Справа № 460/9431/21
Суддя: К.М. Недашківська
Дата ухвалення: 2022-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

11 липня 2022 року м. Рівне №460/9431/21

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді К.М.Недашківської, розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Рівненській області про визнання протиправними дій.

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Національної поліції в Рівненській області (далі відповідач), в якому позивач, з урахуванням заяви від 14.12.2021, просить суд: визнати протиправними дії відповідача щодо оформлення, складення, погодження, направлення позивачу Персонального письмового попередження про можливе наступне звільнення зі служби (роботи) в поліції від 28.05.2021 №3515/116/05/12-2021; визнати протиправними дії відповідача щодо повідомлення позивача від 28 травня 2021 року про наступне звільнення зі служби (роботи) в поліції №3515/116/05/12-2021.

Зави по суті справи.

Позовна заява обґрунтована тим, що 08.06.2021 позивач отримав Персональне письмове попередження про можливе наступне звільнення зі служби (роботи) в поліції від 28.05.2021 №3515/116/05/12-2021, відповідно до якого ОСОБА_2 повідомлено про скорочення посади начальника Гощанського відділення поліції Острозького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області; повідомлено, що у разі подальшого перебування на посаді після закінчення двомісячного терміну із дати цього Попередження, ОСОБА_2 буде звільнено зі служби в поліції відповідно до пункту 4 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів), з дотриманням вимог чинного законодавства України, наданням пільг та компенсацій згідно із Законом. Позивач вказує, що дії відповідача щодо оформлення, складення, погодження, направлення позивачу Персонального письмового попередження про можливе наступне звільнення зі служби (роботи) в поліції від 28.05.2021 №3515/116/05/12-2021 є протиправними, оскільки при формуванні такого документа відповідачем не дотримано вимог статті 68 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII: не запропоновано усі наявні рівнозначні посади; попередження сформоване тоді, коли посада позивача вже була скорочена, однак жодної інформації не зазначено, що така посада не могла бути запропонована позивачу на стадії реорганізації та з яких причин позивача не було переведено в реорганізовану структуру. Просив задовольнити позов у повному обсязі.

Відзив на позовну заяву обґрунтований тим, що Наказом Національної поліції України від 15.12.2020 №978 постановлено затвердити зміни у штатах Національної поліції та штати територіальних (відокремлених) підрозділів Головного управління Національної поліції в Рівненській області. У зв`язку зі скороченням посади, яку займав позивач, останньому надіслане Персональне письмове попередження про можливе наступне звільнення зі служби (роботи) в поліції від 28.05.2021 №3515/116/05/12-2021. Відповідач вказує, що при формуванні такого документа було дотримано усіх вимог законодавства та запропоновано позивачу наявні вакантні посади, проте позивач відмовився від них. Тому, на переконання відповідача, оскаржувані дії є правомірними, а позовні вимоги безпідставними. Просив відмовити позивачу у задоволенні позову повністю.

Ухвалою суду від 27.09.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження у підготовчому засіданні на 21.10.2021.

Ухвалою суду від 21.10.2021 підготовче засідання відкладене на 18.11.2021 за клопотанням представника позивача.

Ухвалою суду від 18.11.2021, постановленою без виходу до нарадчої кімнати (протокол судового засідання від 18.11.2021), у підготовчому засіданні оголошена перерва до 23.11.2021 за клопотанням представника позивача.

Ухвалою суду від 23.11.2021 заяву ОСОБА_1 від 22 листопада 2021 року про зміну предмета позову повернуто без розгляду.

Ухвалою суду від 23.11.2021, постановленою без виходу до нарадчої кімнати (протокол судового засідання від 23.11.2021), у підготовчому засіданні оголошена перерва до 30.11.2021 за клопотанням представника позивача.

Ухвалою суду від 30.11.2021, постановленою без виходу до нарадчої кімнати (протокол судового засідання від 30.11.2021), підготовче засідання відкладене на 13.12.2021 за клопотанням представника позивача.

Ухвалою суду від 13.12.2021 підготовче засідання відкладене на 12.01.2022 у порядку статті 181 КАС України.

Ухвалою суду від 12.01.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 10.02.2022.

Ухвалою суду від 10.02.2022, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, судове засідання відкладене на 04.03.2022.

Ухвалою суду від 04.03.2022 судове засідання відкладене на 12.04.2022 за клопотанням позивача.

Ухвалою суду від 12.04.2022 судове засідання відкладене на 26.05.2022 за клопотанням відповідача.

Ухвалою суду від 26.05.2022 судове засідання відкладене на 23.06.2022 за клопотанням позивача.

Ухвалою суду від 23.06.2022 постановлено провадити розгляд справи у порядку письмового провадження.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до частини четвертої статті 229 КАС України.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд при вирішенні справи керується принципами верховенства права, законності, рівності усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом, змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин, гласності і відкритості адміністративного процесу.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд

В С Т А Н О В И В:

Головним управлінням Національної поліції в Рівненській області сформоване Персональне письмове попередження про можливе наступне звільнення зі служби (роботи) в поліції від 28.05.2021 №3515/116/05/12-2021 (далі Попередження), відповідно до якого ОСОБА_2 повідомлено про скорочення посади начальника Гощанського відділення поліції Острозького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області; повідомлено, що у разі подальшого перебування на посаді після закінчення двомісячного терміну із дати цього Попередження, ОСОБА_2 буде звільнено зі служби в поліції відповідно до пункту 4 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів), з дотриманням вимог чинного законодавства України, наданням пільг та компенсацій згідно із Законом (а.с. 6 том 1).

Позивач вказує, що дії відповідача щодо оформлення, складення, погодження та направлення позивачу Попередження є протиправними.

Перевіривши правову та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених суб`єктом владних повноважень в основу оскаржуваних дій, на відповідність вимогам частини другої статті 2 КАС України, яка визначає, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку; суд зазначає таке.

Нормативно-правовим актом, що визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України, є Закон України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII (далі Закон №580-VIII).

За правилами частини першої статті 17 Закону №580-VIII, поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (частина перша статті 60 Закону №580-VIII).

Відповідно до Закону України «Про добровільне об`єднання територіальних громад» від 05.02.2015 №157-VIII, розпочато процес децентралізації та укрупнення територіальних громад.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про утворення та ліквідацію районів» від 17.07.2020 №807-IX на території Рівненської області ліквідовано 16 районів та утворено 4 райони: Вараський, Дубенський, Рівненський, Сарненський.

Наказом Національної поліції України від 15.12.2020 №978 (а.с. 53 том 1) постановлено затвердити зміни у штатах Національної поліції та штати територіальних (відокремлених) підрозділів Головного управління Національної поліції в Рівненській області.

Так, утворено на території області 1 районне управління поліції (Рівненське районне управління) та 3 районні відділи поліції (Дубенський районний відділ, Вараський районний відділ, Серненський районний відділ), відповідно, усі відділи та відділення ГУ НП, які функціонували до 01.01.2021 ліквідовано, а посади скорочено.

За правилами частини першої статті 68 Закону №580-VIII, у разі здійснення реорганізації, внаслідок якої на підставі відповідного наказу скорочуються посади в органі чи окремому підрозділі органу (закладу, установи) поліції, поліцейський, посада якого буде скорочена, має бути персонально письмово попереджений про можливе наступне звільнення зі служби в поліції за два місяці до такого звільнення.

Відповідно до частини другої статті 68 Закону №580-VIII, поліцейський, посада якого скорочена, може бути призначений за його згодою з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків на іншу посаду в будь-якому органі (закладі, установі) поліції до закінчення двомісячного строку з дня його персонального попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції відповідно до частини першої цієї статті.

Поліцейський, посада якого була скорочена і якого не призначено на іншу посаду в поліції відповідно до частини другої цієї статті, після закінчення двомісячного строку з дня попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції має бути звільнений зі служби в поліції на підставі пункту 4 частини першої статті 77 цього Закону (частина третя статті 68 Закону №580-VIII).

Як вбачається зі змісту Попередження, позивачу запропоновано до призначення (переведення) на одну із вакантних посад в структурних підрозділах ГУ НП в Рівненській області: у Вараському районному відділі поліції; у відділенні поліції №1 Вараського районного відділу поліції; у відділенні №2 Вараського районного відділу поліції; у Дубенському районному відділі поліції; у відділенні поліції №1 Дубенського районного відділу поліції; у відділенні поліції №2 Дубенського районного відділу поліції; у Рівненському районному управлінні поліції; у відділенні поліції №1 Рівненського районного управління поліції; у відділенні поліції №2 Рівненського районного управління поліції; у відділенні поліції №3 Рівненського районного управління поліції; у відділенні поліції №4 Рівненського районного управління поліції; у відділенні поліції №5 Рівненського районного управління поліції; у відділенні поліції №6 Рівненського районного управління поліції; у відділенні поліції №7 Рівненського районного управління поліції; у Сарненському районному відділі поліції; у відділенні поліції №1 Сарненського районного відділу поліції.

Із вказаного вище вбачається, що відповідач дотримався вимог статті 68 Закону №580-VIII: належним чином сформував письмове Попередження; запропонував позивачу наявні вакантні посади, які мали граничне спеціальне звання старший лейтенант капітан; попередив що у разі подальшого перебування на посаді після закінчення двомісячного терміну із дати цього Попередження, ОСОБА_2 буде звільнено зі служби в поліції відповідно до пункту 4 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів).

Позивач вказує, що Попередження сформоване тоді, коли посада позивача вже була скорочена, однак жодної інформації не зазначено, що така посада не могла бути запропонована позивачу на стадії реорганізації та з яких причин позивача не було переведено в реорганізовану структуру.

Суд відхиляє такі доводи позивача та зазначає, що Попередження сформоване саме 28.05.2021, оскільки рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 18.05.2021 у справі №460/1297/21 визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Рівненській області № 32 о/с від 10.03.2021; визнано протиправним та скасовано п. 2 наказу Головного управління національної поліції в Рівненській області про притягнення до дисциплінарної відповідальності №1083 від 29.12.2020; поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Гощанського відділення поліції Острозького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області з 10.03.2021.

Дані обставини були описані в листі Головного управління Національної поліції в Рівненській області від 28.05.2021 №3516/116/05/12-2021, адресовану позивачу (а.с. 5 том 1).

Як вбачається з матеріалів справи позивач рапортом від 20.07.2021 не надав згоди на призначення на запропоновані вакантні посади.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

За приписами статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини 2 статті 5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року №19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Стосовно «порушеного права», за захистом якого особа може звертатися до суду, то за змістом Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 це поняття, яке вживається у низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в тому ж Рішенні Конституційного Суду України зазначено, що «поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Звертаючись до суду з позовом про визнання дій протиправними, позивач має обґрунтувати, яким чином дана дія порушила його права та охоронювані законом інтереси. Захисту у порядку адміністративного судочинства підлягають порушені права особи у публічно-правових відносинах, у яких відповідач реалізовує владні управлінські функції стосовно заявника.

Суд зазначає, що спірні правовідносини, які виникли між сторонами, стосуються розгляду питання правомірності/протиправності дій щодо формування Попередження.

Адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен установити, що в зв`язку з прийняттям рішенням чи вчиненням дій (допущення бездіяльності) суб`єктом владних повноважень порушуються права, свободи чи охоронювані законом інтереси позивача.

Вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особі, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), а також встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення). Тобто, порушення або оспорювання прав та інтересів особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов`язковими.

Тобто, підставами для визнання протиправними актів чи дій суб`єкта владних повноважень є невідповідність їх вимогам чинного законодавства. При цьому, обов`язковою умовою для визнання таких рішень протиправними є також наявність факту порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Разом з тим, винесення Попередження це відповідні процесуальні дії суб`єкта владних повноважень, якими лише розпочинається процедура попередження позивача про можливі наступні наслідки, а тому їх правомірність має бути предметом оцінки суду при розгляді справи про визнання протиправним та скасування рішення суб`єкта владних повноважень, прийнятого за результатами реалізації такого Попередження.

За загальним правилом, кожна особа, права та свободи якої було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Тобто, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушених прав та бути адекватним наявним обставинам.

В свою чергу, розгляд питання правомірності дій по формуванню Попередження в окремому позовному провадженні без аналізу рішення суб`єкта владних повноважень, винесеного за результатами його реалізації, у сукупності з іншими доказами не дозволить ефективно захистити та відновити будь-яке право позивача, а тому не відповідає завданням адміністративного судочинства.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті і є підставами для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Для ефективного поновлення порушеного права необхідно, щоб існував чіткий зв`язок між правопорушенням та способом захисту права. Іншими словами, метою заявлених позовних вимог має бути усунення перешкод у здійсненні права, а її досягненням визначений спосіб захисту права, який би вичерпував себе.

Суд зазначає, що оскаржувані дії по формуванню Попередження, як самостійний об`єкт позовного провадження, жодним чином не вплинули на порушення прав чи інтересів позивача, оскільки такі дії стосуються лише процедурних питань та не передбачають можливості тверджень на етапі прийняття Попередження про існування правових підстав про порушення прав позивача можливе звільнення чи не звільнення з посади.

Тобто, дії відповідача щодо належного чи неналежного оформлення Попередження можуть входити до предмета доказування у справі про визнання протиправним та скасування рішення відповідача про звільнення позивача зі служби в поліції.

Згідно пункту 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень - обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини1 очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. У випадку розгляду справи присяжними у своєму зверненні до присяжних суддя повинен чітко пояснити факти та питання, які присяжні повинні вирішити.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За приписами статті 19 Конституції України від 28.06.1996 №254к/96-ВР, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідачем доведено правомірность оскаржуваних дій в порядку статті 77 КАС України, а тому заявлені позовні вимоги не підлягають до задоволення.

Питання щодо розподілу судових витрат у порядку статті 139 КАС України не підлягає вирішенню.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції в Рівненській області (вулиця Хвильового, 2, місто Рівне, 33000; ) про визнання протиправними дій залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 11 липня 2022 року

Суддя К.М. Недашківська