Справа № 200/16842/21
Суддя: Олішевська В.В.
Дата ухвалення: 2022-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2022 року Справа№200/16842/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Олішевської В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1

до відповідача 1: Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області

до відповідача 2: Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 06 від 11.10.2021 року про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 за віком на пільгових умовах, зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області прийняти рішення про призначення пенсії ОСОБА_1 за віком на пільгових умовах.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 05.10.2021 року він звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України для призначення пенсії за віком на пільгових умовах, однак, рішення № 06 від 11.10.2021 року йому відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Позивач зазначає, що згідно спірного рішення до його пільгового стажу не зараховано періоди з 01.09.1993 року по 12.06.1994 року, з 17.10.1995 року по 14.12.1996 року, з 01.04.1997 року по 07.07.1997 року, з 27.07.2004 року по 29.11.2007 року, з 30.11.2012 року по теперішній час, оскільки відсутні накази про атестацію робочих місць, а також до наказу атестації від 29.12.2000 року № 239/ТБ «Шахта Білозерська» не надано затверджений список робочих місць, список робочих місць, затверджених наказом від 20.01.2000 року по шахті «Білозерска» ДП «Добропіллявугілля», однак, відсутній наказ, що затверджує список, копія не завірена. Позивач вважає, що відповідач безпідставно не зарахував до пільгового стажу вищезазначені періоди роботи, та наголошує, що основним документом, що підтверджує стаж є трудова книжка. Позивач зазначає, що саме лише у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться не правильні чи неточні записи про періоди роботи, може постати необхідність у використанні додаткових даних для підтвердження трудового стажу. З огляду на зазначені обставини, позивач просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 30 листопада 2021 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 27 січня 2022 року залучено до участі у справі як другого відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

Відповідач 1 через канцелярію суду надав відзив на позовну заяву, відповідно до якого заперечував проти позову та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

05.10.2021 року за допомогою вебпорталу Пенсійного фонду України звернувся із заявою про автоматичне призначення пенсії. Заява позивача відповідно до екстериторіальності розподілу єдиної черги завдань розглядалась Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області. За результатами розгляду Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області було прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії № 06 від 11.10.2021 року через відсутність необхідного пільгового стажу.

Стосовно вимоги позивача про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити йому пенсії, відповідач 1 наголошує, що зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за ст. 114 Закону № 1058 з моменту звернення за її призначенням є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межи завдань адміністративного судочинства, оскільки позивач має право звернутися до відповідача із документами підтверджуючими його пільговий стаж і останній, у межах своєї компетенції, здійснивши розрахунок стажу позивача прийняти відповідне компетентне рішення.

Враховуючи викладене відповідач 1 наголошував на відсутності підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідач 2 через канцелярію суду надав відзив на позовну заяву, відповідно до якого заперечував проти позову та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

ОСОБА_1 05.10.2021 звернувся до Головного управлiння Пенсiйного фонду України в Донецькій області із заявою про призначення пенсii за віком на пiльгових умовах за Списком № 1 визначенi ст. 114 Закону України вiд 09.07.2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсiйне страхування». Вiдповiдно до п. 4.2 Порядку подання та оформлення документiв для призначення пенсiй вiдповiдно до Закону України» Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою Правління Пенсiйного фонду Украiни № 22-1 вiд 25.11.2005, пiсля реестрацii заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсiю, який формує атрибути сканованих документів, електронну пенсійну справу. Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначено структурний пiдроздiл органу, що призначає пенсію - Головного управління Пенсійного фонду України в Одеськiй областi.

Відповідач 2 зазначає, що вiдповiдно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058 на пiльгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливошкiдливими i особливо важкими умовами працi за списком № 1 виробництв, робiт, професiй, посад i показникiв, затвердженим Кабiнетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих мiсць, - пiсля досягнення 50 років i за наявностi страхового стажу не менше 25 poків у чоловiкiв, з_них не менше 10 poків на зазначених роботах, i не менше 20 poкiв у жiнок, з них не менше 7 poків 6 мiсяцiв на зазначених роботах.

Позивач вказує, що під час розгляду поданих позивачем документів було встановлено, що загальний страховий стаж позивача складає 26 років 4 мiсяцi 6 днiв, з яких пільговий стаж роботи за Списком № 1 становить 5 poків, вік Позивача - становить 45 років 8 місяців 12 днів. Також зазначає, що до пільгового стажу позивача не зараховані періоди роботи з 01.09.1993 року по 12.06.1994 року, з 17.10.1995 року по 14.12.1996 року, 01.04.1997 року 07.07.1997 року, з 27.07.2004 року по 29.11.2007 року, 30.11.2012 року по теперішний час, оскільки відсутні накази про атестацію робочих місць. До наказу атестації вiд 29.12.2000 року № 239/ТБ «Шахта Білозерська» не додано затверджений список робочих мiсць. Список робочих місць, затверджений наказом від 20.01.2000 по шахтi «Білозерска» ДП «Добропіллявугілля» - вiдсутнiй наказ, що затверджує список, копія не завірена.

Враховуючи те, що позивач не досяг пенсійного віку 50 poків, а також відсутній необхідний пільговий стаж за Списком № 1 в розмірі 10 poків, Головним управлінням було прийнято рiшення N 06 вiд 11.10.2021 року про відмову в призначення пенсії за віком на пiльгових умовах вiдповiдно до Закону № 1058. Відповідач вважає, що позовна вимога при визнання протиправним та скасування такого рішення є безпідставною та не підлягає задоволенню, оскільки рішення було прийнято після з`ясування уcix обставин та з дотриманням норм чинного законодавства.

Щодо не зарахування до пільгового стажу періодів відповідач 2 зазначає, що відповідно до вимог чинного законодавства дає підстави вважати, що право особи на призначення пільгової пенсії згідно за статтею 114 Закону № 1058 має бути підтверджене як пенсіонером, так i підприємством, на якому особа працювала на роботах, віднесених до Списків № 1 або № 2, i необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсiйне забезпечення на пільгових умовах є встановлення факту перебування особи на посадi або виконання нею робiт за Списком № 1 або № 2. Відсутність підтвердження цих обставин не породжує виникнення права на зарахування пiльгового стажу та призначення пенсiї на пiльгових умовах.

Враховуючи викладені обставини відповідач 2 просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

З огляду на вищевикладене справа розглядається судом в спрощеному позовному провадженні без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 (а.с. 5-6).

Судом встановлено, що позивач 05.10.2021 року звернувся через вебпортал Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Заява позивача про призначення пенсії відповідно до екстериторіальності розподілу єдиної черги завдань розглядалась Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області.

11.10.2021 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області було прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії № 06.

Зі змісту рішення встановлено, що до пільгового стажу позивача не зараховано періоди з 01.09.1993 року по 12.06.1994 року, з 17.10.1995 року по 14.12.1996 року, з 01.04.1997 року по 07.07.1997 року, з 27.07.2004 року по 29.11.2007 року, з 30.11.2012 року по теперішній час, оскільки відсутні накази про атестацію робочих місць; до наказу атестації від 29.12.2000 року № 239/ТБ «Шахта Білозерська» не додано затверджений список робочих місць. Список робочих місць, затверджених наказом від 20.01.2000 року по Шахті «Білозерська» ДП «Добропіллявугілля» - відсутній наказ, що затверджує список, копія не завірена.

Позивач не погодившись з рішенням № 6 від 11.10.2021 року про відмову в призначенні пенсії, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Суд враховує, що конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості, пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, виконанням трудових обов`язків і є однією з форм соціального захисту, цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян на соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки, визначені у Законі України «Про пенсійне забезпечення».

Закон України «Про пенсійне забезпечення» №1788 від 05.11.1991 року, відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначаються періоди, з яких складається страховий стаж. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше (ч. 4 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до ч. 1 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058 на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи.

Відповідно до ст. 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 1.8, 1.9 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.

Днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви. Якщо заява про призначення пенсії подається через вебпортал днем звернення за призначенням пенсії вважається дата реєстрації на вебпорталі заяви разом зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів).

Пунктом 2.1 Порядку № 22-1 передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: 1) документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган і мають відмітку у паспорті) або свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; 2) документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу). За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, структурний підрозділ, відповідальний за ведення персоніфікованого обліку (далі - відділ персоніфікованого обліку), надає структурному підрозділу, відповідальному за призначення пенсії, довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення; 3) для підтвердження заробітної плати відділом персоніфікованого обліку надаються індивідуальні відомості про застраховану особу за період з 01 липня 2000 року (додатки 3, 4 до Положення); 4) документи про місце проживання (реєстрації) особи; 5) документи, які засвідчують особливий статус особи; 6) документ уповноваженого органу Російської Федерації про те, що особі не призначалась пенсія за місцем реєстрації на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, та особисту декларацію про відсутність громадянства держави-окупанта (для призначення пенсій особам, зазначеним у пункті 1.3 розділу І цього Порядку).

Згідно п. 4.1 Порядку № 22-1 заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію.

Відповідно до п. 4.2 Порядку № 22-1 при прийманні документів працівник сервісного центру: ідентифікує заявника (його представника); надає інформацію щодо умов та порядку призначення (перерахунку) пенсії; реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта; уточнює інформацію про факт роботи (навчання, служби, підприємницької діяльності) і про інші періоди діяльності до 01 січня 2004 року, що можуть бути зараховані до страхового стажу. У разі необхідності роз`яснює порядок підтвердження страхового стажу, повідомляє про право особи на здійснення доплати до мінімального страхового внеску відповідно до частини третьої статті 24 Закону, та/або на добровільну участь у системі загальнообов`язкового пенсійного страхування; з`ясовує наявніcть у заявника особливого (особливих) статусу (статусів), особливих заслуг, інших обставин, які можуть бути підставою для встановлення підвищень, надбавок, доплат; повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів; сканує документи. На створені електронні копії накладає кваліфікований електронний підпис; надсилає запити про витребування з відповідних інформаційних систем необхідних відомостей, передбачених пунктом 2.28 розділу II цього Порядку; повідомляє про можливості подавати заяви через вебпортал; видає особі або посадовій особі розписку із зазначенням дати прийняття заяви, переліку одержаних і відсутніх документів, строку подання додаткових документів для призначення пенсії та пам`ятку пенсіонеру (додаток 6). Скановані розписка та пам`ятка пенсіонеру зберігаються в електронній пенсійній справі; повідомляє особу, у вибраний нею спосіб, про відсутність відомостей або/та наявність розбіжностей у відповідних інформаційних системах та строки подання необхідних документів для призначення пенсії, не пізніше двох робочих днів після отримання відповіді органу, який веде відповідний інформаційний реєстр.

Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пункт 3 Порядку № 637 встановлює, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу органами Пенсійного фонду на місцях приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (надалі - Порядок), у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

З метою забезпечення соціального захисту та належного пенсійного забезпечення працівників, зайнятих на підземних роботах, роботах з особливо шкідливими й особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах зі шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, наказом Міністерства праці та соціальної політики від 18.11.2005 № 383 затверджено Порядок застосування Списків №1 та №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (далі Порядок). Цей Порядок регулює застосування Списків під час обчислення стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, відповідно до пунктів «а», «б» статті 13 та статті 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Під повним робочим днем слід уважати виконання робіт в умовах, передбачених Списками, не менше 80 відсотків робочого часу, установленого для працівників даного виробництва, професії чи посади, з урахуванням підготовчих, допоміжних, поточних ремонтних робіт, пов`язаних з виконанням своїх трудових обов`язків (п. 2 Порядку № 383).

При визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.92 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.92 (приклади у додатках 1, 2).

Пунктом 10 Порядку № 383 визначено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 N 637.

Згідно копії трудової книжки колгоспника НОМЕР_3 ОСОБА_1 встановлено, що позивач 01.09.1993 року прийнятий на Шахту «Білозерська» ВО «Добропіллявугілля» учнем електрослюсаря чергового по ремонту обладнання; 07.02.1994 року переведений учнем гірника підземного з повним робочим днем в шахті; 14.02.1994 року закінчив курси за професіює з відривом від виробництва при учбовому пункті Шахти «Білозерська»; 24.03.1994 року переведений гірником підземним з повним робочим днем в шахті; 12.06.1997 року звільнений за власним бажанням; 21.06.1994 року прийнятий на «шахту ім РККА ВО» «Добропіллявугілля» на посаду гірника підземного 1 розряду з повним робочим днем в шахті; 10.04.1995 року переведений учнем гірника очисного забою 4 розряду; 23.006.1995 року переведений гірником очисного забою 4 розряду з повним робочим днем в шахті; 18.08.1995 року звільнений за власним бажанням; 17.10.1995 року прийнятий на Шахту «Добропільська» ВО «Добропіллявугілля» на посаду гірника підземного з повним робочим днем в шахті; 14.12.1996 року звільнений за власним бажанням; 01.04.1997 року прийнятий на Шахту «Білозерська» ДП «Добропіллявугілля» на посаду гірника 3 розряду з повним робочим днем в шахті; 07.07.1997 року звільнений за власним бажанням; 12.10.1998 року прийнятий на ДВАТ «Шахта Алмазна» ДХК «Добропіллявугілля» на посаду гірника очисного забою з повним робочим днем в шахті; 26.03.1999 року звільнений за власним бажанням; 18.10.1999 року прийнятий на ВП «Шахта «Білозерська» ДП «Добропіллявугілля» на посаду гірника в АБК; 30.04.2000 року звільнений за власним бажанням; 27.07.2004 року прийнятий на ВП «Шахта «Білозерська» ДП «Добропіллявугілля» гірником 3 розряду підземним з повним робочим днем в шахті; 15.11.2007 року переведений гірником очисного забою 5 розряду підземним з повним робочим днем в шахті; 05.03.2009 року ВП «Шахта «Білозерська» ДП «Добропіллявугілля» реорганізоване в Товариство з обмеженою відповідальністю «Шахта Білозерська»; 06.08.2012 року звільнений за переведенням; 08.08.2012 року прийнятий за переведенням до ТОВ «ДТЕК «Добропіллявугілляна посаду гірника очисного забою з повним робочим днем в шахті»; 02.11.2014 року звільнений за переведенням до ТОВ «Шахта «Білозерська»; 04.11.2014 року прийнятий на ТОВ «Шахта «Білозерська» на посаду гірника очисного забою з повним робочим днем у шахті.

Суд звертає увагу, що Порядок № 383 застосування Списків № 1 та № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах визначає, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи.

Як встановлено з трудової книжки позивач у спірні періоди працював на посадах «електрослюсарем», «учнем гірника підземного», «гірником підземним», «учнем гірника очисного забою», «гірником очисного забою».

Суд зазначає, що вищезазначені професії, за якими позивач працював у спірний період віднесені до Списків № 1 виробництв, цехів, професій і посад на підземних роботах, на роботах з шкідливими умовами праці і в гарячих цехах, робота в яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах і в пільгових розмірах, які затверджені Постановою Ради міністрів СРСР № 10 від 26.01.1991 року, Постановою Кабінету Міністрів України № 162 від 24.03.1994 року, Постановою Кабінету Міністрів України № 36 від 16.01.2003 року, Постановою Кабінету Міністрів України від 24 червня 2016 р. № 461, отже, позивач у спірний період виконував роботи, які дають право на призначення пенсії на пільгових умовах.

Враховуючи те, що основним документом, що підтверджує трудовий стаж відповідно до вимог чинного законодавства є трудова книжка, суд приходить висновку, що пільговий характер роботи позивача підтверджується наявними записами у копії трудової книжки серії НОМЕР_3 ОСОБА_1 .

При цьому, суд звертає увагу на те, що позивачем при зверненні із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах були надані довідки, які підтверджують пільговий характер роботи позивача.

Відповідно до архівної довідки від 29.04.2021 року № 240, виданої ТДВ «Шахта «Білозерська» встановлено, що ОСОБА_1 працював в ТДВ «Шахта «Білозерська» в період з 01.09.1993 року по 06.02.1994 року отримував заробітну плату з розрахунку годинної тарифної ставки робітника, що працює під землею за професією електрослюсар 1 розряду, в період з 07.02.1994 року по 23.03.1994 року отримував заробітну плату з розрахунку годинної тарифної ставки робітника, що працює під землею за професією гірник 1 розряду.

З архівної довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній від 29.04.2021 року № 236, виданої ТДВ «Шахта «Білозерська», встановлено, що ОСОБА_1 в період з 01.09.1993 року по 06.02.1994 року виконував гірничі роботи підземні з повним робочим днем під землею за посадою учня електрослюсаря на дільниці ЕМС, що передбачена Списком № 1 розділу І підрозділ 1 код КП 1010100 а; в період з 07.02.1994 року по 23.03.1994 року виконував гірничі роботи підземно з повним робочим днем під землею за посадою учня гірника на дільниці водовідливу, що передбачена Списком № 1 розділу І підрозділ 1 код КП 1010100 а; в період з 24.03.1994 року по 12.06.1994 року виконував гірничі роботи підземно з повним робочим днем під землею на посаді гірника на дільниці водовідлив, що передбачена Списком № 1 розділу І підрозділ 1 код КП 1010100 а.

Згідно довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній від 29.03.2021 року № 189, виданої Відокремленим підрозділом «Шахтоуправління «Добропілля» ДП «Добропіллявугілля-видобуток», встановлено, що ОСОБА_1 працював повний робочий день при повному робочому тижні з тяжкими та шкідливими умовами праці на виробництві по видобутку вугілля в період з 21.06.1994 року по 09.04.1995 року за професією гірник підземний дільниці ШТ-1, що передбачена Списком № 1 розділу 1 підрозділу 1 позиції 1010100а; в період з 10.04.1995 року по 22.06.1995 року за професією учня гірника очисного забою підземного дільниці № 5, що передбачена Списком № 1 розділу 1 підрозділу 1 позиція 1010100а; в період з 23.06.1995 року по 18.08.1995 року за професією гірника очисного забою підземного дільниці № 5, що передбачена Списком № 1 розділу 1 підрозділу 1 позиція 1010100а, з 12.10.1998 року по 26.03.1999 року за професією гірника очисного забою підземним дільниця № 5, що передбачена Списком № 1 розділ 1 підрозділ 1 позиція 1010100а.

З довідки № 171 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній від 09.04.2021 року, виданої Відокремленим підрозділом «Шахтоуправління «Добропілля» ДП «Добропіллявугілля-видобуток», встановлено, що ОСОБА_1 виконував гірничі роботи з 17.10.1995 року по 14.12.1996 року за професією гірника підземного, що передбачена Списком № 1 розділу 1 підрозділу 1 позиція 1010100а затверджена Постановою КМУ № 162 від 11.03.1994 року.

Відповідно до архівної довідки № 238 від 29.04.2021 року про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, виданої ТДП «Шахта «Білозерська», встановлено, що ОСОБА_1 виконував гірничі роботи підземно з повним робочим днем під землею у період з 01.04.1997 року по 07.07.1997 року за посадою гірника на дільниці підготовчих робіт, що передбачено Списком № 1 розділ 1 підрозділ 1 код КП 1010100а, затверджений Постановою КМУ № 162 від 11.03.1994 року.

З архівної довідки № 237 від 29.04.2021 року про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, виданої ТДП «Шахта «Білозерська», встановлено, що ОСОБА_1 виконував гірничі роботи підземно з повним робочим днем під землею у період з 27.07.2004 року по 14.11.2007 року за посадою гірника на дільниці МДО, що передбачено Списком № 1 розділ 1 підрозділ 1 код КП 1.1а, затверджений Постановою КМУ № 162 від 11.03.1994 року, у період з 15.11.2007 року по 06.08.2012 року на посаді гірника очисного забою на дільниці МДГО-3, що передбачена Списком № 1 розділ 1 підрозділ 1 код КП 1.1а, затверджена Постановою КМУ № 36 від 16.01.2003 року.

Згідно архівної довідки № 235 від 29.04.2021 року про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності відповідних записів в ній, виданої ВСП «Шахтоуправління «Білозерське» ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля», встановлено, що ОСОБА_1 період з 08.08.2012 року по 02.11.2014 року виконував гірничі роботи за професією гірника очисного забою підземним на видобувній дільниці, що передбачена Списком № 1 розділ 1 підрозділ 1 код КП 1.1а, затверджений Постановою КМУ № 36 від 16.01.2003 року.

Відповідно до архівної довідки № 241 від 29.04.2021 року про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, виданої ТДВ «Шахта «Білозерська», встановлено, що ОСОБА_1 у період з 04.11.2014 року по теперішній час виконував гірничі роботи підземно з повним робочим днем під землею за посадою гірника очисного забою на дільниці МДГО-3, що передбачено Списком № 1 розділу1 підрозділу 1, затверджений Постановою КМУ № 461 від 24.06.2016 року.

З аналізу вищезазначених архівних довідок про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, встановлено, що позивач у період з 01.09.1993 року по 12.06.1994 року, з 17.10.1995 року по 14.12.1996 року, з 01.04.1997 року по 07.07.1997 року, з 27.07.2004 року по 29.11.2007 року, з 30.11.2012 року по теперішній час виконував роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Стосовно доводів відповідача 2, викладених у рішенні про відмову в призначення пенсії № 06 від 11.10.2021 року, про відсутність наказів про атестацію робочих місць, суд зазначає наступне.

Після 21 серпня 1992 року основними документами, які підтверджують пільговий стаж в період роботи на відповідних посадах або за професіями, які включені до Списків, є трудова книжка та документи, що підтверджують проведення атестації робочих місць за умовами праці. При цьому, значення трудової книжки та результатів атестації як основних документів, що підтверджують пільговий стаж роботи, встановлено Законом України «Про пенсійне забезпечення» (статті 13,62), і будь-які підзаконні нормативно-правові акти, які суперечать цьому положенню, не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.

Згідно з пунктом 4 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.92 N 442 (далі - Порядок проведення атестації робочих місць), атестація робочих місць за умовами праці (далі - атестація) проводиться в строки, передбачені колективним договором, але не рідше одного разу на 5 років.

Зазначена постанова набула чинності з 21.08.92 року. Це означає, що при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах для зарахування до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, певного 5-річного періоду роботи зі шкідливими і важкими умовами праці після 21.08.92 року, відповідне право впродовж цього періоду повинне бути підтверджене за результатами атестації.

Результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умов і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.

Такий же порядок застосовується у разі припинення діяльності підприємства, установи, організації із визначенням правонаступника.

У разі підтвердження цього права за результатами атестації, вперше проведеної до 21.08.97 року (впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць), до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи із шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України (далі Мінпраці) від 01.09.1992 № 41 (далі Методичні рекомендації).

Відповідно до Порядку проведення атестації робочих місць, затвердженого Постановою Кабінетом Міністрів України від 01 серпня 1992 року (який набрав чинності 21 серпня 1992 року) встановлено, що атестація робочих місць за умовами праці (надалі - атестація) проводиться на підприємствах і організаціях незалежно від форм власності й господарювання, де технологічний процес, використовуване обладнання, сировина та матеріали є потенційними джерелами шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що можуть несприятливо впливати на стан здоров`я працюючих, а також на їхніх нащадків як тепер, так і в майбутньому.

Згідно із зазначеним нормативним актами основна мета атестації, як випливає із зазначених нормативних актів, полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Відповідно до положень Порядку відомості про результати атестації робочих місць заносяться до картки умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров`я України.

Атестація проводиться атестаційною комісією, склад і повноваження якої визначаються наказом по підприємству, організації, в строки, передбачені колективним договором, але не рідше ніж один раз на п`ять років. До складу комісії включається уповноважений представник виборного органу первинної профспілкової організації, а в разі відсутності профспілкової організації - уповноважена найманими працівниками особа.

Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Документами, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, можуть бути: картка умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо.

При цьому особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку № 2, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку № 442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.

Суд зазначає, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 29 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов`язаний роз`яснити працівникові його права і обов`язки та проінформувати під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору.

Частинами першою та другою статті 153 КЗпП України установлено, що на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України від 14 жовтня 1992 року № 2694-XII «Про охорону праці» працівники, зайняті на роботах з важкими та шкідливими умовами праці, безоплатно забезпечуються лікувально-профілактичним харчуванням, молоком або рівноцінними харчовими продуктами, газованою солоною водою, мають право на оплачувані перерви санітарно-оздоровчого призначення, скорочення тривалості робочого часу, додаткову оплачувану відпустку, пільгову пенсію, оплату праці у підвищеному розмірі та інші пільги і компенсації, що надаються в порядку, визначеному законодавством.

З анлізу вищезазначених вимог законодавства вбачається, що роботодавець, який використовує найману оплачувану працю, зобов`язаний створювати безпечні та здорові умови праці, а за неможливості цього - поінформувати працівника під розписку про такі умови праці, а саме про наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я. Окрім того, роботодавець зобов`язаний поінформувати працівника про пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору, в тому числі право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років.

Враховуючи вищевикладені обставини суд приходить висновку, що атестація робочого місця є важливим запобіжником порушень у забезпеченні належних умов праці на підприємствах, в організаціях та установах. Проте, розуміючи положення пункту статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» - «за результатами атестації робочих місць» як обмежувальний захід при призначенні пільгової пенсії, держава покладає відповідальність за непроведення атестації, та відповідно, надмірний тягар, на пенсіонера (позивача у цій справі).

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Елементом верховенства права є принцип правової визначеності.

Європейський суд з прав людини у пунктах 52, 56 рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Однак суд зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у практиці Європейського суду з прав людини. На думку Європейського суду з прав людини, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватного захисту від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника.

Отже, в разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Суд вважає, що особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 1, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком № 1, відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

При цьому на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.

Також суд вказуєна те, що непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Аналогічна думка викладена у постанові Великої палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а.

Враховуючи вказані обставини, суд вважає, що відповідач 2 безпідставно посилається на відсутність наказів про проведення атестації, а отже, протиправно не зарахував до пільгового стажу періоди роботи з 01.09.1993 року по 12.06.1994 року, з 17.10.1995 року по 14.12.1996 року, з 01.04.1997 року по 07.07.1997 року, з 27.07.2004 року по 29.11.2007 року, з 30.11.2012 року по теперішній час.

Таким чином, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 06 від 11.10.2021 року, прийнято без повного з`ясування усіх обставин справи та дослідження не в повному обсязі документів наданих позивачем при зверненні з заявою про призначення пенсії, у зв`язку з чим рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Стосовно вимоги позивача зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області прийняти рішення про призначення пенсії ОСОБА_1 за віком на пільгових умовах, суд зазначає наступне.

Реалізація суб`єктами публічної адміністрації своїх повноважень, які є законодавчо визначеними, що випливає з положень частини другої статті 19 Конституції України, здійснюється в межах відповідної законної дискреції.

У свою чергу, під дискреційними повноваженнями слід розуміти надання органу або посадовій особі повноважень діяти на власний розсуд в межах закону. Зокрема, дискреційні повноваження полягають у тому, що суб`єкт владних повноважень може обирати у конкретній ситуації альтернативне рішення, яке є законним.

Дискреційні повноваження - це комплекс прав і зобов`язань представників влади як на державному, так і на регіональному рівнях, у тому числі представників суспільства, яких уповноважили діяти від імені держави чи будь-якого органу місцевого самоврядування, що мають можливість надати повного або часткового визначення і змісту, і виду прийнятого управлінського рішення.

Обмежуючим фактором для рішень представників влади згідно з визначенням владних дискреційних повноважень є закон і справедливість.

Відповідно до Рекомендацій Комітету Ради Європи № R(80)2 щодо здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятих Комітетом Ради 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, суд зважує на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та враховує положення Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийняті Комітетом Міністрів 11.03.1980 року, а саме суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Разом з тим, пунктом 4 частини 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що адміністративний позов може містити вимоги про зобов`язання відповідача - суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії.

Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про зобов`язання відповідача вчинити певні дії.

Згідно позиції Верховного Суду, яка сформована у постановах від 13 лютого 2018 року у справі № 361/7567/15-а, від 07 березня 2018 року у справі № 569/15527/16-а, від 20 березня 2018 року у справа № 461/2579/17, від 20 березня 2018 року у справі № 820/4554/17, від 03 квітня 2018 року у справі № 569/16681/16-а та від 12 квітня 2018 року у справі № 826/8803/15, дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Тобто, дискреційними є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві з застосуванням слова може.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим у ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що правовідносини щодо призначення пенсії та здійснення нарахування та виплати пенсії позивачу відносяться до виключної компетенції працівників Пенсійного фонду України, та є їх дискреційними повноваженнями і суд, захищаючи права та свободи особи, не може перебирати на себе функції інших органів державної влади, та втручатися в делеговані повноваження.

При цьому суд вказує, що відповідно до п. 4.1 Порядку № 22-1 заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію, за місцем проживання заявника.

Пунктом 4.2 визначено, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

З огляду на зазначені положення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області розглянуто заяву позивача про призначення пенсії та прийнято рішення № 06 про відмову у призначенні пенсії від 11.10.2021 року.

При цьому, пунктом 4.10 Порядку № 22-1 передбачено, що після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Отже, виплата пенсії буде проведена органом Пенсійного фонду України за місцем проживання особи, яка звернулась за призначенням пенсії, після вирішення питання про призначення пенсії та передання відповідних документів до органу, що призначає пенсію за місцем проживання такої особи., а саме у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Фактично суд зв`язаний предметом і розміром заявлених особою вимог, проте може вийти за межі вимог адміністративного позову у випадках, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Вихід за межі позовних вимог можливий у випадку помилкового обрання особою неналежного способу захисту порушеного права, у цьому випадку можливо на підставі частини другої статті 9 КАС України вийти за межі позовних вимог та застосувати той спосіб захисту порушеного права позивача, який відповідає фактичним обставинам справи і відновлює порушене право особи. Фактично, необхідною передумовою застосування частини другої статті 9 КАС України є саме порушення прав позивача та необхідність захисту порушеного права шляхом його відновлення.

Отже, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного суб`єктами владних повноважень, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення.

Таким чином, позовна вимога у цій частині підлягає задоволенню у спосіб зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 05.10.2021 року зарахувавши до стажу, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах згідно п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періодів роботи з 01.09.1993 року по 12.06.1994 року, з 17.10.1995 року по 14.12.1996 року, з 01.04.1997 року по 07.07.1997 року, з 27.07.2004 року по 29.11.2007 року, з 30.11.2012 року по 04.10.2021 року.

Відповідно до ст. 19 Конституції України Відповідно суд, як орган державної влади, зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами.

Згідно ч. 1, 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 06 від 11.10.2021 року про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 за віком на пільгових умовах, зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути з урахуванням висновків суду заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 05.10.2021 року відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із зарахуванням до пільгового стажу ОСОБА_1 з 01.09.1993 року по 12.06.1994 року, з 17.10.1995 року по 14.12.1996 року, з 01.04.1997 року по 07.07.1997 року, з 27.07.2004 року по 29.11.2007 року, з 30.11.2012 року по 04.10.2021 року.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

З огляду на те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а також враховуючи те, що підставою звернення до суду стало прийняття протиправного рішення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області, суд дійшов висновку про стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області судовий збір в розмірі 496,20 грн.

Керуючись Конституцією України та Кодексом адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 06 від 11.10.2021 року про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 за віком на пільгових умовах, зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області прийняти рішення про призначення пенсії ОСОБА_1 за віком на пільгових умовах задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 06 від 11.10.2021 року про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 за віком на пільгових умовах.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (, місцезнаходження: пл. Соборна, буд. 3, м. Слов`янськ, Донецька область, 84122) повторно розглянути з урахуванням висновків суду заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) про призначення пенсії за віком від 05.10.2021 року відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із зарахуванням до пільгового стажу ОСОБА_1 з 01.09.1993 року по 12.06.1994 року, з 17.10.1995 року по 14.12.1996 року, з 01.04.1997 року по 07.07.1997 року, з 27.07.2004 року по 29.11.2007 року, з 30.11.2012 року по 04.10.2021 року.

В частині позовних вимог про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області прийняти рішення про призначення пенсії ОСОБА_1 за віком на пільгових умовах відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (, місцезнаходження: вул. Канатна, буд. 83, м. Одеса, Одеська область, 65107) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір в розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 копійок.

Повний текст рішення буде складено та підписано 11 липня 2022 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.В. Олішевська