Справа № 420/15082/20
Суддя: Свида Л.І.
Дата ухвалення: 2022-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Свиди Л.І.

розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Другого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Другого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо виключення відомостей про ОСОБА_1 за виконавчим провадженням № 54489398 з Єдиного реєстру боржників, зобов`язання відповідача виключити відомості щодо позивача за виконавчим провадженням №54489398 з Єдиного реєстру боржників.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду в цій справі від 15 січня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

За результатами апеляційного оскарження цього рішення позивачем, Сьомим апеляційним адміністративним судом 25 березня 2021 року винесена постанова, якою апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 січня 2021 року без змін.

За результатами касаційного оскарження рішення в цій справі позивачем, Верховним Судом 19 травня 2022 року винесена постанова, якою рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 січня 2021 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 25 березня 2021 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Одеського окружного адміністративного суду.

Ухвалою від 06 червня 2022 року суддею Одеського окружного адміністративного суду Свида Л.І. прийнято до свого провадження позов ОСОБА_1 до Другого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії та у відповідності до ст. 12 КАС України відкрито спрощене позовне провадження в цій справі, а також надано відповідачу строк для подання до суду відзиву на цю заяву, а позивачу відповіді на відзив.

14 червня 2022 року суд перейшов до розгляду цієї справи в порядку письмового провадження.

16 червня 2022 року суд поновив судовий розгляд цієї справи та зобов`язав відповідача надати до Одеського окружного адміністративного суду належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження №54489398 та відомості щодо повторного пред`явлення виконавчого документа №АР №807814 від 10.05.2017 року стягувачем та зупинив провадження у справі до одержання витребуваних судом доказів.

08 липня 2022 року судом поновлено провадження у цій справі.

Позивач в судове засідання не з`явився. Позов обґрунтований позивачем тим, що наслідком повернення виконавчого документа стягувачу є виключення даних про боржника з Єдиного реєстру боржників та з урахуванням того, що строк повторного звернення з виконавчим документом сплинув більш ніж півтора року тому, а стягувач повторно не подавав документ до виконання, невиключення позивача з Єдиного реєстру боржників є протиправною бездіяльністю Другого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи без участі відповідача. З відзиву на позовну заяву вбачається, що відповідач позов не визнає, зазначає, що 08.11.2017 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». При цьому, ст. 9 Закону України «Про виконавче провадження» не передбачено виключення відомостей у зв`язку з поверненням стягувачу виконавчого документа на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно з ч. 9 ст. 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи вищевикладені приписи КАС України суд прийшов до висновку про можливість продовження розгляду справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно із даними Єдиного реєстру боржників ОСОБА_1 є боржником у виконавчому провадженні № 54489398 внаслідок невиконання постанови патрульної поліції від 10 травня 2017 року про стягнення штрафу за порушення Правил дорожнього руху України.

З матеріалів справи вбачається, що постановою Другого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 8 листопада 2017 року виконавчий документ у виконавчому провадженні №54489398 повернуто стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення).

11 листопада 2020 року позивач звернувся до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції із заявою про надання інформації щодо причин не виключення його з Єдиного реєстру боржників за виконавчим провадженням № 54489398.

Листом від 30 листопада 2020 року №З-1871-10 Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса) повідомило позивача про відсутність правових підстав станом на 2020 рік для виключення ОСОБА_1 з Єдиного реєстру боржників (аркуші справи 9-10).

Позивач, вважаючи, що відповідач вчиняє протиправну бездіяльність щодо не виключення його з Єдиного реєстру боржників, а тому звернувся до суду з цим позовом.

Верховний Суд в постанові від 19 травня 2022 року при скасуванні рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 січня 2021 року та постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 25 березня 2021 року в цій справі зазначив, що судами попередніх інстанцій не досліджено питання наявності/відсутності протиправної бездіяльності у відповідача стосовно ОСОБА_1 та залишено без уваги і належної правової оцінки можливість повторного пред`явлення виконавчого документа стягувачем, враховуючи строки такого пред`явлення.

Під час нового розгляду справи судом встановлено наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. ст. 1, 3 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.

Згідно з ч. 1, 2, 5, 7 ст. 9 Закону України «Про виконавче провадження», Єдиний реєстр боржників це систематизована база даних про боржників, що є складовою автоматизованої системи виконавчого провадження та ведеться з метою оприлюднення в режимі реального часу інформації невиконані майнові зобов`язання боржників та запобігання відчуженню боржниками майна.

Відомості про боржників, є відкритими та розміщуються на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України.

Реєстрація боржника в Єдиному реєстрі боржників не звільняє його від виконання рішення.

Відомості про боржника вносяться до Єдиного реєстру боржників (крім відомостей щодо боржників, якими є державні органи, органи місцевого самоврядування, а також боржників, які не мають заборгованості за виконавчим документом про стягнення періодичних платежів більше трьох місяців, та боржників за рішенням немайнового характеру) одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 цього Закону або повернення виконавчого документа до суду на підставі статті 38 цього Закону чи в день встановлення виконавцем факту відсутності заборгованості за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до п. 2, 7 ч. 1 ст. 37 Закону України виконавчий документ повертається стягувачу, якщо: у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку із втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи транспортні засоби боржника, розшук яких здійснювався поліцією, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку.

Згідно Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 05.08.2016 року № 2432/5, Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень - окремий спецрозділ, який є архівною складовою частиною Системи та містить відомості про виконавчі провадження, зареєстровані до запровадження Системи, відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 20.05.2003 року № 43/5 «Про затвердження Положення про Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 21.05.2003 року за № 388/7709, наказу Міністерства юстиції України від 28.04.2015 року № 614/5 «Про затвердження Тимчасового порядку автоматичного розподілу виконавчих документів між державними виконавцями і контролю строків виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб)», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.04.2015 року за № 478/26923. Єдиний реєстр боржників - систематизована база даних про боржників, що є складовою Системи та ведеться з метою оприлюднення в режимі реального часу інформації про невиконані майнові зобов`язання боржників та запобігання відчуженню боржниками майна.

При цьому, відповідно до п. 6 Розділу Х Положення № 2432/5, система виключає відомості про боржника з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови: про закінчення виконавчого провадження згідно зі статтею 39 Закону № 1404-VIII; про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження»; про скасування заходів примусового виконання за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Тобто, за змістом вказаної правової норми вбачається, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а саме в захисті прав та інтересів фізичних та юридичних осіб від порушень з боку держави.

Згідно з частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах щодо протиправності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (рішення Європейського суду з прав людини у справах: Балдеа проти Румунії, 15 лютого 2017 року, Гелле проти Фінляндії, 19 лютого 997 року) з тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення суду повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З матеріалів справи вбачається, що виконавче провадження №54489398 з примусового виконання постанови №АР 807814 від 10.05.2017 року Управління патрульної поліції в Одеській області про стягнення з ОСОБА_1 штрафу у розмірі 850 грн., завершено на підставі п.2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» у 2017 році.

Статтею 303 КУпАП передбачено, що не підлягає виконанню постанова про накладення адміністративного стягнення, якщо її не було звернуто до виконання протягом трьох місяців з дня винесення.

Аналогічні положення закріплено у п.1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження».

Пунктом 1 ч. 4 та ч. 5 ст. 12 цього Закону визначено, що строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Відповідно до ч.5 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

При цьому, у ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа.

Так, у ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

В даному випадку виконавче провадження №54489398 було завершено у 2017 році, що підтверджується витягом з Автоматизованої системи виконавчого провадження (аркуш справи 8).

На виконання ухвали суду від 16.06.2022 року Другим Київським відділом державної виконавчої служби міста Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надано лист №11334 від 21.06.2022 року з якого вбачається, що 08.11.2017 року виконавче провадження № 54489398 було завершено на підставі п. 2 ч.1 ст. 37 Закону № 1404-VIII виконавчий документ повернутий до Управління патрульної поліції м. Одеса без подальшого виконання. Стягувану роз`яснено право повторного звернення виконавчого документу до примусового виконання у встановлений чинним законодавством строк. Матеріали виконавчого провадження АСВП №54489398 передані для подальшого зберігання до архіву. На виконання наказу Міністерства юстиції України від 25.12.2008 року №2274/5 «Про затвердження Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби та з метою забезпечення належного обліку передачі до архіву завершених проваджень, матеріали виконавчого провадження АСВП 54489398 знищені через закінчення річного терміну їх зберігання.

При цьому, докази повторного пред`явлення стягувачем виконавчого листа до виконання, у межах встановленого законодавством строку, у матеріалах справи відсутні.

Таким чином, суб`єкт владних повноважень, який є стягувачем у виконавчому провадженні №54489398 та найбільш зацікавленою особою у його виконанні, не вчиняє активних дій з метою пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Проте, протягом цього часу відомості щодо ОСОБА_1 містяться в Єдиному реєстрі боржників.

Проаналізувавши чинні норми права, які регулюють спірні правовідносини, оцінивши обставини справи суд дійшов висновку, що в даному випадку наявність прогалини у законодавстві призводить до обмеження права особи у вільному володінні та розпорядженні власним майном. При цьому, такі обмеження зумовлено бездіяльністю суб`єктів владних повноважень - стягувача у ВП № 54489398 та державного виконавчого органу.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, останній наголошує, що стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04), § 166-168).

Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, за правовою позицією Суду, є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право:- втручання держави у право особи повинне мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними; - якщо можливість втручання у право особи передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання; - втручання у право особи, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції лише в тому випадку, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її права.

Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення.

Конвенція в статті 1 Першого протоколу, практично в єдиному приписі, що стосується майна, об`єднує всі права фізичної або юридичної особи, які містять у собі майнову цінність. На відміну від традиційного розуміння інституту права власності, характерного для України, як і в цілому для держав континентальної системи права, Європейський суд з прав людини тлумачить поняття «майно» (possessions) набагато ширше й у контексті ст.1 Першого протоколу під «майном» розуміє не тільки «наявне майно» (existing possessions), але й цілу низку інтересів економічного характеру (активи (assets)).

Втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном повинно здійснюватися з дотриманням принципу «пропорційності» - «справедливої рівноваги (балансу)» між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. "Справедлива рівновага" не означає обов`язкового досягнення соціальної справедливості в кожній конкретній справі, а передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються.

Згідно з п.8 ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи те, що відповідач суб`єкт владних повноважень при винесенні постанови про повернення виконавчого документу стягувачу діяв у відповідності до вимог чинного законодавства України, застосовуючи механізм захисту права та його відновлення, порушеного суб`єктом владних повноважень, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог ОСОБА_1 шляхом зобов`язання Другого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції виключити відомості щодо ОСОБА_1 за виконавчим провадженням №54489398 з Єдиного реєстру боржників.

Враховуючи вищезазначене та оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані, відповідають вимогам законодавства та підлягають задоволенню в частині зобов`язання Другого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції виключити відомості щодо ОСОБА_1 за виконавчим провадженням №54489398 з Єдиного реєстру боржників, а в іншій частині не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 6, 14, 90, 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Другого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (вул. Генерала Петрова, 1, Одеса, Одеська область, 65080, ) про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо виключення відомостей про ОСОБА_1 за виконавчим провадженням № 54489398 з Єдиного реєстру боржників, зобов`язання відповідача виключити відомості щодо позивача за виконавчим провадженням №54489398 з Єдиного реєстру боржників - задовольнити частково.

Зобов`язати Другий Київський відділ державної виконавчої служби міста Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції виключити відомості щодо ОСОБА_1 за виконавчим провадженням №54489398 з Єдиного реєстру боржників.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з Другого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (вул. Генерала Петрова, 1, Одеса, Одеська область, 65080, ) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та строки, встановлені ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Л.І. Свида