Справа № 140/4261/22
Суддя: Мачульський Віктор Володимирович
Дата ухвалення: 2022-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2022 року ЛуцькСправа № 140/4261/22

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Мачульського В.В.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві (далі ГУ ПФУ у м. Києві, відповідач-2) про визнання протиправною бездіяльності щодо не зарахування до страхового стажу періоди роботи з 10.08.1984 по 18.12.1991, з 23.12.1991 по 11.12.1993, з 15.07.1982 по 31.08.1982, а також періоду навчання з 01.09.1977 по 05.07.1978; зобов`язання зарахувати до страхового стажу для призначення пенсії періоди роботи з 10.08.1984 по 18.12.1991, з 23.12.1991 по 11.12.1993, з 15.07.1982 по 31.08.1982, а також періоду навчання з 01.09.1977 по 05.07.1978.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії за віком у відповідності до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Однак, ГУ ПФУ у м. Києві 03.05.2022 прийняло рішення №696 про відмову в призначенні пенсії у зв`язку із тим, що в позивача недостатньо страхового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком. Зазначає, що не зараховані наступні періоди роботи: з 10.08.1984 по 18.12.1991, з 23.12.1991 по 11.12.1993, з 01.03.1996 по 02.03.1996, з 15.07.1982 по 31.08.1982. Крім того, позивач зазначає, що в рішенні не зазначається про відмову у зарахуванні до стажу період навчання у Луцькому кооперативному училищі у період з 1977 по 05.07.1978. Вважає такі дії відповідачів протиправними та просить позов задовольнити повністю.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 15.06.2022 відкрито провадження у даній справі та вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні відповідно до вимог пункту 2 частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

В поданому до суду відзиві відповідач ГУ ПФУ у Волинській області (а.с.46-50) позов не визнав та просить відмовити в його задоволенні. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що рішенням від 03.05.2022 №96 позивачу обґрунтовано відмовлено у призначенні відповідної пенсії, у зв`язку з відсутністю встановленого необхідного страхового стажу. Спірні періоди роботи позивача не можуть бути зараховані до його трудового стажу з підстав зазначених у рішенні про відмову в призначенні пенсії, а тому оскаржувані дії представник відповідача вважає правомірними та просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

В поданому до суду відзиві ГУ ПФУ у м. Києві позовні вимоги позов не визнав та просить відмовити в його задоволенні. В обґрунтування своєї позиції наводить доводи, що аналогічні доводам ГУ ПФУ в Волинській області (а.с.55-60).

Враховуючи вимоги статті 263 КАС України судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 звернувся із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про призначення пенсії у відповідності до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон №1058-IV).

Після реєстрації заяви та формування електронної пенсійної справи працівниками ГУ ПФУ у Волинській області заява позивача відповідно до принципу екстериторіальності була розглянута ГУ ПФУ в м. Києві рішенням якого від 03.05.2022 №96 позивачу було відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону №1058-IV у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу (а.с.5). Як слідує з вказаного рішення страховий стаж особи становить 12 років 4 місяці 28 днів. До стажу роботи не враховано періоди роботи: з 10.08.1984 по 18.12.1991 (в первинному документі копії наказу на звільнення невідповідність по батькові паспортним даним); з 23.12.1991 по 11.12.1993 (відсутні підстави зарахування, звільнення, договори); з 01.03.1996 по 02.03.1996 (дата та дата наказу на зарахування дописано іншим чорнилом); період навчання з 15.07.1982 по 31.08.1982 (відсутня інформація про присвоєння кваліфікації).

Вважаючи незаконною відмову відповідача у зарахуванні до страхового стажу вище перелічених періодів роботи трудової діяльності, а також період навчання, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, визначає Закон України від 09 липня 2003 року №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-ІV).

Частиною першою статті 9 Закону №1058-ІV передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

За загальним правилом, на час виникнення спірних відносин, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 29 років (частина перша статті 26 Закону №1058-ІV).

Частиною першою статті 24 Закону №1058-ІV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону №1058-ІV).

Закон №1058-ІV набрав чинності 01 січня 2004 року.

Періоди трудової діяльності до 01 січня 2004 року, які зараховуються до страхового стажу, визначені статтею 56 Закону України від 05 листопада 1991 року №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (надалі Закон №1788-XII).

Так, згідно зі статтею 56 Закону №1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. До стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Як визначено статтею 62 Закону №1788-XII, частиною першою статті 48 Кодексу законів про працю України (КЗпП України), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII Кабінет Міністрів України постановою від 12 серпня 1993 року №637 затвердив Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі Порядок №637).

Згідно з пунктами 1, 3 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Як свідчать записи трудової книжки серії НОМЕР_1 позивач, з 10.08.1984 по 18.12.1991 працював у Волинському об`єднанні «Спорттовари» старшим продавцем (записи №9-11) (а.с.12). Однак, наведений період не врахований відповідачем до стажу через невідповідність по-батькові позивача, що зазначено в наказі №122-к від 18.12.1991 « ОСОБА_2 » замість належного « ОСОБА_3 » (а.с.24-25).

Суд вважає, що зазначені неточності обумовлені варіативністю написання по-батькові позивача, а також враховуючи ненадання відповідачем будь-яких документів, які б спростовували належність наказу позивачу, наведені ним підстави неврахування періоду роботи до стажу не є достатньою підставою для відмови у врахуванні періоду роботи позивача до страхового стажу.

Суд зазначає, що обов`язок належного оформлення таких документів покладається не на працівника, а на роботодавця чи інших уповноважених осіб.

Відповідно до записів трудової книжки №№12-13 позивач з 23.12.1991 по 11.12.1993 працював в малому підприємстві «АРІТ», однак даний період не враховано до загального стажу, оскільки, як зазначає відповідач у рішенні, відсутні підстави зарахування, звільнення та договора.

Суд не погоджується із такими доводами відповідача, так як довідка №62 від 18.12.1993, яка подавалась на розгляд разом із заявою, містить номера наказів про прийняття та звільнення з роботи, зокрема, відповідно до наказу №12-к від 23.12.1991 позивач був прийнятий по трудовому договору (а.с. 27) на посаду заступника директора МП «АРІТ» і звільнений з займаної посади 11.12.1993 згідно наказу №9-к (а.с. 26).

Щодо спірного періоду навчання позивача з 15.07.1982 по 31.08.1982 (записи трудової книжки №№05-06), який не включили до загального стажу у зв`язку із відсутністю інформації про присвоєння кваліфікації, то суд зазначає, що відповідно до результатів екзамену позивач успішно завершив навчання для отримання посвідчення водія серії НОМЕР_2 категорії «В» (а.с.19-21).

Пунктом 1.4 Інструкції № 162 визначалося, що питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання та обліку, регулюються Постановою Ради Міністрів СРСР та ВЦСПС від 06 вересня 1973 року № 656 Про трудові книжки працівників та службовців (далі Порядок № 656) та цією Інструкцією.

Відповідно до пункту 18 Порядку № 656 відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, що призначається наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок посад дві особи несуть дисциплінарну, а у передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Згідно з пунктом 2.4 Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58 (далі - Інструкція №58) усі записи в трудовій книжці про прийняття на переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу рядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Відповідно до пункту 4.1 Інструкції №58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

З положень пункту 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників видно, що необхідним реквізитом під відповідним записом у трудовій книжці працівника є печатка.

Разом з тим, обов`язок щодо внесення записів до трудової книжки покладається на роботодавців, що виключає провину особи, яка бажає призначити пенсію, у недоліках таких записів.

Як встановлено судом, в трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 наявні відповідні записи щодо спірних періодів роботи, та ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження його трудового стажу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07 лютого 2018 року, справа № 275/615/17, провадження №К/9901/768/17.

Більше того, суд зауважує, що відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 «Про трудові книжки працівників», відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Отже, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для позивача, а отже, й не може впливати на його особисті права. Певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права наведений у постановах Верховного Суду від 28 лютого 2018 року у справі №677/277/17 та від 06 лютого 2018 року у справі №677/277/17.

Суд зазначає, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Посилання на відсутність чи неточність записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Висновки, аналогічні за своїм змістом, містяться у постанові Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі №687/975/17.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що ГУ ПФУ у м. Києві безпідставно не зарахувало до страхового стажу ОСОБА_1 спірні періоди роботи зокрема: з 10.08.1984 по 18.12.1991 у Волинському об`єднані «Спорттовари», та з 23.12.1991 по 11.12.1993 в МП «АРІТ» та період навчання з 15.07.1982 по 31.08.1982 у Волинському облавтоучкомбінаті.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Відповідачем не враховано, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Зазначений висновок викладено в постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року у справі № 754/14898/15-а.

Верховний Суд у постановах від 30 вересня 2019 року в справі №638/18467/15-а та від 25 квітня 2019 року в справі №593/283/17 зазначив, що формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів Пенсійного фонду України для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Щодо періоду стаціонарного навчання позивача з 1977 по 05.07.1978.

Пунктом «д» статті 56 Закону №1788-XII передбачено, що до стажу роботи, що дає право пенсію, зараховується час навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі Порядок №637) визначено, що Час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження часу навчання приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів (пункт 8).

Згідно пункту 27 Порядку №637 у тих випадках, коли в поданому документі про стаж указано лише роки без зазначення точних дат, за дату береться 1 липня відповідного року, а якщо не зазначено число місяця, то ним вважається 15 число відповідного місяця.

Як слідує з свідоцтва про навчання №6361 від 06.07.1978 , виданого Української спілкою споживчих товариств, ОСОБА_1 , закінчив Луцьке кооперативне професійно-технічне училище Волинської облспоживспілки з терміном навчання один рік, та позивачу присвоєно кваліфікацію продавця (а.с.18).

Згідно довідки №38 від 30.03.2021, виданої Луцьким кооперативним коледжем Львівського торговельно-економічного університету, ОСОБА_1 дійсно навчався у Луцькому кооперативному училищі Волинської облспоживспілки на денній формі навчання (наказ про зарахування не зберігся). Відрахована у зв`язку із завершенням терміну навчання 05.07.1978 (наказ №56-у від 05.07.1978) (а.с. 17).

Суд не бере до уваги доводи відповідача-2 про те, що даний період не є предметом спору, адже у рішенні про відмову в призначенні пенсії №96 від 03.05.2022 зазначено про не зарахування періоду навчання з 01.03.1996 по 02.03.1996 та з 15.07.1982 по 31.08.1982.

Суд зазначає, що однією із позовних вимог є саме визнання протиправною бездіяльність щодо не зарахування до страхового стажу періодів роботи та навчання, а не скасування рішення відповідача-2.

Крім того, як вбачається із матеріалів справи на звернення позивача від 07.04.2022 була надана форма РС-право пенсійної справи №88, відповідно до якої було зараховано період навчання з 01.09.1977 по 05.07.1978 (10 місяців 5 днів) (а.с.31), однак на звернення позивача від 02.05.2022 форма РС-право не містить даного періоду навчання (а.с.6).

Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно встановлених обставин та в силу вимог пункту 27 Порядку №637 початком періоду навчання позивача слід вважати 01.07.1977.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню шляхом зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 спірний період навчання у Луцькому кооперативному училищі Волинської облспоживспілки з 01.07.1977 по 05.07.1978.

Відтак, з урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, виходячи із наданих частиною другою статті 245 КАС України повноважень, суд дійшов висновку про задоволення взаємопов`язаних позовних вимог шляхом прийняття рішення про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві щодо не зарахування до страхового стажу періоди роботи з 10.08.1984 по 18.12.1991, з 23.12.1991 по 11.12.1993, з 15.07.1982 по 31.08.1982, а також періоду навчання з 01.09.1977 по 05.07.1978; зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області зарахувати до страхового стажу для призначення пенсії періоди роботи з 10.08.1984 по 18.12.1991, з 23.12.1991 по 11.12.1993, з 15.07.1982 по 31.08.1982, а також періоду навчання з 01.09.1977 по 05.07.1978.

Відповідно до вимог статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як слідує з матеріалів справи при зверненні до суду позивач сплатив судовий збір в сумі 992,40 грн. що підтверджується квитанцією №0.8.1 від 24.05.2022 (а.с.4).

Таким чином, судові витрати позивачки на сплату судового збору в розмірі 992,40 грн належить стягнути на її користь за рахунок бюджетних асигнувань кожного з відповідачів у справі пропорційно.

Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 244-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду у місті Києві щодо не зарахування ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи з 10.08.1984 по 18.12.1991, з 23.12.1991 по 11.12.1993, з 15.07.1982 по 31.08.1982, а також періоду навчання з 01.09.1977 по 05.07.1978.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу для призначення пенсії періоди роботи з 10.08.1984 по 18.12.1991, з 23.12.1991 по 11.12.1993, з 15.07.1982 по 31.08.1982, а також періоду навчання з 01.09.1977 по 05.07.1978.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 496,20 грн. (чотириста дев`яносто шість гривень двадцять копійок).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у місті Києві на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 496,20 грн. (чотириста дев`яносто шість гривень двадцять копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Відповідач-1: Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Кравчука, будинок 22-В, ).

Відповідач-2: Головне управління Пенсійного фонду України у місті Києві (04053, місто Київ, вулиця Бульварно-Кудрявська, будинок 16, )

Головуючий

Суддя В.В. Мачульський