиправною та зобов`язати ОМЦЗ в подальшому вчинити дії, які зроблять можливим проводити виплати, як того вимагає ч.10 ст. 22 Закону № 1533-III; стягнення коштів за моральну шкоду з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань ОМЦЗ на користь позивача в розмірі 90000 грн.,-

В С Т А Н О В И В:

14.07.2021 року до суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Одеського міського центру зайнятості, в якому позивач просить суд:

- визнати дії ОМЦЗ протиправними щодо невірного обчислення допомоги по безробіттю, враховуючи використання ним страхового стажу, який не відповідає дійсності (відповідна дія відображена у відповіді від 17.02.2021 року на заяву до ОМЦЗ від 15.02.2021, у відповіді №603/19/06/М-9 від 04.03.2021 року на заяву до ОМЦЗ від 18.02.2021, у відповіді №33/1011/1236-21 від 10.03.2021 на звернення до ДЦЗ МА-12046560 від 08.02.2021, у відповіді №33/10/2252-21 від 26.04.2021 на звернення до ДЦЗ МА-12388121 від 16.04.2021);

- визнати дії ОМЦЗ протиправними щодо обов`язку відвідувати ОМЦЗ в період карантину (відповідна дія відображена у відповіді від 27.01.2021 року на заяву до ОМЦЗ від 15.01.2021, у відповіді №903/19/06/М-16 від 07.04.2021 року на заяву до ОМЦЗ від 10.03.2021, у відповіді №33/1011/1236-21 від 10.03.2021 на звернення до ДЦЗ МА-12046560 від 08.02.2021, у відповіді №988/19/06 від 19.04.2021 року на заяву до ОМЦЗ від 07.04.2021);

- визнати дії ОМЦЗ протиправними щодо скорочення та припинення виплат допомоги по безробіттю відповідно до наказів №НТ210115 від 15.01.2021, №НТ210302 від 02.03.2021 (відповідна дія відображена у відповіді №33/1011/1236-21 від 10.03.2021 на звернення до ДЦЗ МА-12046560 від 08.02.2021, у відповіді №33/10/2252- 21 від 26.04.2021 на звернення до ДЦЗ МА-12388121 від 16.04.2021, у відповіді №1586/19/06/М-39 від 05.07.2021 на звернення від 19.06.2021, трудова книжка);

- визнати протиправними та скасувати окремі положення п.1 розділу ІІІ Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності, затвердженого наказом Мінекономіки №624 від 06.04.2020 в частині, де даний Порядок, який затверджений наказом Мінекономіки, фактично скасовує страховий стаж;

- встановити відсутність компетенції (повноважень) ОМЦЗ щодо накладання обов`язку на громадян Наказом №1736 (про положення зазначеного наказу ОМЦЗ згадує у відповіді від 27.01.2021 року на заяву до ОМЦЗ від 15.01.2021, відповіді №603/19/06/М-9 від 04.03.2021 року на заяву до ОМЦЗ від 18.02.2021);

- визнати протиправними та скасувати індивідуальні акти (наказ ОМЦЗ №НТ210115 від 15.01.2021 і наказ ОМЦЗ №НТ210302 від 02.03.2021) та зобов`язати ОМЦЗ здійснити перерахунок виплати допомоги по безробіттю, враховуючи скасовані накази та з урахуванням страхового стажу, відповідно до ч.2 ст. 21, ч.1 ст. 23 Закону № 1533-III, який становить більше ніж 6 років;

- визнати бездіяльність ОМЦЗ по несвоєчасній виплаті соціальної допомоги, яка регламентована ч.10 ст. 22 Закону № 1533-III, протиправною та зобов`язати ОМЦЗ в подальшому вчинити дії, які зроблять можливим проводити виплати, як того вимагає ч.10 ст. 22 Закону № 1533-III;

- стягнути кошти за моральну шкоду з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань ОМЦЗ на користь позивача в розмірі 90000 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач, з покликанням на фактичні обставини справи на нормативно обґрунтовуючи власні доводи положеннями ст.8, ст.46 Конституції України, ст.12, п.5 ч.5 ст. 31 Закону № 1533-III, зазначає, що відповідачем порушено його права вищевказаними діями, бездіяльністю та прийняттям спірних наказів.

Ухвалою суду від 19.07.2021 року судом залишено без руху адміністративний позов ОСОБА_1 та надано позивачу 10-денний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання копії ухвали.

У вказаній ухвалі судом роз`яснено, що виявлені недоліки повинні бути усунені, шляхом надання до суду уточненого позову з урахуванням вищевикладеного судом.

27.07.2021 року (вх.№ЕС/1568/21) від позивача до суду надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою суду від 13.08.2021 року звільнено ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання позовної заяви по справі №420/12131/21 на підставі п.3 ч.1 ст.8 Закону України «Про судовий збір», прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до Одеського міського центру зайнятості про визнання протиправними дій, встановлення відсутності компетенції, визнання протиправними та скасування наказів, визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії і відкрито провадження в даній адміністративній справі.

Вказаною ухвалою встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи.

01.09.2021 року (вх.№47580/21) від представника відповідача - Одеського міського центру зайнятості до суду надійшов відзив на позовну заяву разом із додатками (а.с.55-121).

У відзиві вказано, що відповідачем у справі не визнаються позовні вимоги у повному обсязі, що посадові особи Одеського міського центру зайнятості при прийнятті рішень по особі ОСОБА_1 діяли виключно в межах компетенції та у відповідності до вимог законодавства, тому жодним чином прав позивача порушити не могли, оскаржувані накази Одеського міського центру зайнятості приймались у відповідності до вимог чинного законодавства України, яким врегульовано відповідні правовідносини у сфері зайнятості населення тa загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття, тому не підлягають скасуванню, а вимоги позивача в частині стягнення з відповідача матеріальної шкоди є безпідставними та необґрунтованими.

Як зазначено у відзиві, особи, які набули статусу безробітного, мають право на отримання допомоги по безробіттю у визначеному розмірі. При цьому, такі особи зобов`язані, окрім іншого, дотримуватись умов і строку реєстрації та перереєстрації як безробітного, рекомендацій щодо сприяння працевлаштуванню, а також відвідувати територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, в якому він зареєстрований як безробітний у визначений і погоджений з ним час. Невиконання вказаних обов`язків, є підставою для скорочення тривалості виплати допомоги по безробіттю та припинення її виплати.

Відповідач вказує, що розрахунок та розмір допомоги безробіттю, призначених по зареєстрованому безробітному здійснюється лише з підстав та на умовах, прямо передбачених законодавством тa залежно, зокрема, від розміру сплачених/несплачених роботодавцем/особою страхових внесків за 6 місяців протягом 12 місяців, що передували реєстрації особи як безробітної, за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування і знову ж таки, відповідно до вимог законодавства, страховий стаж обчислюється центрами зайнятості саме за даними відомостей персоніфікованого обліку відомостей про застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

На думку відповідача, оскаржувані рішення про скорочення виплати допомоги по безробіттю ОСОБА_1 були прийняті на виконання вимог законодавства, тому є законними і не підлягають скасуванню. Суми нарахувань позивачу допомоги по безробіттю відповідають кількості днів перебування на обліку в центрі зайнятості як безробітного, з урахуванням дат відвідування та призначеному, у відповідності до вимог законодавства, розмірі, а також середньоденної суми допомоги по безробіттю в залежності від кількості днів у місяці. Допомогу по безробіттю виплачено позивачу у повному обсязі відповідно до здійснених нарахувань. Тому, як стверджує Одеський міський центр зайнятості, права позивача, з боку посадових осіб Одеського міського центру зайнятості жодним чином порушено не було.

Враховуючи вищевикладене, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог позивача.

Ухвалою суду від 26.11.2021 року залучено до участі у справі №420/12131/21 в якості другого відповідача Міністерство економіки України, розпочато спочатку розгляд справи №420/12131/21.

Ухвалою суду від 22.12.2021 року роз`єднано позовні вимоги у справі №420/12131/21 за позовною заявою ОСОБА_1 до Одеського міського центру зайнятості, Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України про визнання протиправними дій, встановлення відсутності компетенції, визнання протиправними та скасування наказів, визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, виділивши з неї у самостійні провадження вимоги про:

2) визнання дій ОМЦЗ протиправними щодо невірного обчислення допомоги по безробіттю, враховуючи використання ним страхового стажу, який не відповідає дійсності (відповідна дія відображена у відповіді від 17.02.2021 року на заяву до ОМЦЗ від 15.02.2021, у відповіді №603/19/06/М-9 від 04.03.2021 року на заяву до ОМЦЗ від 18.02.2021, у відповіді №33/1011/1236-21 від 10.03.2021 на звернення до ДЦЗ МА-12046560 від 08.02.2021, у відповіді №33/10/2252-21 від 26.04.2021 на звернення до ДЦЗ МА-12388121 від 16.04.2021); визнання дій ОМЦЗ протиправними щодо обов`язку відвідувати ОМЦЗ в період карантину (відповідна дія відображена у відповіді від 27.01.2021 року на заяву до ОМЦЗ від 15.01.2021, у відповіді №903/19/06/М-16 від 07.04.2021 року на заяву до ОМЦЗ від 10.03.2021, у відповіді №33/1011/1236-21 від 10.03.2021 на звернення до ДЦЗ МА-12046560 від 08.02.2021, у відповіді №988/19/06 від 19.04.2021 року на заяву до ОМЦЗ від 07.04.2021); визнання дій ОМЦЗ протиправними щодо скорочення та припинення виплат допомоги по безробіттю відповідно до наказів №НТ210115 від 15.01.2021, №НТ210302 від 02.03.2021 (відповідна дія відображена у відповіді №33/1011/1236-21 від 10.03.2021 на звернення до ДЦЗ МА-12046560 від 08.02.2021, у відповіді №33/10/2252- 21 від 26.04.2021 на звернення до ДЦЗ МА-12388121 від 16.04.2021, у відповіді №1586/19/06/М-39 від 05.07.2021 на звернення від 19.06.2021, трудова книжка); встановлення відсутності компетенції (повноважень) ОМЦЗ щодо накладання обов`язку на громадян Наказом №1736 (про положення зазначеного наказу ОМЦЗ згадує у відповіді від 27.01.2021 року на заяву до ОМЦЗ від 15.01.2021, відповіді №603/19/06/М-9 від 04.03.2021 року на заяву до ОМЦЗ від 18.02.2021); визнання протиправними та скасування індивідуальних актів (наказ ОМЦЗ №НТ210115 від 15.01.2021 і наказ ОМЦЗ №НТ210302 від 02.03.2021) та зобов`язання ОМЦЗ здійснити перерахунок виплати допомоги по безробіттю, враховуючи скасовані накази та з урахуванням страхового стажу, відповідно до ч.2 ст. 21, ч.1 ст. 23 Закону № 1533-III, який становить більше ніж 6 років; визнання бездіяльності ОМЦЗ по несвоєчасній виплаті соціальної допомоги, яка регламентована ч.10 ст. 22 Закону № 1533-III, протиправною та зобов`язати ОМЦЗ в подальшому вчинити дії, які зроблять можливим проводити виплати, як того вимагає ч.10 ст. 22 Закону № 1533-III; стягнення коштів за моральну шкоду з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань ОМЦЗ на користь позивача в розмірі 90000 грн.

2) визнання протиправними та скасування окремих положень п.1 розділу ІІІ Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності, затвердженого наказом Мінекономіки №624 від 06.04.2020 в частині, де даний Порядок, який затверджений наказом Мінекономіки, фактично скасовує страховий стаж;

Вказаною ухвалою вирішено, що в провадженні даної адміністративної справи №420/12131/21 залишаються позовні вимоги ОСОБА_1 до Одеського міського центру зайнятості про визнання дій ОМЦЗ протиправними щодо невірного обчислення допомоги по безробіттю, враховуючи використання ним страхового стажу, який не відповідає дійсності (відповідна дія відображена у відповіді від 17.02.2021 року на заяву до ОМЦЗ від 15.02.2021, у відповіді №603/19/06/М-9 від 04.03.2021 року на заяву до ОМЦЗ від 18.02.2021, у відповіді №33/1011/1236-21 від 10.03.2021 на звернення до ДЦЗ МА-12046560 від 08.02.2021, у відповіді №33/10/2252-21 від 26.04.2021 на звернення до ДЦЗ МА-12388121 від 16.04.2021); визнання дій ОМЦЗ протиправними щодо обов`язку відвідувати ОМЦЗ в період карантину (відповідна дія відображена у відповіді від 27.01.2021 року на заяву до ОМЦЗ від 15.01.2021, у відповіді №903/19/06/М-16 від 07.04.2021 року на заяву до ОМЦЗ від 10.03.2021, у відповіді №33/1011/1236-21 від 10.03.2021 на звернення до ДЦЗ МА-12046560 від 08.02.2021, у відповіді №988/19/06 від 19.04.2021 року на заяву до ОМЦЗ від 07.04.2021); визнання дій ОМЦЗ протиправними щодо скорочення та припинення виплат допомоги по безробіттю відповідно до наказів №НТ210115 від 15.01.2021, №НТ210302 від 02.03.2021 (відповідна дія відображена у відповіді №33/1011/1236-21 від 10.03.2021 на звернення до ДЦЗ МА-12046560 від 08.02.2021, у відповіді №33/10/2252- 21 від 26.04.2021 на звернення до ДЦЗ МА-12388121 від 16.04.2021, у відповіді №1586/19/06/М-39 від 05.07.2021 на звернення від 19.06.2021, трудова книжка); встановлення відсутності компетенції (повноважень) ОМЦЗ щодо накладання обов`язку на громадян Наказом №1736 (про положення зазначеного наказу ОМЦЗ згадує у відповіді від 27.01.2021 року на заяву до ОМЦЗ від 15.01.2021, відповіді №603/19/06/М-9 від 04.03.2021 року на заяву до ОМЦЗ від 18.02.2021); визнання протиправними та скасування індивідуальних актів (наказ ОМЦЗ №НТ210115 від 15.01.2021 і наказ ОМЦЗ №НТ210302 від 02.03.2021) та зобов`язання ОМЦЗ здійснити перерахунок виплати допомоги по безробіттю, враховуючи скасовані накази та з урахуванням страхового стажу, відповідно до ч.2 ст. 21, ч.1 ст. 23 Закону № 1533-III, який становить більше ніж 6 років; визнання бездіяльності ОМЦЗ по несвоєчасній виплаті соціальної допомоги, яка регламентована ч.10 ст. 22 Закону № 1533-III, протиправною та зобов`язати ОМЦЗ в подальшому вчинити дії, які зроблять можливим проводити виплати, як того вимагає ч.10 ст. 22 Закону № 1533-III; стягнення коштів за моральну шкоду з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань ОМЦЗ на користь позивача в розмірі 90000 грн.

Також, даною ухвалою передано роз`єднані позовні вимоги ОСОБА_1 до Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, виділені у самостійні провадження (виділені самостійні провадження) із справи №420/12131/21 до Відділу надання судово-адміністративних послуг та аналітичної роботи (канцелярія) Одеського окружного адміністративного суду для виконання вимог, передбачених Інструкцією з діловодства в місцевих та апеляційних судах України.

04.01.2022 року (вх.№186/220 від Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України до суду надійшов відзив на позовну заяву разом із додатками (а.с.139-151).

11.01.2022 року (вх.№ЕС/132/22) від позивача до суду надійшла відповідь на відзив Одеського міського центру зайнятості (а.с.156-163).

11.01.2022 року (вх.№ЕС/134/22) від позивача до суду надійшла відповідь на відзив Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України (а.с.164-169).

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, відзиву на позов, відповіді на відзив і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-79 КАС України, судом встановлено такі факти та обставини.

Як вказано позивачем, підтверджено відповідачем та встановлено судом, 18.12.2020 року до Одеського міського центру зайнятості через портал державних послуг «Дія» від позивача у справі ОСОБА_1 надійшли заяви про надання статусу безробітного вiд 17.12.2020 року та про призначення допомоги по безробіттю від 17.12.2020 року (а.с.89-91).

При оформленні зазначених заяв через портал державних послуг «Дія» позивачем було засвідчено, що з правами та обов`язками зареєстрованого безробітного та з умовами призначення допомоги по безробіттю відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» ознайомлений.

Як вказано у відзиві за результатом розгляду, поданої ОСОБА_1 заяви про призначення допомоги по безробіттю на підставі даних Єдиної інформаційно-аналітичної системи Державної служби зайнятості було встановлено, що страховий стаж заявника складає 5 років 9,18 місяців, а саме:

- у період з 08.02.2007 по 25.06.2007 працював оператором технологічних установок в «Лукойл - Одеський нафтопереробний завод», звільнений за власним бажанням на підставі статті 38 КЗпП України;

- у період з 06.08.2007 по 28.09.2007 працював інженером-технологом в лабораторії пілотних установок в ПАТ «Іллічівський олійножировий комбінат», звільнений за власним бажанням на підставі статті 38 КЗпП України.

Вказані обставини не заперечуються позивачем та встановлені судом на підставі наданої до суду копії трудової книжки ОСОБА_1 (а.с.26-28).

Крім того, з наданої до суду позивачем копії довідки форми ОК-5 щодо ОСОБА_1 (а.с.16-зворотній бік, 17-18) судом, зокрема, встановлено, що позивачем у період з вересня 2015 року по грудень 2019 року здійснювалась підприємницька діяльність та за вказаний період довідка містить дані щодо суми заробітку позивача для нарахування пенсії.

Водночас, довідка форми ОК-5 містить інформацію про суми нарахованого доходу позивача ВЧ А3438 за період з травня 2009 року по січень 2010 року.

Згідно наданої до суду довідки форми ОК-5 щодо ОСОБА_1 судом встановлено, що у період з травня 2009 року по січень 2010 року, з вересня 2015 року по грудень 2019 року страховий стаж позивача відповідає календарній кількості днів у даному періоді.

В наданій до суду індивідуальній відомості про застраховану особу за період з 01.01.2004 року по 31.01.2021 року вказано, що страховий стаж ОСОБА_1 складає 6 років 9 місяців 11 днів. (а.с.19)

Згідно витягу наказу Одеського обласного центру зайнятості №НТ201218 «Про прийняття рішень службою зайнятості, передбачених Законами України "Про зайнятість населення" i "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування випадок безробіття" та на нормативними актами щодо їх застосування» позивачу було надано статус безробітного 18.12.2020 року (а.с.92).

Згідно витягу наказу Одеського обласного центру зайнятості №НТ201228 від «Про прийняття рішень службою зайнятостi, передбачених Законами України "Про зайнятість населення" i "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування випадок безробіття" та на нормативними актами щодо їх застосування» ОСОБА_1 було призначено допомогу по безробіттю (а.с.93).

У відзиві вказано, що:

- 21.12.2020 на електронну адресу Одеського міського центру зайнятості надійшла заява ОСОБА_1 про підтвердження наміру перебувати у статусі безробітного та призначення допомоги по безробіттю.

- 12.01.2021 ОСОБА_1 було проведено індивідуальну консультацію з питань зайнятості у зв`язку з запізнення на призначений йому час для відвідування профінформаційного семінару.

- 15.01.2021 позивач на прийом до кар`єрного радника не з`явився. На виконання вимог пунктів 25, 26 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.09.2018, № 792, кар`єрний радник 15.01.2021 планувала провести з ОСОБА_1 профілювання, складання та узгодження індивідуального плану працевлаштування та розробити заходи, пов`язані з працевлаштуванням та пошуком роботи. В телефонному режимі позивачу було надано роз`яснення щодо необхідності відвідування центру зайнятості особисто для складання індивідуального плану. Цього ж Дня ОСОБА_1 надіслав заяву на електронну пошту про відмову від особистого відвідування центру зайнятості.

Усі вищевикладені обставини не заперечуються позивачем.

Згідно витягу наказу №НТ210115 у зв`язку з недотриманням безробітним рекомендацій щодо сприяння працевлаштуванню відповідно до п.5 ч.5 ст.31 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», та п.4 розділу IV "Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності", затвердженого наказом Міністерства розвитку, економіки, торгiвлi та сільського господарства України 06.04.2020 №624 позивачу скорочено виплату по безробіттю з 15.01.2021 року по 29.01.2021 року (а.с.11, 94). Даний наказ прийнято відповідачем 15.01.2021 року.

Як стверджує відповідач та не спростовується позивачем, 21.01.2021 ОСОБА_1 було нараховано допомогу по безробіттю у сумі 2169,48 грн. за період з 18.12.2020 по 11.01.2021, яку 02.02.2021, після отриманого центром зайнятості фінансування, було перераховано на картковий рахунок ОСОБА_1 , відкритий ним У банківській установі ПАТ «ПРИВАТБАНК».

22.02.2021 кар`єрним радником разом із зареєстрованим безробітним ОСОБА_1 було розроблено індивідуальний план працевлаштування (а.с.98-108) та додатково, під його особистий підпис було ознайомлено з правами тa обов`язками зареєстрованого безробітного та ст.ст. 44, 46 Закону України «Про зайнятість населення».

Як стверджує відповідач та не спростовується позивачем, 26.02.2021 ОСОБА_1 було нараховано допомогу по безробіттю у сумі 260,34 грн. за період з 12.01.2021 по 14.01.2021, яку 24.03.2021, пiсля отриманого центром зайнятості фінансування, було перераховано на картковий рахунок ОСОБА_1 , відкритий ним у банківській установі ПАТ «ПРИВАТБАНК».

У відзиві зазначено, що 02.03.2021 року ОСОБА_1 не виконав рекомендацій кар`єрного радника щодо відвідування тренінгу «Підготовка резюме» та на підтвердження поважної причини невідвідування відповідних документів не надав, а тому Одеським міським центром зайнятості було прийняте рішення про скорочення йому виплати.

Так, згідно витягу наказу №НТ210302 у зв`язку з невиконанням заходів визначених індивідуальним планом працевлаштування відповідно до пп.6 п.4 розділу IV "Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності", затвердженого наказом Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України 06.04.2020 № 624 позивачу скорочено виплату по безробіттю з 02.03.2021 року по 31.03.2021 року (а.с.10-зворотній бік, 95). Даний наказ прийнято відповідачем 02.03.2021 року.

Як стверджує відповідач, 10.03.2021 позивач не з`явився на прийом до кар`єрного радника у призначений йому для відвідування час та на підтвердження поважної причини невідвідування відповідних документів не надав, а тому Одеським міським центром зайнятості було прийняте рішення про скорочення йому виплати.

Так, згідно витягу наказу №НТ210310 у зв`язку з недотриманням безробітним рекомендацій щодо сприяння працевлаштуванню відповідно до п.5 ч.5 ст.31 Закону Украпни "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" та п.4 Розділ IV "Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької дiяльностi", затвердженого наказом Міністерства розвитку економiки, торгiвлi та сільського господарства України 06.04.2020 №624, позивачу скорочено виплату по безробіттю з 01.04.2021 року по 15.05.2021 року.

Як стверджує відповідач та не спростовується позивачем:

- 19.03.2021 ОСОБА_1 було нараховано допомогу по безробіттю у сумі 1995,92 грн. за період з 30.01.2021 по 21.02.2021, яку 09.04.2021, після отриманого центром зайнятості фінансування, було перераховано на картковий рахунок ОСОБА_1 , відкритий ним у банківській установі ПАТ «ПРИВАТБАНК»;

- 09.04.2021 ОСОБА_1 було нараховано допомогу по безробіттю у сумі 86,78 грн. за 22.02.2021, яку 11.05.2021, після отриманого центром зайнятості фінансування, було перераховано на картковий рахунок ОСОБА_1 , відкритий ним у банківській установі ПАТ «ПРИВАТБАНК»;

- 20.04.2021 ОСОБА_1 було нараховано допомогу по безробіттю у сумі 607,45 грн. за період з 23.02.2021 по 01.03.2021, яку 25.05.2021, після отриманого центром зайнятості фінансування, було перераховано на картковий рахунок ОСОБА_1 , відкритий ним у банківській установі ПАТ «ПРИВАТБАНК».

Судом встановлено, що усього, за період з 18.12.2020 по 28.04.2021 позивачем було отримано допомогу по безробіттю у сумі 5119 (п`ять тисяч сто дев`ятнадцять) гривень 97 коп. (а.с.97).

У відзиві зазначено, що 08.04.2021 ОСОБА_1 було проведено прийом в центрі зайнятості дистанційно, на якому було рекомендовано наступне: самостійно опрацювати вакансію техніка-лаборанта у ДП «Лидер»; самостійно опрацювати сайти пошуку роботи з метою підбору підходящих варіантів роботи; розмістити резюме на сайтах пошуку роботи (work.ua, rabota.ua тощо) та направити скріншот на електронну пошту центру зайнятості. Повідомити центр зайнятості про отримання додатку 1 до Індивідуального плану надання послуг.

28.04.2021 до Одеського міського центру зайнятості від ОСОБА_1 надійшла заява про зняття з реєстрації як безробітного з 28.04.2021 року (а.с.114) та у зв`язку з відмовою від послуг служби зайнятості та на підставі пункту 10 частини першої статті 31 Закону № 1533-III, виплата допомоги по безробіттю позивачу припинена (а.с.115).

Також, під час розгляду даної справи судом встановлено, що позивачем на «гарячу лінію» Урядового контактного центру було подано звернення №МА-12046560 від 08.02.2021 щодо відвідування центру зайнятості в період карантину.

У відповідь на дане звернення Державним центром зайнятості було складено листа №33/1011/1236-21 від 10.03.2021 року (а.с.13-зворотній бік, 14), в якому, зокрема, вказано, що:

- допомога по безробіттю призначена позивачу у розмірі 55% від середньої заробітної плати;

- засобами Єдиного державного порталу електронних послуг «Дія» позивача 18.12.2020 було поінформовано: про участь 12.01.2021 об 11 годині в інформаційному семінарі iз загальних питань зайнятості та про запланований прийом у кар`єрного радника на 15.01.221 об 11:45 годині та що ОСОБА_1 намір перебувати у статусi безробітного та здійснювати пошук роботи підтвердив 20.12.2020;

- в приміщенні Одеського МЦЗ 12.01.2021 позивач знаходилися без засобів індивідуального захисту, тому не взяв участі у груповому інформаційному семінарі. Крім того, 15.01.2021 позивач не відвідав Одеський МЦЗ;

- у зв`язку з недотриманням рекомендацій щодо сприяння у працевлаштуванні відповідно до пункту 5 частини п`ятої статті 31 Закону № 1533-III та пункту 4 розділу IV Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, затвердженого наказом Мінекономіки від 06.04.2020 № 624, тривалість виплати допомоги по безробіттю позивачу було скорочено на 15 календарних днiв з 15.01.2021 по 29.01.2021;

- Одеським МЦЗ позивачу нараховано та виплачено допомогу по безробіттю за період з 18.12.2020 по 11.01.2021 (день, що передує дню відвідування центру зайнятості) у розмірі 2169,46 гривень.

Суд зазначає, що вимоги щодо обов`язку відвідування ОМЦЗ в період карантину даний лист не містить.

18.02.2021 року позивач звернувся до відповідача із заявою (а.с.15-16), в якій, зокрема, просив перерахувати виплату згідно ст. 23 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» враховуючи те, що його трудовий стаж перевищує 6 років.

У відповідь на вказану заяву відповідачем складено листа №603/19/06/М-9 від 04.03.2021 року (а.с.20), в якому, зокрема, зазначено, що за даними обміну з Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування страховий стаж ОСОБА_1 складає 5 років 4,64 місяці та що в разі документального підтвердження страхового стажу до 2011 року страховий стаж ОСОБА_1 буде перерахований у відповідності до вимог законодавства.

10.03.2021 року позивач звертався до відповідача із заявою, в якій просив перерахувати виплату допомоги по безробіттю згідно ст. 23 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» враховуючи те, що його трудовий стаж перевищує 6 років, з урахування всіх днів перебування в статусі безробітного вiд 18.12.2020 року, оскільки, на думку позивача, він виконав всі вимоги законодавства і підтверджував намір перебування в статусі безробітного як того вимагає закон.

У відповідь на вказану заяву відповідачем складено листа №903/19/06/М-06 від 07.04.2021 року (а.с.8-зворотній бік, 9), в якому зазначено, що призначену позивачу допомогу по безробіттю було обчислено центром зайнятості відповідно до вимог законодавства та з урахуванням наявного страхового стажу.

Суд зазначає, що вимоги щодо обов`язку відвідування ОМЦЗ в період карантину даний лист не містить.

Також, судом встановлено, що 07.04.2021 року позивач звертався до відповідача із заявою, в якій підтвердив свій намір перебувати у статусі безробітного та повідомити його про дату і час наступного відвідування центру зайнятості (а.с.4).

У відповідь на вказану заяву відповідачем складено листа №988/19/06 від 19.04.2021 року (а.с.4-зворотній бік, 5), в якому, зокрема, вказано, що враховуючи обставини запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів, передбачених для «червоного» рівня небезпеки на території Одеської області з 25.03.2021 року, Одеським міським центром зайнятості було враховано дистанційне підтвердження позивачем наміру шукати робот та перебувати на обліку в центрі зайнятості, зазначеного у письмовій заяві вiд 07.04.2021 року.

У листі вказано про проведення кар`єрним радником з позивачем дистанційного прийому 08.04.2021 року.

Суд зазначає, що вимоги щодо обов`язку відвідування ОМЦЗ в період карантину даний лист не містить.

Крім того, судом встановлено, що у відповідь на звернення позивача від 19.03.2021 року, 08.04.2021 року та 16.04.2021 року до Мінекономіки, листом Державного центру зайнятості від №33/10/2252-21 від 26.04.2021 позивача, зокрема, повідомлено, що виплата ОСОБА_1 допомоги по безробіттю здійснювалася наступним чином: за період з 18.12.2020 по 11.01.2021 (день, що передує дню відвідування) нарахування проведено 21.01.2021. Кошти перераховано до банку 02.02.2021; за період з 12.01.2021 по 14.01.2021 (день, що передує дню прийняття рішення про скорочення позивачу допомоги по безробіттю) нарахування проведено 26.02.2021. Кошти перераховано до банку 24.03.2021; за період з 30.01.2021 по 21.02.2021 (до дня, що передує дню відвідування) нарахування проведено 19.03.2021. Кошти перераховано до банку 09.04.2021; за 22.02.2021 та період з 23.02.2021 по 01.03.2021 (до періоду початку скорочення допомоги по безробіттю) нарахування проведено відповідно 09.04.2021 та 20.04.2021. Кошти будуть перераховано на Ваш особовий рахунок після отримання фінансування Одеським обласним центром зайнятості.

У листі вказано, що враховуючи подані позивачем документи та дані Державного реєстру, страховий стаж ОСОБА_1 обчислено Одеським міським центром зайнятості до 01.01.2011 - на підставі даних трудової книжки (зараховано період з 06.08.2007 року по 28.09.2007 року, а з 2011 року - на підставі даних Державного реєстру (враховано періоди сплати страхових внесків відповідно до форми ОК-5 Індивідуальних відомостей застрахованої особи Державного реєстру).

Як вказано у листі, відповідно до проведеного розрахунку страховий стаж ОСОБА_1 за страхуванням на випадок безробіття становить 5 років 4 місяці 19 днів. Врахування до страхового стажу на випадок безробіття періодів проходження ОСОБА_1 строкової служби (2009 - 2010 роки) Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та Порядком не передбачено.

Вважаючи дії ОМЦЗ протиправними щодо невірного обчислення допомоги по безробіттю, враховуючи використання ним страхового стажу, який не відповідає дійсності (відповідна дія відображена у відповіді від 17.02.2021 року на заяву до ОМЦЗ від 15.02.2021, у відповіді №603/19/06/М-9 від 04.03.2021 року на заяву до ОМЦЗ від 18.02.2021, у відповіді №33/1011/1236-21 від 10.03.2021 на звернення до ДЦЗ МА-12046560 від 08.02.2021, у відповіді №33/10/2252-21 від 26.04.2021 на звернення до ДЦЗ МА-12388121 від 16.04.2021); дії ОМЦЗ щодо обов`язку відвідувати ОМЦЗ в період карантину (відповідна дія відображена у відповіді від 27.01.2021 року на заяву до ОМЦЗ від 15.01.2021, у відповіді №903/19/06/М-16 від 07.04.2021 року на заяву до ОМЦЗ від 10.03.2021, у відповіді №33/1011/1236-21 від 10.03.2021 на звернення до ДЦЗ МА-12046560 від 08.02.2021, у відповіді №988/19/06 від 19.04.2021 року на заяву до ОМЦЗ від 07.04.2021); дії ОМЦЗ щодо скорочення та припинення виплат допомоги по безробіттю відповідно до наказів №НТ210115 від 15.01.2021, №НТ210302 від 02.03.2021 (відповідна дія відображена у відповіді №33/1011/1236-21 від 10.03.2021 на звернення до ДЦЗ МА-12046560 від 08.02.2021, у відповіді №33/10/2252- 21 від 26.04.2021 на звернення до ДЦЗ МА-12388121 від 16.04.2021, у відповіді №1586/19/06/М-39 від 05.07.2021 на звернення від 19.06.2021, трудова книжка); бездіяльності ОМЦЗ по несвоєчасній виплаті соціальної допомоги, яка регламентована ч.10 ст. 22 Закону № 1533-III протиправними, а також вважаючи протиправними та такими, що підлягають скасуванню індивідуальні акти (наказ ОМЦЗ №НТ210115 від 15.01.2021 і наказ ОМЦЗ №НТ210302 від 02.03.2021), позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір, що виник між сторонами, суд зазначає таке.

Частина 2 статті 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Правові, економічні та організаційні засади реалізації державної політики у сфері зайнятості населення, гарантії держави щодо захисту прав громадян на працю та реалізації їхніх прав на соціальний захист від безробіття визначаються Законом України «Про зайнятість населення».

Пунктом 1 частини 1 статті 43 вказаного Закону передбачено, що статусу безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи.

Статус безробітного надається зазначеним у частині першій цієї статті особам за їх особистою заявою (у тому числі поданою засобами електронної ідентифікації) у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування.

Порядок реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, визначається Кабінетом Міністрів України (частина 2 статті 43).

Згідно з частиною 2 статті 44 Закону України «Про зайнятість населення», зареєстровані безробітні, окрім іншого, зобов`язані:

1) самостійно або за сприяння територіальних органів центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, здійснювати активний пошук роботи, який полягає у вжитті цілеспрямованих заходів до працевлаштування, зокрема взяття участі у конкурсних доборах роботодавців;

2) відвідувати територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, в якому він зареєстрований як безробітний у визначений і погоджений з ним час, але не рідше ніж один раз на тридцять календарних днів (крім періоду дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню особливо небезпечних інфекційних хвороб);

3) дотримуватися письмових індивідуальних рекомендацій щодо сприяння працевлаштуванню, зокрема брати участь у заходах, пов`язаних із сприянням забезпеченню зайнятості населення;

4) інформувати територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, протягом трьох робочих днів про обставини припинення реєстрації, визначені у частині першій статті 45 цього Закону.

Суд зазначає, що протягом усього строку розгляду даної адміністративної справи судом не встановлено, що відповідачем на позивача письмово чи усно було покладено обов`язок відвідувати територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, в якому він зареєстрований як безробітний у період карантину.

Відповідно до пункту 7 частини 1 статті 45 згаданого Закону (в редакції, яка діяла на момент прийняття оскаржуваних наказів), невідвідування без поважних причин територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, протягом 30 робочих днів з дати прийняття рішення про таке відвідування (крім періоду дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню особливо небезпечних інфекційних хвороб). Наявність поважних причин підтверджується відповідними документами.

Процедура реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, філією центру зайнятості Автономної Республіки Крим, обласного, Київського та Севастопольського міського центру зайнятості, а також міським, районним, міськрайонним центром зайнятості державної служби зайнятості, врегульована Порядком реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 792 від 19.09.2018.

Особливості реєстрації, перереєстрації безробітних, надання статусу безробітного та призначення виплати допомоги по безробіттю у період встановлення карантину визначаються Державним центром зайнятості (частина 2 пункту 1 Порядку).

Пунктом 17 вказаного Порядку встановлено, що для надання статусу безробітного особа, яка шукає роботу, подає заяву про надання статусу безробітного, пред`являє документи, зазначені в підпункті 1 пункту 4 цього Порядку, а також:

трудову книжку (цивільно-правовий договір чи документ, який підтверджує припинення останнього виду зайнятості). Особа, яка втратила трудову книжку, пред`являє дублікат трудової книжки чи довідку архівної установи про прийняття та звільнення з роботи;

документ про освіту;

військово-обліковий документ для осіб, які звільнилися із строкової військової служби.

Форма заяви про надання статусу безробітного затверджується Мінекономіки.

Приписами пункту 20 Порядку визначено, що у період встановлення карантину реєстрація безробітного здійснюється з першого дня після подання особою, яка шукає роботу, заяви про надання статусу безробітного за формою, визначеною Державним центром зайнятості. Призначення виплати допомоги по безробіттю у такому разі здійснюється з першого дня реєстрації безробітного.

Після завершення карантину безробітний зобов`язаний протягом 10 робочих днів подати центру зайнятості перелік документів, визначених пунктами 17 - 19 цього Порядку. Такий період може бути продовжений з урахуванням поважної причини, передбаченої пунктом 28 цього Порядку. У такому разі документи подаються до центру зайнятості на наступний день, що настає після закінчення дії обставин, що склалися у зв`язку з поважною причиною.

Згідно з пунктом 22 Порядку, рішення про надання статусу безробітного чи відмову у наданні такого статусу приймається центром зайнятості не пізніше сьомого календарного дня з дня подання особою, яка шукає роботу, заяви про надання статусу безробітного.

З рішенням про надання (відмову в наданні) статусу безробітного, визначення розміру і строку виплати матеріального забезпечення на випадок безробіття, відкладення, скорочення тривалості та припинення виплати такого забезпечення особа ознайомлюється під час відвідування кар`єрного радника, про що ставить підпис у відповідному додатку до персональної картки.

У разі відмови особи поставити підпис у додатку до персональної картки кар`єрним радником вноситься до неї відповідний запис.

Відповідно до пунктів 25, 28 Порядку, після реєстрації безробітного кар`єрний радник протягом десяти календарних днів вживає заходів із здійснення щодо нього поглибленого профілювання відповідно до методики, затвердженої Мінекономіки.

Зареєстрований безробітний відповідно до свого індивідуального плану працевлаштування зобов`язаний відвідувати центр зайнятості, в якому він зареєстрований, не рідше ніж один раз на 30 календарних днів, крім випадків, що сталися внаслідок надзвичайної ситуації або встановленого карантину, з пред`явленням паспорта громадянина України чи іншого документа, що посвідчує особу або підтверджує її спеціальний статус, та трудової книжки.

Підпунктом 2 пункту 30 Порядку передбачено, що у разі невідвідування зареєстрованим безробітним без поважних причин центру зайнятості протягом 30 робочих днів з дати прийняття рішення про таке відвідування, центр зайнятості припиняє реєстрацію такого безробітного. Реєстрація припиняється з наступного дня після останнього фактичного відвідування центру зайнятості, а рішення про припинення реєстрації безробітного у цьому випадку приймається на 31-й день.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття, визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Відповідно до ч.2 ст.21 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» страховий стаж обчислюється за даними, що містяться в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, у тому числі за даними про трудову діяльність працівників, внесеними відповідно до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", а за періоди, за які не внесені дані до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, - у порядку та на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.

Згідно з ч.1 ст. 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застрахованим особам, зазначеним у частині першій статті 22 цього Закону, розмір допомоги по безробіттю визначається у відсотках до їх середньої заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого Кабінетом Міністрів України, залежно від страхового стажу, але не менше ніж мінімальний розмір допомоги по безробіттю, встановлений правлінням Фонду для цієї категорії осіб:

до 2 років - 50 відсотків;

від 2 до 6 років - 55 відсотків;

від 6 до 10 років - 60 відсотків;

понад 10 років - 70 відсотків.

Допомога по безробіттю виплачується залежно від тривалості безробіття у відсотках до визначеного розміру:

перші 90 календарних днів - 100 відсотків;

протягом наступних 90 календарних днів - 80 відсотків;

у подальшому - 70 відсотків.

Як стверджує відповідач, так як страховий стаж позивача складає менше 6 років, така допомога ОСОБА_2 призначена у розмірі 55%.

В той же час, за наданій до суду індивідуальній відомості про застраховану особу за період з 01.01.2004 року по 31.01.2021 року вказано, що страховий стаж ОСОБА_1 складає 6 років 9 місяців 11 днів. (а.с.19).

Таким чином, оскільки страховий стаж обчислюється за даними, що містяться в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, зважаючи на те, що за наявними у вказаному реєстрі даними страховий стаж позивача складає 6 років 9 місяців 11 днів відповідачем протиправно не призначено позивачу допомогу по безробіттю у розмірі 60 відсотків.

Суд також зазначає, що відповідно до частини першої статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності) та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

Таким чином, законом передбачено можливість зарахування до страхового стажу лише період, протягом якого особа отримувала допомогу по безробіттю, а не весь період перебування особи на обліку в центрі зайнятості як безробітного.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного суду від 20.04.2022 року по справі № 638/7217/16-а.

Так, за даними трудової книжки позивача ОСОБА_1 до 18.12.2020 року не перебував на обліку в центрі зайнятості.

Отже, при призначенні ОСОБА_1 з 18.12.2020 року у відповідача були відсутні підстави для врахування всіх днів перебування в статусі безробітного для визначення розміру допомоги.

Таким чином, доводи позивач про те, що допомога йому повинна була бути призначена з урахування всіх днів перебування в статусі безробітного вiд 18.12.2020 року, суд вважає необґрунтованими.

За встановлених судом обставин, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про визнання протиправними дій відповідача, які полягають у невірного обчисленні допомоги по безробіттю ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо вимог позивача про визнання дії ОМЦЗ протиправними щодо скорочення та припинення виплат допомоги по безробіттю відповідно до наказів №НТ210115 від 15.01.2021, №НТ210302 від 02.03.2021, суд зазначає.

Так, фактичною підставою для прийняття наказу №НТ210115 у відзиві визначено те, шо позивач не з`явився до кар`єрного радника 15.01.2021 року.

Нормативною підставою для прийняття даного наказу визначено п.5 ч.5 ст.31 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», та п.4 розділу IV "Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності", затвердженого наказом Міністерства розвитку, економіки, торгiвлi та сільського господарства України 06.04.2020 №624.

Відповідно до пункту 13 частини 1 статті 31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі зняття з обліку за невідвідування без поважних причин державної служби зайнятості протягом 30 робочих днів з дати прийняття рішення про виплату допомоги по безробіттю (крім періоду дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню особливо небезпечних інфекційних хвороб).

Згідно з п.5 ч.5 ст.31 вказаного Закону тривалість виплати допомоги по безробіттю, матеріальної допомоги у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації скорочується на строк до 90 календарних днів у разі: порушення умов і строку реєстрації та перереєстрації як безробітного, а також недотримання рекомендацій щодо сприяння працевлаштуванню.

Процедуру, умови надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності, механізм обчислення регіональними та базовими центрами зайнятості, а також філіями регіональних центрів зайнятості державної служби зайнятості (далі - центри зайнятості) страхового стажу, визначає Порядок надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності, який затверджено наказом Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України 06 квітня 2020 року № 624 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17 червня 2020 р. за № 537/34820 (далі - Порядок №624).

Відповідно до п.4 роздл. IV тривалість виплати допомоги по безробіттю скорочується на строк до 90 календарних днів у разі недотримання рекомендацій щодо сприяння у працевлаштуванні, а саме:

1) невідвідування безробітним без поважних причин центру зайнятості, в якому він зареєстрований, у визначений і погоджений з ним день та час (з дня невідвідування);

2) невідвідування без поважних причин роботодавця упродовж семи календарних днів відповідно до виданого направлення на працевлаштування на підходящу роботу (з 8-го дня невідвідування роботодавця);

3) відмови від проходження професійного навчання у випадках, передбачених частиною другою статті 46 Закону України "Про зайнятість населення";

4) припинення без поважних причин професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації за направленням центру зайнятості;

5) порушення без поважних причин строку відвідування центру зайнятості після закінчення професійного навчання за направленням центру зайнятості (з дня, призначеного відвідування з урахуванням часу на проїзд, що підтверджується документально);

6) невиконання заходів визначених індивідуальним планом працевлаштування.

У разі недотримання рекомендацій щодо сприяння у працевлаштуванні, визначених індивідуальним планом працевлаштування протягом семи днів з дня реєстрації безробітного або в період скорочення (відкладення) допомоги по безробіттю, тривалість виплати допомоги по безробіттю скорочується з дня її призначення або з наступного після закінчення терміну діючого скорочення (відкладення).

У разі підтвердження в установленому порядку поважних причин невиконання заходів визначених індивідуальним планом працевлаштування, порушення строку відвідування роботодавця, центру зайнятості, або припинення професійного навчання за направленням центру зайнятості та відвідування центру зайнятості на наступний день після закінчення таких причин, рішення про скорочення допомоги по безробіттю скасовується.

Поважними причинами є хвороба безробітного, смерть членів його сім`ї та родичів, догляд за хворою дитиною віком до 14 років, відвідування закладів охорони здоров`я, судових та правоохоронних органів, військових комісаріатів, інших державних установ та інші обставини, які об`єктивно унеможливлюють відвідування центру зайнятості, що підтверджується відповідними документами.

Якщо з причин, зазначених у підпунктах 1 - 6 цього пункту, виплата допомоги по безробіттю скорочується вперше, строк скорочення становить 15 календарних днів. У кожному наступному разі строк скорочення збільшується на 15 календарних днів та не може становити більше як 90 календарних днів. У разі наступної реєстрації після працевлаштування та набуття страхового стажу строк скорочення починається з 15 календарних днів.

При цьому, пунктом 3-2 Прикінцевих положень вказаного Закону передбачено, що на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - в період карантину):

допомога по безробіттю призначається з першого дня надання статусу безробітного;

виплата допомоги по безробіттю може здійснюватися без особистого відвідування безробітним територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за умови підтвердження безробітним наміру перебування у статусі безробітного будь-якими засобами комунікації (телефонний зв`язок, електронні засоби тощо);

для осіб, які втратили роботу в період карантину, не застосовуються вимоги щодо скорочення тривалості виплати допомоги по безробіттю, визначені пунктом 1 частини п`ятої статті 31 цього Закону, при цьому загальна тривалість виплати допомоги по безробіттю для таких осіб не може перевищувати 270 календарних днів.

Отже, зміст вказаних норм дає підстави дійти висновку про те, що особи, які набули статусу безробітного, мають право на отримання допомоги по безробіттю у визначеному розмірі. При цьому, такі особи зобов`язані, окрім іншого, дотримуватись умов і строку реєстрації та перереєстрації як безробітного, рекомендацій щодо сприяння працевлаштуванню, а також відвідувати територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, в якому він зареєстрований як безробітний у визначений і погоджений з ним час. Невиконання вказаних обов`язків, є підставою для скорочення тривалості виплати допомоги по безробіттю, припинення реєстрації особи безробітною та припинення виплати їй допомоги по безробіттю.

В той же час, у зв`язку із запровадженням на території України карантину з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, законодавцем встановлені певні особливості набуття особою статусу безробітного, призначення допомоги по безробіттю та її отримання. Зокрема, особи у статусі безробітного, набули право отримувати допомогу по безробіттю без особистого відвідування центру зайнятості, на обліку якого вони перебувають.

На переконання суду, вказане законодавчо закріплене право безробітних на отримання допомоги по безробіттю без особистого відвідування центру зайнятості, на момент виникнення спірних правовідносин унеможливлювало скорочення тривалості виплати допомоги по безробіттю з підстав невідвідування центру зайнятості під час дії карантину.

За вказаний обставин, суд дійшов висновку, що у відповідача були відсутні підстави для прийняття наказу № НТ210115 від 15.01.2021 року.

Фактичною підставою для прийняття наказу №НТ210302 у відзиві визначено те, що позивач 02.03.2021 року не виконав рекомендації кар`єрного радника та не відвідав тренінг «Підготовка резюме».

Нормативною підставою для прийняття даного наказу визначено пп.6 п.4 розділу IV "Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності", затвердженого наказом Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України 06.04.2020 № 624

Відповідачем надано до суду додаток №1 до Персональної картки позивача «Відвідування центру зайнятості/філії центру зайнятості» (а.с.109).

Так, дослідивши даний додаток, судом встановлено, що щодо запланованого часу відвідування позивача 02.03.2021 року в графах «нез`явлення особи», «підпис та прізвище спеціаліста центру зайнятості/філії ОЦЗ» - відсутні жодні відмітки. Натомість в графі «підпис особи» міститься позначка від руки «семінар» на наявний підпис.

Суд зазначає, що протягом усього строку розгляду даної справи до суду не надано жодного доказу на підтвердження обставин, які слугували підставою для прийняття наказу №НТ210302.

Частиною 2 статті 72 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Обов`язок визначений даною статтею відповідачем не виконано.

Зважаючи на вказані обставини та висновки суду про те, що законодавчо закріплене право безробітних на отримання допомоги по безробіттю без особистого відвідування центру зайнятості, на момент виникнення спірних правовідносин унеможливлювало скорочення тривалості виплати допомоги по безробіттю з підстав невідвідування центру зайнятості під час дії карантину, суд дійшов висновку, що у відповідача були відсутні підстави для прийняття наказу № №НТ210302 від 02.03.2021 року.

Щодо вимог позивача про визнання дій ОМЦЗ протиправними щодо обов`язку відвідувати ОМЦЗ в період карантину, про визнання дій ОМЦЗ протиправними щодо скорочення та припинення виплат допомоги по безробіттю відповідно до наказів №НТ210115 від 15.01.2021, №НТ210302 від 02.03.2021 та щодо встановлення відсутності компетенції (повноважень) ОМЦЗ, суд зазначає.

Правові акти індивідуальної дії - рішення, які є актом одноразового застосування норм права і дію яких поширено на конкретних осіб або які стосуються конкретної ситуації, за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію

Положеннями частини першої статті 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Отже, завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав, свобод чи інтересів особи, що звернулася до суду з позовом, у публічно-правових відносинах.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в своєму Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Це означає, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.

Суд зазначає, що таке порушення має бути реальним, обґрунтованим, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи -позивача з боку відповідача, яка стверджує про їх порушення.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12 червня 2018 року у справі № 826/4406/16.

Суд вважає, що права позивача порушені саме діями Одеського міського центру зайнятості, які полягають у невірному обчисленні допомоги по безробіттю ОСОБА_1 та прийняттям наказів №НТ210115 від 15.01.2021 року і №НТ210302 від 02.03.2021 року.

Крім того, суд зазначає, що пунктом 3 частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.

Отже, під компетенційними спорами розуміються спори між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління (публічної адміністрації), у тому числі делегованих повноважень.

Компетенцію державного органу чи посадової особи становлять їхні повноваження, визначені законом. Внаслідок різного тлумачення законодавства компетенція суб`єктів владних повноважень може перетинатися, внаслідок чого виникає компетенційний спір.

Завдання суду у компетенційних спорах, з урахуванням загального завдання адміністративного судочинства, - розв`язати законодавчі колізії, що обумовили виникнення спору, а також усунути наслідки дублювання повноважень чи зловживання ними.

З огляду на викладене вище вбачається, що позивачем у компетенційних спорах повинен бути суб`єкт владних повноважень, якщо він вважає, що інший суб`єкт владних повноважень - відповідач - своїм рішенням або діями втрутився у його компетенцію або у випадку, коли прийняття такого рішення чи вчинення дій є його прерогативою.

Таким чином, спори, визначені пунктом 3 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України, можуть виникати внаслідок різного тлумачення суб`єктами владних повноважень законодавства щодо їхньої компетенції на вирішення певних питань у сфері управління. Також спори з приводу компетенції виникають у разі виявлення привласнення повноважень іншого суб`єкта владних повноважень або перевищення власних повноважень.

З урахуванням наведеного, суд зазначає, що адміністративний позов може містити вимогу про встановлення відсутності компетенції, однак, така вимога може мати місце лише у спорі між суб`єктами владних повноважень, що виник з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.

З урахуванням вищевикладеного та встановлених судом обставин, суд вважає, що вимоги позивача є такими, що підлягають частковому задоволенню шляхом:

- визнання протиправними дій Одеського міського центру зайнятості, які полягають у невірному обчисленні призначеної 18.12.2020 року допомоги по безробіттю ОСОБА_1 ;

- визнання протиправними та скасування наказів Одеського міського центру зайнятості №НТ210115 від 15.01.2021 року і №НТ210302 від 02.03.2021 року.

- зобов`язання Одеського міського центру зайнятості здійснити перерахунок та виплату призначеної 18.12.2020 року ОСОБА_1 допомоги по безробіттю, враховуючи скасування наказів №НТ210115 від 15.01.2021 року і №НТ210302 від 02.03.2021 року та з урахуванням страхового стажу ОСОБА_1 , обчисленого відповідно до ч.2 ст. 21, ч.1 ст. 23 Закону № 1533-III, який згідно індивідуальної відомості про застраховану особу за період з 01.01.2004 року по 31.01.2021 року складає 6 років 9 місяців 11 днів.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 90000 грн, суд зазначає.

Загальні підстави відшкодування моральної шкоди визначені Цивільним кодексом України.

Статтями 23 та 1167 Цивільного кодексу України визначено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка відшкодовується незалежно від майнової шкоди.

Виходячи з положень ст. 23 Цивільного кодексу України необхідно зауважити, що моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; - у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до статті 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10 квітня 2019 року у справі №464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, приймаючи до уваги твердження позивача, що діями та рішеннями відповідача йому було завдано моральної шкоди, зважаючи на ціль призначення особам допомоги по безробіттю та наслідки порушення прав щодо її виплати, суд вважає за доцільне позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 90000,00 грн. частково задовольнити та стягнути з Одеського міського центру зайнятості на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 3000,00 грн.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Необхідно зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1, ч.5 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 241-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Одеського міського центру зайнятості про визнання дій ОМЦЗ протиправними щодо невірного обчислення допомоги по безробіттю, враховуючи використання ним страхового стажу, який не відповідає дійсності (відповідна дія відображена у відповіді від 17.02.2021 року на заяву до ОМЦЗ від 15.02.2021, у відповіді №603/19/06/М-9 від 04.03.2021 року на заяву до ОМЦЗ від 18.02.2021, у відповіді №33/1011/1236-21 від 10.03.2021 на звернення до ДЦЗ МА-12046560 від 08.02.2021, у відповіді №33/10/2252-21 від 26.04.2021 на звернення до ДЦЗ МА-12388121 від 16.04.2021); визнання дій ОМЦЗ протиправними щодо обов`язку відвідувати ОМЦЗ в період карантину (відповідна дія відображена у відповіді від 27.01.2021 року на заяву до ОМЦЗ від 15.01.2021, у відповіді №903/19/06/М-16 від 07.04.2021 року на заяву до ОМЦЗ від 10.03.2021, у відповіді №33/1011/1236-21 від 10.03.2021 на звернення до ДЦЗ МА-12046560 від 08.02.2021, у відповіді №988/19/06 від 19.04.2021 року на заяву до ОМЦЗ від 07.04.2021); визнання дій ОМЦЗ протиправними щодо скорочення та припинення виплат допомоги по безробіттю відповідно до наказів №НТ210115 від 15.01.2021, №НТ210302 від 02.03.2021 (відповідна дія відображена у відповіді №33/1011/1236-21 від 10.03.2021 на звернення до ДЦЗ МА-12046560 від 08.02.2021, у відповіді №33/10/2252- 21 від 26.04.2021 на звернення до ДЦЗ МА-12388121 від 16.04.2021, у відповіді №1586/19/06/М-39 від 05.07.2021 на звернення від 19.06.2021, трудова книжка); встановлення відсутності компетенції (повноважень) ОМЦЗ щодо накладання обов`язку на громадян Наказом №1736 (про положення зазначеного наказу ОМЦЗ згадує у відповіді від 27.01.2021 року на заяву до ОМЦЗ від 15.01.2021, відповіді №603/19/06/М-9 від 04.03.2021 року на заяву до ОМЦЗ від 18.02.2021); визнання протиправними та скасування індивідуальних актів (наказ ОМЦЗ №НТ210115 від 15.01.2021 і наказ ОМЦЗ №НТ210302 від 02.03.2021) та зобов`язання ОМЦЗ здійснити перерахунок виплати допомоги по безробіттю, враховуючи скасовані накази та з урахуванням страхового стажу, відповідно до ч.2 ст. 21, ч.1 ст. 23 Закону № 1533-III, який становить більше ніж 6 років; визнання бездіяльності ОМЦЗ по несвоєчасній виплаті соціальної допомоги, яка регламентована ч.10 ст. 22 Закону № 1533-III, протиправною та зобов`язати ОМЦЗ в подальшому вчинити дії, які зроблять можливим проводити виплати, як того вимагає ч.10 ст. 22 Закону № 1533-III; стягнення коштів за моральну шкоду з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань ОМЦЗ на користь позивача в розмірі 90000 грн. - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Одеського міського центру зайнятості, які полягають у невірному обчисленні призначеної 18.12.2020 року допомоги по безробіттю ОСОБА_1 .

Визнати протиправними та скасувати накази Одеського міського центру зайнятості №НТ210115 від 15.01.2021 року і №НТ210302 від 02.03.2021 року.

Зобов`язати Одеський міський центр зайнятості здійснити перерахунок та виплату призначеної 18.12.2020 року ОСОБА_1 допомоги по безробіттю, враховуючи скасування наказів №НТ210115 від 15.01.2021 року і №НТ210302 від 02.03.2021 року та з урахуванням страхового стажу ОСОБА_1 , обчисленого відповідно до ч.2 ст. 21, ч.1 ст. 23 Закону № 1533-III, який згідно індивідуальної відомості про застраховану особу за період з 01.01.2004 року по 31.01.2021 року складає 6 років 9 місяців 11 днів.

Стягнути з Одеського міського центру зайнятості на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 3000,00 грн. (три тисячі гривень 00 копійок).

У задоволенні решти вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання до П`ятого апеляційного адміністративного суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач - Одеський міський центр зайнятості (вул.Генерала Петрова, буд.22-В, м.Одеса, 65078, ).

Суддя С.М. Корой