Справа № 280/1280/21
Суддя: Уханенко С.А.
Дата ухвалення: 2022-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

07 липня 2022 року

м. Київ

справа № 280/1280/21

адміністративне провадження № К/990/16968/22

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Уханенка С.А. перевірив касаційну скаргу Державної аудиторської служби України на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2021 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 30 травня 2022 року у справі за позовом Служби автомобільних доріг у Запорізькій області до Державної аудиторської служби України про визнання протиправним та скасування висновку про результати моніторингу,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2021 року Служба автомобільних доріг у Запорізькій області звернулася до суду з адміністративним позовом до Державної аудиторської служби України, в якому просила визнати протиправним та скасувати висновок Державної аудиторської служби України щодо моніторингу закупівлі № UA-2020-10-19-006043-b.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2021 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано висновок Державної аудиторської служби України про результати моніторингу закупівлі №UA-2020-10-19-006043-b.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 30 травня 2022 року змінено мотивувальну частину рішення суду першої інстанції шляхом викладення її в редакції цієї постанови.

29 червня 2022 року Державна аудиторська служба України подала касаційну скаргу на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2021 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 30 травня 2022 року, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення ним норм процесуального права. Заявник, посилаючись на положення пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України, просить скасувати оскаржені судові рішення та відмовити в позові.

Предметом спору у цій справі є правомірність висновку Державної аудиторської служби України, прийнятого за результатами моніторингу закупівлі.

Справу розглянуто судами за правилами загального позовного провадження.

З 08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року №460-IХ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ", яким унесено зміни до розділу 3 Глави 2 "Касаційне провадження", зокрема, щодо визначення підстав касаційного оскарження судових рішень та порядку їхнього розгляду.

Так, відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним і касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами.

Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Підставою перегляду оскаржуваних судових рішень заявник, зокрема, зазначив відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування положень частини сьомої статті 8 Закону України «Про публічні закупівлі» та положень Порядку заповнення форми висновку про результати моніторингу процедури закупівлі, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 08 вересня 2020 року №552 (далі - Порядок №552).

Вирішуючи питання відкриття касаційного оскарження з вказаної підстави, Суд виходить з наступного.

Так, за приписами частини четвертої статті 328 КАС України оскарження судових рішень з підстав, передбачених пунктом 3 цієї норми КАС України вимагає не лише констатації факту відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а й визначення норми (норм) права, що потребує висновку, підстав необхідності такого висновку у подібних правовідносинах (усунення колізій норм права, визначення пріоритету однієї норми над іншою, тлумачення норми, т.і.), а також зазначення, у чому, на думку заявника, полягає неправильне застосування норми права, щодо якої необхідний висновок Верховного Суду та який вплив такий висновок буде мати для вирішення спору по суті.

Аналізуючи доводи касаційної скарги в цій частині, Верховним Судом установлено, що зміст касаційної скарги викладено шляхом опису обставин справи, з посиланням на приписи Закону України «Про публічні закупівлі», Положення про Державну аудиторську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 лютого 2016 року №43 (далі - Положення №43) та Порядку №552, проте ці аргументи заявник не виклав у логічному у взаємозв`язку з обставинами цієї справи, що мають індивідуальний характер. Так, доводи Державної аудиторської служби України зводяться лише до загальних висловлювань щодо повноважень контролюючого органу та відповідності оскаржуваного висновку в частині способу усунення допущених порушень правовій позиції Верховного Суду, висловленій у справі №160/2951/20.

Разом з тим, положенням частини сьомої статті 8 Закону України «Про публічні закупівлі» визначено обов`язкові складові висновку про результати моніторингу процедури закупівлі, а Порядком №552 затверджено порядок заповнення форми цього висновку. Проте, зміст оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції, якою змінено мотивувальну частину рішення суду першої інстанції, свідчить про те, що задовольняючи позов, суд виходив з того, що в оскаржуваному висновку способом усунення виявлених порушень контролюючий орган встановив необхідність розірвання договору, яким не передбачалося дострокове розірвання, а сам договір був вже виконаний у повному обсязі і претензії щодо якості та кількості наданих послуг у замовника відсутні. За таких обставин, суд дійшов висновку, що у висновку моніторингу спосіб усунення виявлених порушень не відповідає вимогам пункту 8 частини другої статті 2 КАС України, оскільки не є пропорційними виявленим порушенням, так як відповідачем не дотримано необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи (у вигляді розірвання укладеного договору через порушенням лише замовником вимог Закону України «Про публічні закупівлі») і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) (застосування заходів впливу на винну особу задля уникнення у майбутньому порушення вимог Закону України «Про публічні закупівлі»)). Тому висновок моніторингу є протиправним та має бути скасований.

У касаційній скарзі не наведено об`єктивних підстав, що спростовують такі висновки суду апеляційної інстанції, а доводи заявника щодо відсутності висновку Верховного Суду з питань застосування частини сьомої статті 8 Закону України «Про публічні закупівлі» та положень Порядку №552 є формальними, так як ці положення закону є загальними і касаційна скарга не містить об`єктивних мотивів щодо їхнього неправильного застосування судами попередніх інстанцій у цій справі. Державна аудиторська служба України не навела вмотивованих підстав, як саме висновок Верховного Суду щодо цих норм і саме у цій справі буде мати вплив на вирішення подібних спірних правовідносин, оскільки вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції виходив із інших, визначених статтею 2 КАС України, критеріїв щодо правомірності рішення суб`єкта владних повноважень.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до часткового опису обставин справи та загальних посилань щодо правомірності оскарженого рішення, з посиланням на власну оцінку обставин у справі. Суд зазначає, що за приписами частини другої статті 341 КАС України оцінка доказів, установлення обставин, що не були встановлені або відхилені судом та вирішення питання щодо переваги одних доказів над іншими, не є повноваженнями суду касаційної інстанції, а відповідач обґрунтовує свої доводи саме посиланням на обставини справи, що мають оціночний характер у сукупності з іншими обставинами, що не є підставою для відкриття касаційного провадження у справі.

Отже, у скарзі не наведені обґрунтовані мотиви, за яких суд може відкрити касаційне провадження на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

Частиною першою статті 341 КАС України встановлено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення, зокрема, в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Проста констатація самого факту наявності або відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у справі з подібними правовідносинами не є достатньою підставою для відкриття касаційного провадження, оскільки норми КАС України вимагають визначення такої норми, щодо якої наявний або відсутній висновок Верховного Суду та викладення обґрунтувань неправильного застосування/ не застосування цієї норми права.

Тому лише загальні посилання на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норми права, викладеного у постанові за відсутності вмотивованих аргументів неправильного застосування певної норми права, не є підставою для відкриття касаційного провадження.

За таких обставин, касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.

Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України,

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу Державної аудиторської служби України на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2021 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 30 травня 2022 року у справі за позовом Служби автомобільних доріг у Запорізькій області до Державної аудиторської служби України про визнання протиправним та скасування висновку про результати моніторингу повернути особі, яка її подала.

2. Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя С.А. Уханенко