Справа № 520/5178/22
Суддя: Мельников Р.В.
Дата ухвалення: 2022-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

08 липня 2022 р. № 520/5178/22

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Мельников Р.В., розглянувши позов ОСОБА_1 до Фонду державного майна України, Кабінету Міністрів України, треті особи: Верховна Рада України, Верховний Суд України, Вищий Антикорупційний суд, Генеральна прокуратура України, Офіс - Шостий Президент України, Державне бюро розслідувань, Національне антикорупційне бюро України, Конституційний Суд України про встановлення істини, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- встановити істину, порушені конституційні права і свободи брата ОСОБА_2 за статусом закордонного українця на квартиру по АДРЕСА_1 , яку він отримав у дар від держави за ордером за свою працю;

- зобов`язати Фонд державного майна України скасувати протиправний наказ №78 Харківської міської ради, який не відповідає вимогам Конституції України і передати квартиру брату ОСОБА_2 закордонному українцю по АДРЕСА_1 ;

- зобов`язати Фонд державного майна України повернути у власність держави інформаційно-патентний центр по вул. 23 Серпня, 51, м. Харків та зобов`язати Кабінет Міністрів України передати майно фірмі "Івента", "НБ" для організації супутникового офісу в структурі виконавчої влади;

- зобов`язати Верховну Раду України постановою відкрити Комітет по зв`язкам з закордонними українцями та Комітет по правам та свободам, передати право законодавчої ініціативи громаді України, зобов`язати Верховну Раду прийняти та затвердити законопроект заявника "Україна патентує";

- зобов`язати Кабінет Міністрів України створити Інтернет уряд громади України у структурі виконавчої влади на громадських засадах, зобов`язати відкрити Міністерство по зв`язкам з закордонними українцями, діаспорою.

При вирішенні питання про відкриття провадження судом встановлено наступне.

Відповідно до ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Положеннями пункту 1 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Згідно пунктом 2 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб`єкт владних повноважень" означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, іншим суб`єктом при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем при зверненні до суду, зокрема, заявлено позовні вимоги про встановлення істини, порушенні конституційних прав і свобод брата ОСОБА_2 за статусом закордонного українця на квартиру по АДРЕСА_1 , яку він отримав у дар від держави за ордером за свою працю.

Суд зазначає, що ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.

Згідно із приписами ч. 7 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Як передбачено положеннями ч.1 ст. 293 Цивільного процесуального кодексу України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до приписів п. 5 ч. 2 ст. 293 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

З аналізу вищенаведеного слід дійти висновку, що відповідно до приписів діючого процесуального законодавства позовні вимоги про встановлення фактів, що мають юридичне значення, не належать до компетенції адміністративного суду.

Таким чином, з огляду на наведений характер правовідносин, зазначені вимоги позивача про встановлення істини, порушенні конституційних прав і свобод брата ОСОБА_2 за статусом закордонного українця на квартиру по АДРЕСА_1 , яку він отримав у дар від держави за ордером за свою працю. не належать до юрисдикції адміністративного суду, оскільки не стосуються захисту його прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади.

Також, суд зазначає, що відповідно до ч. 4 ст. 22 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховному Суду як суду першої інстанції підсудні справи щодо встановлення Центральною виборчою комісією результатів виборів або всеукраїнського референдуму, справи за позовом про дострокове припинення повноважень народного депутата України, а також справи щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що відповідачами по справі є Фонд державного майна України, Кабінет Міністрів України.

Водночас, зі змісту позовних вимог вбачається, що хоча позивачем і не визначено в якості відповідача Верховну Раду України, проте заявлено позовні вимоги стосовно зобов`язання Верховної Ради України постановою відкрити Комітет по зв`язкам з закордонними українцями та Комітет по правам та свободам, передати право законодавчої ініціативи громаді України, зобов`язати Верховну Раду прийняти та затвердити законопроект заявника "Україна патентує".

Згідно ст. 22 Кодексу адміністративного судочинства України вимоги позивача звернені до Верховної Ради України підсудні виключно Верховному Суду, як суду першої інстанції.

Отже, з огляду на зміст заявлених позивачем позовних вимог та приписи Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає, що в даному випадку позивачем звернено до суду позовні вимоги, що за предметною підсудністю належать до розгляду в порядку цивільного судочинства місцевим судом загальної юрисдикції, окружним адміністративним судом в порядку адміністративного судочинства, а також вимоги позивача звернені до Верховної Ради України підсудні виключно Верховному Суду, як суду першої інстанції, тому в даному випадку порушено правила об`єднання позовних вимог, щодо яких визначена виключна підсудність різним судам.

Відповідно до ч.4 ст. 172 Кодексу адміністративного судочинства України, не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч. 5 ст. 172 Кодексу адміністративного судочинства України, не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, щодо яких законом визначена виключна підсудність різним судам.

Відповідно п. 6 ч. 4 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України, позовна заява повертається позивачеві, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 172 цього Кодексу).

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовна заява підлягає поверненню.

Керуючись статтями 22, 169, 172, 293, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Фонду державного майна України, Кабінету Міністрів України, треті особи: Верховна Рада України, Верховний Суд України, Вищий Антикорупційний суд, Генеральна прокуратура України, Офіс - Шостий Президент України, Державне бюро розслідувань, Національне антикорупційне бюро України, Конституційний Суд України про встановлення факту, зобов`язання вчинити певні дії - повернути позивачу.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Мельников Р.В.