Справа № 140/16597/21
Суддя: Затолочний Віталій Семенович
Дата ухвалення: 2022-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2022 рокуЛьвівСправа № 140/16597/21 пров. № А/857/7906/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Затолочного В.С.,

суддів: Большакової О.О., Курильця А.Р.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 21 березня 2022 року у справі № 140/16597/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та досліджень Держмитслужби про визнання протиправною відмови, зобов`язання вчинити дії (рішення суду першої інстанції ухвалене суддею Мачульським В.В. в м. Луцьку Волинської області 21.03.2022 року), -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся з адміністративним позовом до Спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та досліджень Держмитслужби (далі СЛЕД Держмитслужби, відповідач), в якому просить:

- визнати неправомірною відмову СЛЕД Держмитслужби від 25.11.2021 року № 7.17-1/7.17-10/10/8681 про проведення коригування заробітної плати ОСОБА_1 у зв`язку із підвищенням посадового окладу та виплату відкоригованої суми заробітку за період з 21.01.2016 по 29.05.2020;

- зобов`язати СЛЕД Держмитслужби провести коригування заробітної плати ОСОБА_1 у зв`язку із підвищенням посадового окладу та виплату відкоригованої суми заробітку за період з 21.01.2016 по 29.05.2020.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 21 березня 2022 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, його оскаржив позивач, який вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить рішення Волинського окружного адміністративного суду від 21 березня 2022 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

У доводах апеляційної скарги посилається на те, що 26.10.2021 року позивач звернувся до відповідача із заявою про проведення коригування заробітної плати і виплату відкоригованої суми заробітку за період з 21.01.2016 по 29.05.2020 датою незаконного звільнення і поновлення на роботі. На дане звернення 25.11.2021 від СЛЕД Держмитслужби надійшла відповідь про відмову у проведенні коригування, оскільки розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу здійснював Волинський окружний адміністративний суд у справі 803/172/16 та тому, що позивач не перебував у відносинах з СЛЕД Держмитслужби.

Позивач вважає, що заробітна плата за час вимушеного прогулу не коригувалась на коефіцієнти підвищення посадового окладу судом у справі № 803/172/16, а за вказаний період відбулось неодноразове підвищення заробітної плати (посадового окладу). Відтак даний обов`язок щодо коригування заробітної плати має реалізувати СЛЕД Держмитслужби.

Відповідач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Справа розглядається в порядку письмового провадження відповідно до статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_1 працював на посаді першого заступника начальника Спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та досліджень Міндоходів, Наказом від 20.01.2016 № 3-о «Про звільнення ОСОБА_1 » його звільнено з даної посади з підстав, що передбачені Законом України «Про очищення влади».

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 29.05.2020 у справі № 803/172/16 визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства доходів і зборів України від 20.01.2016 № 3-о «Про звільнення ОСОБА_1 »; поновлено позивача на посаді першого заступника начальника Департаменту податкових та митних експертиз ДФС України з 21.01.2016; стягнуто з Департаменту податкових та митних експертиз ДФС України на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 645456,62 грн.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 01.07.2021 у справі № 803/172/16 виправлено допущені описки в мотивувальній та резолютивній частині вищезазначеного рішення, а саме посаду, на яку слід поновити позивача першого заступника директора Департаменту податкових та митних експертиз ДФС України та суму стягнення з Департаменту податкових та митних експертиз ДФС України середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу 718850,66 грн.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.11.2020 року у справі № 803/172/16 апеляційні скарги ОСОБА_1 , СЛЕД Держмитслужби та Державної фіскальної служби України залишено без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 29 травня 2020 року у справі № 803/172/16 - без змін.

Стягнуте на підставі рішення Волинського окружного адміністративного суду від 29.05.2020 у справі № 803/172/16 з Департаменту податкових та митних експертиз Державної фіскальної служби України грошове забезпечення за час вимушеного прогулу в сумі 718850,66 грн. за період з 21.01.2016 року по 29.05.2020 року виплачено за рахунок СЛЕД Держмитслужби, як правонаступника Департаменту податкових та митних експертиз ДФС.

26.10.2021 позивач звернувся до відповідача із заявою про проведення коригування заробітної плати і виплати відкоригованої суми заробітку у період з 21.01.2016 по 29.05.2020, оскільки при визначенні втраченого через незаконне звільнення заробітку відповідач не провів коригування заробітної плати за час вимушеного прогулу у зв`язку із збільшенням розміру посадового окладу, так як чинне законодавство про працю передбачає обов`язок роботодавця проводити коригування заробітної плати у зв`язку із підвищенням посадового окладу працівників, оплата праці яких здійснюється за рахунок бюджету.

25.11.2021 за № 7.17-1/7.17-10/10/8681 від СЛЕД Держмитслужби позивачу надійшла відповідь, якою відмовлено у задоволенні заяви у зв`язку із тим, що розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу здійснював Волинський окружний адміністративний суд у справі № 803/172/16 на підставі наявних у цій справі доказів та у межах заявлених позовних вимог. Також зазначено, що ОСОБА_1 не перебував у трудових відносинах із СЛЕД Держмитслужби, яка не була його роботодавцем, відповідно немає правових підстав для проведення коригування заробітної плати і здійснення виплат ОСОБА_1 відкоригованої суми коштів за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на утримання СЛЕД Держмитслужби.

Вважаючи рішення про відмову у здійсненні коригування заробітної плати і виплату відкоригованої суми заробітку протиправним, позивач звернувся в суд з даним позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що при вирішенні спору у справі № 803/172/16, питання стягнення середнього заробітку у сумі 718850,66 грн за час вимушеного прогулу за період з 29.01.2016 по 29.05.2020 вже вирішено судом.

Оцінюючи такі висновки, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст.238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Зазначена підстава для закриття провадження у справі спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом спорів, які вже розглянуті і остаточно вирішені по суті. Перешкодою для звернення до суду є наявність у тотожному спорі рішення або постанови суду, що набрали законної сили, або ухвали про закриття провадження у справі.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду в тотожній справі, що набрало законної сили, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення. Після набрання рішенням законної сили сторони й інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ті ж позовні вимоги з тих же підстав.

Отже, позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави і предмет спору. Тобто, коли позови повністю збігаються за складом учасників справи, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Підстава позову - це ті обставини і норми права, які дозволяють особі звернутися до суду, а предмет позову - це матеріально-правові вимоги позивача до відповідача, стосовно яких він просить ухвалити судове рішення.

Визначаючи підстави позову як елемент його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

Підстави адміністративного позову - це фактичні та юридичні обставини публічно-правового спору, які обґрунтовують можливість подання такого позову, це факти, які відповідно до норм матеріального права вказують на наявність (відсутність) між позивачем та відповідачем спірних правовідносин. Відтак, для встановлення тотожності підстав позову визначальне значення має коло обставин та фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги. Не є зміною підстав адміністративного позову викладення одних і тих же обставин, але в іншій стилістичній формі або із зазначенням обставин, які були відомі заявникові під час подання ним первісної заяви, але були названі ним інакше.

Згідно з позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 11.04.2018 у справі № 11-257заі18, тотожними визнаються позови, у яких збігаються сторони, предмет і підстава, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників адміністративного процесу, вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

З матеріалів справи встановлено, що рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 29.05.2020 у справі № 803/172/16 задоволено частково позов ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, Департаменту податкових та митних експертиз ДФС, Державної митної служби України, СЛЕД Держмитслужби про скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зобов`язання вчинити дії.

Визнано протиправними і скасовано наказ Міністерства доходів і зборів України від 20 січня 2016 року № 3-о «Про звільнення ОСОБА_1 ».

Поновлено його на посаді першого заступника начальника Департаменту податкових та митних експертиз Державної фіскальної служби України з 21.01.2016.

Стягнуто з Департаменту податкових та митних експертиз ДФС України на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 645456,62 грн.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 01.07.2020, у судове рішення суду від 29.05.2020 внесено виправлення в частині суми стягнення, а саме змінено суму стягнення за час вимушеного прогулу із 645456,62 грн на 718850,66 грн.

Постановами Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.11.2020 та Верховного Суду від 10.02.2022 рішення Волинського окружного адміністративного суду від 29.05.2020 в адміністративній справі № 803/172/16 залишено без змін.

Також з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 у травні 2021 року звертався з позовом про стягнення ненарахованої та неотриманої різниці заробітної плати, незаконно звільненого працівника, у зв`язку із зростанням посадового окладу за період з 21.01.2016 по 29.05.2020 в сумі 1091223,36 грн. Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 11.11.2021 року у справі № 140/5431/21, залишено без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15.02.2022 провадження у даній справі закрито на підставі пункту 4 частини першої статті 238 КАС України.

Проаналізувавши вищенаведені судові рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що при вирішенні справі № 803/172/16, питання стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 29.01.2016 по 29.05.2020 було вирішено судом.

В зазначеній справі вирішувалося питання як щодо розміру середнього заробітку, який підлягає стягненню на користь позивача, так і наявності у СЛЕД Держмитслужби, яка також була відповідачем у справі № 803/172/16, відповідного обов`язку з виплати середнього заробітку.

При цьому, розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу було здійснено відповідно до вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, на підставі довідки про середню заробітну плату позивача від 09 березня 2016 року № 05/62.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що у розглядуваній судом апеляційної інстанції справі позивач ставить питання про визнання неправомірною відмови СЛЕД Держмитслужби від 25.11.2021 року №7.17-1/7.17-10/10/8681 про проведення коригування заробітної плати ОСОБА_1 у зв`язку із підвищенням посадового окладу та виплату відкоригованої суми заробітку за період з 21.01.2016 по 29.05.2020 та зобов`язання СЛЕД Держмитслужби провести коригування заробітної плати ОСОБА_1 у зв`язку із підвищенням посадового окладу та виплату відкоригованої суми заробітку за період з 21.01.2016 по 29.05.2020.

По суті дані вимоги є тотожними вимогам щодо виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу, які розглядалися у справі № 803/172/16, та вимогам, що були предметом судового розгляду у справі №140/5431/21 (стягнення ненарахованої та неотриманої різниці заробітної плати у зв`язку із зростанням посадового окладу за період з 21.01.2016 по 29.05.2020 в сумі 1091223,36 грн.).

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що на момент звернення до суду із розглядуваним позовом було таке, що набрало законної сили судове рішення у справі між тими ж самими сторонами, про той саме предмет і з тих самих підстав, у зв`язку з чим наявні підстави для закриття провадження у справі № 140/16597/21, згідно пункту 4 частини 1 статті 238 КАС України, оскільки в заявленому позові ОСОБА_1 викладено одні і ті ж обставини, але в іншій стилістичній формі та із зазначенням обставин, які були відомі заявникові під час подання ним первісної заяви, але були названі ним інакше.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що наявні підстави для закриття провадження у даній справі, оскільки між сторонами новий спір не виник, а має місце спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав який вирішений в судовому порядку та рішення суду набрало законної сили.

За таких обставин, колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла до висновку про те, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм процесуального права, а тому його необхідно скасувати та прийняти постанову, якою закрити провадження у справі з підстав, передбачених пунктом 4 частини 1 ст. 238 КАС України.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 312, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 21 березня 2022 року у справі № 140/16597/21 скасувати та прийняти нову постанову, якою закрити провадження у справі з підстав, передбачених пунктом 4 частини 1 ст. 238 КАС України.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. С. Затолочний
судді О. О. Большакова
А. Р. Курилець