Справа № 140/4023/22
Суддя: Каленюк Жанна Василівна
Дата ухвалення: 2022-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2022 року ЛуцькСправа № 140/4023/22

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Каленюк Ж.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Нововолинської міської ради Волинської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до Нововолинської міської ради Волинської області про визнання протиправною бездіяльності щодо розгляду заяви від 14 червня 2021 року №8176 та прийняття у визначений частиною дев`ятою статті 118 Земельного кодексу України (далі ЗК України) строк рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність для ведення особистого селянського господарства земельної ділянки площею 2,0 га (кадастровий номер :07:000:0093), розташованої в селі Гряди Володимир-Волинського району Волинської області на території Нововолинської територіальної громади Нововолинської міської ради; зобов`язання на черговому засіданні сесії міської ради повторно розглянути заяву від 14 червня 2021 року №8176 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства та прийняти рішення відповідно до вимог частини дев`ятої статті 118 ЗК України, з урахуванням вимог підпункту 5 пункту 27 розділу Х «Перехідні положення» цього Кодексу.

В обґрунтування позову позивач вказала, що звернулась до Нововолинської міської ради Волинської області із заявою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 2,0 га (кадастровий номер :07:000:0093), що розташована за межами населених пунктів Нововолинської міської територіальної громади Нововолинської міської ради, для ведення особистого селянського господарства. Однак рішення про затвердження проекту землеустрою відповідач не прийняв. Питання затвердження поданого проекту землеустрою постійно безпричинно відкладалось, а на чергове звернення щодо розгляду заяви було повідомлено, що рішенням Нововолинської міської ради від 26 листопада 2021 року №9/97 «Про проведення інвентаризації земель комунальної власності несільськогосподарського призначення та аудиту земель комунальної власності сільськогосподарського призначення Нововолинської міської ради» призупинено до 20 грудня 2022 року процес із безоплатної передачі у власність земель комунальної власності сільськогосподарського призначення і проект повернуто. Будь-які інші роз`яснення чи мотивована відповідь із посиланням на відповідні нормативно-правові акти та докази, що підтверджують законну причину відмови у затверджені проекту землеустрою, відсутні.

Позивач вважає, що за таких обставин Нововолинська міська рада Волинської області допустила протиправну бездіяльність щодо розгляду у встановленому порядку заяви про затвердження проекту землеустрою та надана відповідачем через виконавчий комітет ради відповідь вказує на ігнорування відповідачем вимог частини дев`ятої статті 118 ЗК України при затвердженні вже погодженого попередньо проекту землеустрою.

З наведених підстав позивач просила позов задовольнити.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 31 травня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Копію зазначеної ухвали разом з копією позовної заяви з додатками до неї відповідач отримав 01 червня 2022 року (а.с.74), проте у встановлений строк відзив на позов не подав, як і будь-які докази у спростування позовних вимог.

Відповідно до частини шостої статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Також від учасників справи клопотання про розгляд справи у судовому засіданні не надходили.

Дослідивши письмові докази та перевіривши доводи позову, суд встановив такі обставини.

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 28 квітня 2020 року №3-4061/15-20-СГ ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої за межами населених пунктів Грядівської сільської ради Іваничівського району, орієнтовним розміром земельної 2,0 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства (а.с.32).

На замовлення позивача фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 розроблено проект землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства земельної ділянки, розташованої за межами населених пунктів Грядівської сільської ради Іваничівського району Волинської області (а.с.17-56). Згідно з висновком Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 04 серпня 2020 року №14514/82-20 (а.с.57) проект погоджено, а відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-020 від 11 серпня 2020 року зареєстровано земельну ділянку сільськогосподарського призначення кадастровий номер :07:000:0093 площею 2,0 га (а.с.11).

14 червня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Нововолинської міської ради Волинської області із заявою про затвердження зазначеного проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність (а.с.15).

Листом від 14 грудня 2021 року №02-40/3750 виконавчий комітет Нововолинської міської ради Волинської області повідомив позивача, що з метою встановлення місця розташування земельних ділянок, їхніх меж, розмірів, правового статусу, виявлення земель, що не використовуються чи використовуються нераціонально або не за цільовим призначенням, встановлення кількісних та якісних характеристик земель, для ефективного використання земель та збільшення надходжень від плати за землю до бюджету громади і прийняття відповідних рішень Нововолинською міською радою прийнято рішення від 26 листопада 2021 року №9/97 «Про проведення інвентаризації земель комунальної власності несільськогосподарського призначення та аудиту земель комунальної власності сільськогосподарського призначення Нововолинської міської ради». Цим рішенням призупинено процес з безоплатної передачі у власність земель комунальної власності сільськогосподарського призначення до моменту завершення проведення аудиту земель сільськогосподарського призначення комунальної власності на території Нововолинської міської ради територіальної громади Волинської області - до 20 грудня 2022 року. Одночасно позивачу повернуто подані матеріали.

Позивач оскаржує бездіяльність відповідача щодо належного розгляду її заяви про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

При вирішенні спору суд керується такими нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 14 Конституції України гарантує право власності на землю. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Правовідносини щодо володіння, користування і розпорядження землею регулюються, зокрема, ЗК України, а також прийнятими відповідно до нього нормативно-правовими актами.

Відповідно до пункту «б» частини першої статті 81 ЗК України (тут і надалі в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Згідно із частинами першою, другою статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Пунктом «в» частини третьої статті 116 ЗК України визначено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Як передбачено пунктом «б» частини першої статті 121 ЗК України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Стаття 118 ЗК України встановлює порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами.

Відповідно до частини шостої статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Згідно з частиною сьомою статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

За приписами частин дев`ятої, десятої статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Системний аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку, що законом передбачено певний алгоритм та поетапність процесу безоплатної передачі земельних ділянок державної та комунальної власності у власність громадян, а саме: 1) подання громадянином клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування щодо отримання земельної ділянки у власність; 2) отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (або мотивовану відмову у його наданні); 3) здійснення державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі; 4) затвердження проекту землеустрою відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, у двотижневий строк шляхом прийняття відповідного рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність або рішення про відмову у передачі земельної ділянки у власність чи залишення клопотання без розгляду.

Вказані висновки щодо застосування норм права викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 30 жовтня 2018 року у справі № 820/4852/17, та враховуються при вирішенні цієї справи.

Як свідчать матеріали справи, позивач у встановленому порядку отримала дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність від Головного управління Держгеокадастру у Волинській області (органу, що був повноважним вирішувати це земельне питання на момент прийняття наказу від 28 квітня 2020 року №3-4061/15-20-СГ) та після розроблення такий проект підлягав погодженню та затвердженню у встановленому законом порядку.

Разом з тим, Законом України від 28 квітня 2021 року №1423-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» (набрав чинності 27 травня 2021 року) розділ X «Перехідні положення» ЗК України доповнено пунктом 24, за змістом якого з дня набрання чинності цим пунктом землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель: а) що використовуються органами державної влади, державними підприємствами, установами, організаціями на праві постійного користування (у тому числі земельних ділянок, що перебувають у постійному користуванні державних лісогосподарських підприємств, та земель водного фонду, що перебувають у постійному користуванні державних водогосподарських підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, національних галузевих академій наук); б) оборони; в) природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення в межах об`єктів і територій природно-заповідного фонду загальнодержавного значення, лісогосподарського призначення; г) зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи; ґ) під будівлями, спорудами, іншими об`єктами нерухомого майна державної власності;д) під об`єктами інженерної інфраструктури загальнодержавних та міжгосподарських меліоративних систем державної власності; е) визначених у наданих до набрання чинності цим пунктом дозволах на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, наданих органами виконавчої влади з метою передачі земельних ділянок у постійне користування державним установам природно-заповідного фонду, державним лісогосподарським та водогосподарським підприємствам, установам та організаціям, якщо рішення зазначених органів не прийняті.

Земельні ділянки, що вважаються комунальною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст відповідно до цього пункту і право державної власності на які зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, переходять у комунальну власність з моменту державної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки.

Інші земельні ділянки та землі, не сформовані у земельні ділянки, переходять у комунальну власність з дня набрання чинності цим пунктом.

З дня набрання чинності цим пунктом до державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки державної власності, що передаються у комунальну власність територіальних громад, органи виконавчої влади, що здійснювали розпорядження такими земельними ділянками, не мають права здійснювати розпорядження ними.

Надані до дня набрання чинності цим пунктом рішеннями Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів виконавчої влади дозволи на розроблення документації із землеустрою щодо земельних ділянок державної власності, які відповідно до цього пункту переходять у комунальну власність, є чинними. Особи, які отримали такі дозволи, а також органи, що їх надали, зобов`язані повідомити про це протягом місяця відповідні сільські, селищні, міські ради з дня набрання чинності цим пунктом. Рішення про затвердження такої документації, що не була затверджена на день набрання чинності цим пунктом, приймають сільські, селищні, міські ради.

На день набрання чинності пунктом 24 розділу X «Перехідні положення» ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, виготовлений на замовлення ОСОБА_1 (а.с.17-56), погоджений експертом державної експертизи Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 04 серпня 2020 року №14514/82-20 (а.с.57) за правилами, чинними на той час, не був затверджений Головним управлінням Держгеокадастру у Волинській області і повноваження щодо затвердження такої документації, що не була затверджена на день набрання чинності цим пунктом, перейшли до сільських, селищних, міських рад.

Відповідно до частини першої статті 10 Закону України від 21 травня 1997 року №280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі - Закон №280/97-ВР) сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Статтею 25 Закону №280/97-ВР визначено, що сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Згідно з пунктом 34 частини першої статті 26 Закону №280/97-ВР виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

За правилами частин першої, другої статті 59 Закону №280/97-ВР рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

Відповідно до статті 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема: а) розпорядження землями територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Отже, міська рада на пленарному засіданні вирішує відповідно до закону питання регулювання земельних відносин шляхом прийняття актів у формі рішень, у тому числі у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність або рішення про відмову у передачі земельної ділянки у власність чи залишення клопотання без розгляду.

Проте, як вбачається із матеріалів справи, заяву позивача про затвердження проекту землеустрою від 14 червня 2021 року не розглянуто на сесії міської ради з прийняттям відповідного рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність чи про відмову у затвердженні такого проекту землеустрою, чи про залишення клопотання без розгляду у встановлений частиною дев`ятою статті 118 ЗК України двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Лист виконавчого комітету Нововолинської міської ради від 14 грудня 2021 року №02-40/3750, яким повідомлено позивача про призупинення процесу безоплатної передачі у власність земель комунальної власності сільськогосподарського призначення, а також прийняття рішення від 26 листопада 2021 року №9/97 «Про проведення інвентаризації земель комунальної власності несільськогосподарського призначення та аудиту земель комунальної власності сільськогосподарського призначення Нововолинської міської ради» не вказують на об`єктивні причини, які виправдовують неприйняття відповідачем рішення у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, тим більше не є законодавчими підставами, які виключають можливість розгляду порушеного позивачем земельного питання. Більше того, заява позивача про затвердження проекту землеустрою надійшла відповідачу 14 червня 2021 року, тоді як рішення «Про проведення інвентаризації земель комунальної власності несільськогосподарського призначення та аудиту земель комунальної власності сільськогосподарського призначення Нововолинської міської ради» прийнято ним аж 26 листопада 2021 року.

Отже, з урахуванням встановлених обставин цієї справи, суд дійшов висновку про те, що має місце протиправна бездіяльність Нововолинської міської ради, яка будучи наділена відповідними повноваженнями, жодного акта ради у формі рішення за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 14 червня 2021 року у визначений частиною декв`ятою статті 118 ЗК України строк не прийняла.

З урахуванням встановлених у справі обставин та на підставі положень чинного законодавства, яке врегульовує спірні правовідносини, суд дійшов переконання, що позовні вимоги належить задовольнити шляхом визнання протиправною бездіяльності Нововолинської міської ради Волинської області щодо розгляду відповідно до частини дев`ятої статті 118 ЗК України з прийняттям відповідного рішення заяви ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (кадастровий номер :07:000:0093) площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства та зобов`язання відповідача повторно розглянути вказану заяву і за наслідками розгляду прийняти рішення відповідно до положень частини дев`ятої статті 118 ЗК України.

Частиною шостою статті 246 КАС України передбачено, що у разі необхідності у резолютивній частині рішення суду також зазначаються порядок і строк виконання судового рішення, надання відстрочення чи розстрочення виконання рішення.

Судом враховано, що Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України від 14 березня 2022 року №133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року на 30 діб, а Указом Президента України від 17 травня 2022 року №341/2022 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року на 90 діб.

Таким чином, на дату ухвалення рішення у цій справі в Україні діє воєнний стан, правовий режим якого визначається Законом України від 12 травня 2015 року №389-VIII «Про правовий режим воєнного стану».

Законом України від 24 березня 2022 року №2145-XI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану», який набрав чинності 07 квітня 2022 року, внесені зміни до деяких законодавчих актів України, зокрема до ЗК України.

Так вказаним Законом розділ X «Перехідні положення» ЗК України доповнено пунктом 27, згідно з яким під час дії воєнного стану земельні відносини регулюються з урахуванням таких особливостей: безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється (підпункт 5).

Отже, до припинення (скасування) воєнного стану в Україні діє встановлена законом заборона на безоплатну передачу у приватну власність земель державної та комунальної власності, на надання уповноваженим органом виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, а також на розроблення відповідної документації.

З урахуванням наведених положень суд дійшов висновку про існування обставин, що унеможливлюють виконання відповідачем рішення суду в зобов`язальній частині до припинення (скасування) воєнного стану в Україні, а тому наявні підстави для відстрочення виконання судового рішення в цій частині до усунення таких обставин - до припинення (скасування) воєнного стану в Україні.

Відповідно до вимог статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Порядок і правила розподілу судових витрат визначені статтею 139 КАС України.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивач просила стягнути з відповідача понесені нею судові витрати, які складаються з витрат зі сплати судового збору у сумі 992,40 грн, а також витрат на професійну правничу допомогу у сумі 7100,00 грн.

Згідно з частинами третьою - п`ятою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як передбачено частинами шостою, сьомою статті 134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Виходячи з аналізу вищевказаних правових норм, слід дійти висновку про те, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника сторони за договором. При визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Також суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи та не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої було ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір витрат, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним чи необґрунтованим щодо іншої сторони спору.

Відповідно до частин другої, третьої статті 30 Закону України від 05 липня 2012 року №5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Для підтвердження понесених позивачем витрат на професійну допомогу адвоката надано такі документи: копію договору про надання правничої допомоги від 16 травня 2022 року, укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом Бакуном О.С. (а.с.62), копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 22 березня 2019 року ВА №1108 (а.с.63), розрахунок судових витрат від 20 травня 2022 року (а.с.64), акт приймання-передачі виконаних робіт від 20 травня 2022 року (а.с.65), копії квитанцій до прибуткового касового ордеру від 20 травня 2022 року №7 на суму 7100,00 грн (а.с.66).

Відповідно до пункту 3.1 договору про надання правничої допомоги від 16 травня 2022 року розмір гонорару становить 30% від розмірі мінімальної заробітної плати за 1 год роботи адвоката.

За змістом розрахунку судових витрат від 20 травня 2022 року (а.с.64) та акта приймання-передачі виконаних робіт від 20 травня 2022 року (а.с.65) виконавець (адвокат) виконав такі роботи: складання позовної заяви 5850,00 грн (3 год х 1950,00 грн); надання усних консультацій 975,00 грн (30 хв. х 1950,00 грн); канцелярські витрати 275,00 грн, а всього 7100,00 грн.

При вирішенні питання щодо розподілу витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, суд враховує те, що розгляд цієї справи проведено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, оскільки ця справа є справою незначної складності; підготовка позовної заяви у справі не вимагала значного обсягу юридичної і технічної роботи, адже усі документи, необхідні для складання і подання до суду позовної заяви, були у позивача в наявності. При цьому доказів канцелярських витрат у сумі 275,00 грн (тобто, розрахунок витрат, понесених у цій справі адвокатом) матеріали справи не місять, а надання усних консультацій є загальною діяльністю адвоката та не має впливу на кінцевий результат у справі.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини щодо присудження судових витрат на підставі статті 41 Конвенції, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року, заява №19336/04, пункт 268). У рішенні Європейського суду з прав людини 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia) зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, перевіривши їх розумну необхідність для цієї справи, а також враховуючи предмет спору, значення справи для сторін та конкретні обставини справи, суті виконаних послуг, суд вважає, що сума, заявлена до відшкодування у розмірі 7100,00 грн, є неспівмірною із складністю цієї справи та надмірною з фактичним обсягом наданих адвокатом послуг.

На думку суду, виходячи із критеріїв, визначених частиною п`ятою статті 134, частиною дев`ятою статті 139 КАС України, а також зважаючи на часткове задоволення позову, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 1500,00 грн.

Звертаючись до суду, позивач сплатила судовий збір у сумі 992,40 грн, що підтверджується квитанцією від 19 травня 2022 року №70, випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету (а.с.8, 70).

У зв`язку із задоволенням позову на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати у сумі 2492,40 грн (992,40 грн - витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, та 1500,00 грн - витрати на правничу допомогу адвоката).

Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 243-246, 255, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Нововолинської міської ради Волинської області (45401, Волинська область, місто Нововолинськ, проспект Дружби, 27, ідентифікаційний код юридичної особи 35055268) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Нововолинської міської ради Волинської області щодо розгляду відповідно до частини дев`ятої статті 118 Земельного кодексу України з прийняттям відповідного рішення заяви ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 2,0 га (кадастровий номер :07:000:0093) для ведення особистого селянського господарства.

Зобов`язати Нововолинську міську раду Волинської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 14 червня 2021 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 2,0 га (кадастровий номер :07:000:0093) для ведення особистого селянського господарства та за наслідками розгляду заяви відповідно до положень частини дев`ятої статті 118 Земельного кодексу України прийняти рішення.

Відстрочити виконання рішення суду у зобов`язальній частині до припинення (скасування) воєнного стану в Україні.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Нововолинської міської ради Волинської області судові витрати у сумі 2492,40 грн (дві тисячі чотириста дев`яносто дві грн 40 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ж.В. Каленюк