Справа № 160/22027/21
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2022-06-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

28 червня 2022 року м. Дніпросправа № 160/22027/21

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Дурасової Ю.В. (доповідач),

суддів: Божко Л.А., Лукманової О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.01.2022 року (головуючий суддя Рябчук О.С.)

в адміністративній справі №160/22027/21за позовом ОСОБА_1 до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка, ОСОБА_1 , звернулася 11.11.2021 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просила:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 з 21.09.2020р. пенсії, як матері особи з інвалідністю з дитинства на підставі протиправної відмови у зарахуванні до загального трудового стажу періоду навчання ОСОБА_2 в Дніпропетровському педагогічному коледжі Дніпропетровського національного університету ім. Олеся Гончара з 01.09.1988 по 07.09.1990р.;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до загального трудового стажу період навчання ОСОБА_2 в Дніпропетровському педагогічному коледжі Дніпропетровського національного університету ім. Олеся Гончара з 01.09.1988 по 07.09.1990р. та здійснити перерахунок та виплату пенсії з 21.09.2020 року довічно.

В обґрунтування заявлених вимог позивачка зазначила, що є матір`ю особи з інвалідністю та отримала право на призначення пенсії після досягнення 50-річного віку. З метою реалізації цього права звернулась 10.09.2020 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою про призначення пенсії за віком. Проте, відповідачем було відмовлено у призначенні пенсії через подання разом з заявою неповного пакету документів. 23.06.2021 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянуто звернення та призначено пенсію за віком. Позивачка вважає, що має бути перераховано дату призначення пенсії з моменту первинного звернення до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, тобто з моменту виникнення права на призначення пенсії.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.01.2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції, обґрунтовано тим, що позивачка отримує пенсію за віком, як матір особи з інвалідністю починаючи з 23.06.2021 року та предметом розгляду справи є не підстави призначення пенсії, а зобов`язання призначити пенсію з дати первісного звернення 20.09.2020 року. Судом першої інстанції встановлено, що позивачкою разом з заявою про призначення пенсії 10.09.2020 року було надано перелік документів, що не підтверджує трудовий стаж (15 років), а саме, не надано свідоцтво про шлюб (відсутній зв`язок документів з прізвищем « ОСОБА_3 ») тому до трудового стажу не було зараховано період навчання з 01.09.1988р. по 31.08.1990р. Суд першої інстанції також зазначив, що рішення про відмову у призначенні пенсії за віком, як матері особи з інвалідністю не оскаржувалось та на час розгляду справи є чинним, відтак відсутні підстави для призначення пенсії позивачці на підставі заяви від 10.09.2020 року. Оскільки позивачка 23.06.2021повторно зверталась до відповідача з заявою про призначення пенсії, надавши повний пакет документів, то з 23.06.2021 року їй було призначено пенсію за віком, як матері особи з інвалідністю. Суд першої інстанції зауважив, що позивачкою оскаржуються дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, проте з підстав наведених у позовній заяві та наданих на розгляд суду доказів протиправності дій відповідача судом не встановлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Вказує, що вона звернулась до відповідача за призначенням пенсії із заявою від 10.09.2020 із поданням всіх документів, необхідних для такого призначення. Інформації про стан розгляду її заяви не було і лише в червні 2021 року її повідомили, що відмовлено в призначенні пенсії через відсутність в пакетів документів свідоцтва про шлюб. Зауважує, що подання позову у цій справі і є оскарженням рішення про відмову в призначенні їй пенсії за віком як матері особи з інвалідністю, що не взяв до уваги суд першої інстанції. Зазначає, що жодних листів від відповідача позивачка не отримувала, а дізнавшись із усної розмови зі співробітником пенсійного органу у червні 2021 року про відмову в призначенні пенсії, повторно 23.06.2021 подала заяву про призначення пенсії. Саме з 23.06.2021 позивачці і призначено пенсію. Однак, 23.07.2021 позивачка знову звернулась до відповідача з вимогою нарахувати пенсію з 21.09.2020 і не отримавши відповіді і на цей лист. Лише на лист від 20.09.2021 відповідач 27.09.2021 надав копію повідомлення про відмову у призначенні пенсії, датоване 26.08.2021.

Також позивачка вказала, що судом першої інстанції не досліджено подані позивачкою докази про доведення періоду стажу під дівочим прізвищем « ОСОБА_3 » і не надав їм жодної оцінки. Зазначає, суд зазначив про обов`язковість подання саме свідоцтва про шлюб. Однак жоден закон не зобов`язує заявника подавати саме такий документ, має значення в частині доведення зв`язку прізвищ в документах із особою, яка претендує на призначення пенсії. Такий зв`язок, на думку позивачки, доведений документами, які додані до первісної заяви і перелічені в розписці-повідомленні органу ПФУ від 10.09.2020. Так, в п.1 переліку вказаний диплом (свідоцтво, атестат) про навчання №412 від 01.12.2015. Під зазначеним номером і датою наявна Довідка, видана позивачу на нове прізвище « ОСОБА_4 ». В довідці прямо вказано, що саме позивачка ОСОБА_1 навчалась в тому числі з 01.09.1988 по 07.09.1990 на другому курсі шкільного відділення денної форми навчання. При цьому, в довідці зазначено, що початок періоду навчання визначено наказом №132 від 31.08.1988 про переведення студентки ОСОБА_5 . Звідси, прізвище « ОСОБА_4 » позивач мала з 25.08.1990 і також на момент закінчення неврахованого відповідачем періоду навчання по 31.08.1990. Відтак, що закінчувала навчання та ж сама особа, яка починала, тому відповідач повинен врахувати до стажу і період навчання під прізвищем « ОСОБА_4 ».

Від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Посилається на те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком, як матері дитини з інвалідністю з 23.06.2021. Вперше позивачка звернулася з заявою від 10.09.2020 про призначення пенсії за віком, як матері дитини з інвалідністю. Однак листом від 21.09.2020 року №0400-0308-8/84073 її було повідомлено, що їй відмовлено у призначенні пенсії, оскільки загальний стаж, згідно поданих документів, становить лише 13 років 04 місяці 27 днів (необхідно не менше 15-ти років).

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 26.05.2022 року витребувано у Головного управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області докази:

- направлення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області листа №0400-0308-8/84073 від 21.09.2020 року на адресу ОСОБА_1 , яким повідомлено про відмову у призначення пенсії за віком, як матері дитини з інвалідністю;

- прийняття Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області рішення про відмову ОСОБА_1 у призначення пенсії за віком, як матері дитини з інвалідністю з 21.09.2020 року.

На виконання вказаної ухвали відповідачем до суду апеляційної інстанції надані:

- лист від 21.09.2020 року №0400-0308-8/84073 (копію) та

- відмову у призначення пенсії за віком, яка оформлена у формі листа від 21.09.2020 року №0400-0308-8/84073.

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до ст. 311 КАС України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне.

Позивачка перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком, як матері дитини з інвалідністю з 23.06.2021року.

10.09.2020 року позивачка звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою про призначення пенсії за віком, як матері дитини з інвалідністю.

До заяви було надано наступний перелік документів, що підтверджується розпискою повідомленням:

- Диплом ( свідоцтво, атестат ) про навчання № 412 від 01.12.2015р.;

- Довідка із СПОВ про заробітну плату з 01.07.2000р. по день звернення від 10.09.2020р.;

- Довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру;

- Документ про визнання дитини заявника інвалідом з дитинства, або дитиною інвалідом від 09.09.2020р. № 74/3;

- Документи про стаж, визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993р. № 637 №№1-33/98 від 31.08.2020р.;

- Заява про призначення / перерахунок пенсії № 11262;

- Заява про спосіб виплати пенсії ( для виплати через банк) б/н;

- Інший документ ( довідка УСНЗ) № 1377 від 07.09.2020р. № 1383 від 08.09.2020р.;

- Паспорт або ID картка або Посвідка;

- Пенсійне посвідчення старого зразка;

- Свідоцтво про народження дитини;

- Трудова книжка або документи про стаж.

Листом від 21.09.2020 року за № 0400-0308-8/84073 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повідомлено про розгляд заяви від 10.09.2020 року та прийняте рішення про відмову у призначенні пенсії.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області було вказано, що при зверненні з заявою про призначення пенсії 10.09.2020 року ОСОБА_1 не було надано копію свідоцтва про шлюб, тому до трудового стажу не було зараховано період навчання з 01.09.1988р. по 31.08.1990р., оскільки відсутній зв`язок документів з прізвищем « ОСОБА_3 ».

23.06.2021 року позивачка повторно звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою про призначення пенсії.

Заява була розглянута та Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з 23.06.2021 року призначено ОСОБА_1 пенсію за віком, як матері особи з інвалідністю.

23.07.2021 року ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою про перегляд дати призначення пенсії, оскільки вважає, що пенсія має бути призначена та виплачена з 21.09.2020 року дати виникнення права на отримання пенсії.

26.08.2021 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надано лист відповідь, яким повідомлено позивача, що органи Пенсійного фонду можуть діяти лише в межах повноважень та у спосіб, що визначений законодавцем. Постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 (зі змінами внесеними Постановою правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020р. №25-1) затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення ( перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Вказаним порядком передбачено вичерпний перелік документів, що мають бути надано разом з заявою про призначення пенсії для підтвердження наявного страхового стажу особи.

Підставою для відмови у призначенні пенсії стало ненадання позивачем свідоцтва про шлюб.

Позивачка вважає протиправними дії відповідача щодо відмови у призначенні пенсії з дати первісного звернення (21.09.2020).

Суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову.

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Конституції України, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV, Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-ХІІ, норми Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 р. № 22-1.

Так, стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.

Колегія суддів апеляційної інстанції надаючи оцінку відносинам, що виникли між сторонами, виходить з такого.

За правилами частини 1статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, з яким кореспондується обов`язок держави щодо його забезпечення. Реалізація цього обов`язку здійснюється органами державної влади відповідно до їх повноважень.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV.

Частиною 1 статті 7 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (№1058) передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати:

- пенсія за віком;

- пенсія по інвалідності;

- пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 19.12.2017 року № 2249-VIII (із змінами, внесеними згідно із Законом України № 2449-VIII від 07.06.2018року), з метою приведення норм діючого законодавства у відповідність до положень Конвенції ООН про права осіб з інвалідністю, - внесено зміни до ряду законодавчих актів України, які містять положення щодо закріплення та реалізації прав осіб, яким встановлено інвалідність: до Кодексу законів про працю України, Сімейного кодексу України, Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", Закону України "Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам", Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, Закону України "Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам", Законі України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми", Закону України "Про охорону дитинства", Закону України "Про реабілітацію інвалідів в Україні", Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" та Закону України "Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам".

Зокрема, відбулась така заміна в назвах та текстах вищенаведених законодавчих актів таких слів: "інвалід" - на "особа з інвалідністю", "дитина-інвалід" - на "дитина з інвалідністю", "інвалід з дитинства" на "особа з інвалідністю з дитинства".

Статтею 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що матері осіб з інвалідністю з дитинства, які виховали їх до 6-ти річного віку мають право на призначення дострокової пенсії за віком після досягнення 50 років та за наявності не менше 15 років страхового стажу. При цьому, до числа осіб з інвалідністю з дитинства належать також діти з інвалідністю віком до 16 років.

Статтею 17 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-ХІІ встановлено, що жінки, які народили п`ятеро або більше дітей і виховали їх до восьмирічного віку, і матері інвалідів з дитинства, які виховали їх до цього віку, мають право на пенсію за віком після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 15 років із зарахуванням до стажу часу догляду за дітьми (пункти "є" і "ж" статті 56). При цьому до числа інвалідів з дитинства належать також діти-інваліди віком до 16 років, які мають право на одержання соціальної пенсії (стаття 94).

Відповідно до положень пункту в) статті 94 Закону України "Про пенсійне забезпечення" дітям-інвалідам віком до 16 років соціальні пенсії призначаються в розмірі 100% мінімального розміру пенсії за віком.

За вибором матері або в разі її відсутності, якщо виховання дитини з інвалідністю здійснювалося батьком йому призначається дострокова пенсія за віком після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше ніж 20 років.

При цьому, крім документів про стаж для визначення права на пенсію, відповідно до підпункту 5 пункту 2.1 розділу II Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 р. №22-1 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 р. за №1566/11846 (Порядок №22-1), до заяви про призначення дострокової пенсії за віком додаються, зокрема, документи про народження дитини, виховання її до шестирічного віку, про визнання дитини заявника особою з інвалідністю або дитиною з інвалідністю, за необхідності заява матері про згоду щодо призначення пенсії батьку.

Відповідно до пункту 2.18 Порядку № 22-1, визнання особи інвалідом з дитинства або дитиною-інвалідом засвідчується випискою з акта огляду в МСЕК, медичним висновком закладів охорони здоров`я, посвідченням одержувача допомоги, довідкою органу, що призначає допомогу, про період призначення допомоги. У разі якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення шестирічного віку або інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, надається відповідно висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 отримує пенсію за віком, як матір особи з інвалідністю починаючи з 23.06.2021 року.

Водночас, предметом спору є не підстави призначення пенсії, а зобов`язання призначити пенсію з дати первісного звернення 20.09.2020 року (а не з 23.06.2021).

При цьому позивачка зазначає, що оскільки її своєчасно не було повідомлено відповідачем про відмову у призначенні пенсії, то вона не мала можливості своєчасно усунути ті недоліки, які були покладені в основу відмови у призначенні пенсії.

Для з`ясування питання, чи було своєчасно направлено повідомлення на адресу ОСОБА_1 про відмову у призначення пенсії за віком, як матері дитини з інвалідністю, Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 26.05.2022 року витребувано у Головного управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області докази:

- направлення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області листа №0400-0308-8/84073 від 21.09.2020 року на адресу ОСОБА_1 , яким повідомлено про відмову у призначення пенсії за віком, як матері дитини з інвалідністю;

- прийняття Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області рішення про відмову ОСОБА_1 у призначення пенсії за віком, як матері дитини з інвалідністю з 21.09.2020 року.

На виконання вказаної ухвали відповідачем до суду апеляційної інстанції надані:

- лист від 21.09.2020 року №0400-0308-8/84073 (копію) та

- відмову у призначення пенсії за віком, яка оформлена у формі листа від 21.09.2020 року №0400-0308-8/84073.

Аналізуючи зазначені докази, колегія суддів апеляційної інстанції встановила, що дійсно на адресу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) було направлено відповідачем через Укрпошта поштове відправлення 29.09.2020 року, що підтверджується реєстром відправлених листів №2045 від 29.09.2020.

Отже спростовуються доводи позивачка, що їй не була направлена відмова у призначенні пенсії.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що, відмова у призначенні пенсії за віком, оформлена відповідачем у формі листа від 21.09.2020 року №0400-0308-8/84073, з зазначенням відповідного штрих-коду.

В листі-відмові від 21.09.2020 року №0400-0308-8/84073 зазначено, що загальний стаж ОСОБА_1 згідно наданих документів для призначення пенсії становить 13 років 04 місяці 27 днів. Неможливо зарахувати до трудового стажу навчання з 01.09.1988 по 31.08.1990, оскільки відсутній зв`язок документів з прізвищем « ОСОБА_3 ». У призначенні пенсії за віком відмовлено у зв`язку з відсутністю необхідного стажу.

Водночас, колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що при повторному зверненні ОСОБА_1 23.06.2021 до відповідача з заявою про призначення пенсії, пенсія позивачці була призначена з 23.06.2021.

В силу ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» призначення, перерахунок, нарахування та виплата пенсій відноситься до дискреційних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України.

Пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду (ч. 1ст. 58 ЗУ №1058-IV).

В той же час, згідно з п.п.3 п. 4 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, яке затверджене постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2та зареєстроване в Міністерстві юстиції України 15 січня 2015 року за №40/26485, Управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до законодавства.

З аналізу наведеного вбачається, що на даний час Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до законодавства.

Так, питання призначення пенсії є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Отже, дискреційне право органу виконавчої влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним, розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.

Наділивши державні органи та осіб, уповноважених на виконання функцій держави дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави та особам уповноважених на виконання функцій держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.

За таких обставин адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Частиною 1 статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно з частиною 2статті 5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства(Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

До заяви про призначення пенсії надається пакет документів, перелік яких визначено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 р. за № 1566/11846 та органи Пенсійного фонду можуть розглядати звернення громадян про призначення, перерахунок чи зміну пенсійних виплат лише в межах наданих до розгляду документів.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 було надано разом з заявою про призначення пенсії 10.09.2020 року певний перелік документів, який не давав підстав для зарахування до трудового стажу періоду навчання з 01.09.1988 по 31.08.1990, оскільки був відсутній зв`язок документів з прізвищем « ОСОБА_3 ». Оскільки згідно наданих документів для призначення пенсії трудовий стаж становив лише 13 років 04 місяці 27 днів, то у призначенні пенсії за віком відповідачем обґрунтовано відмовлено у зв`язку з відсутністю необхідного стажу.

Отже, підставою прийняття відповідачем рішення про відмову у призначенні пенсії стало ненадання позивачкою до заяви свідоцтва про шлюб. Як наслідок до трудового стажу не було зараховано період навчання з 01.09.1988р. по 31.08.1990р., оскільки був відсутній зв`язок документів з прізвищем « ОСОБА_3 ».

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії за віком, як матері особи з інвалідністю (що оформлене листом від 21.09.2020 року №0400-0308-8/84073) не оскаржувалось та на час розгляду справи є чинним.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що у відповідача були відсутні підстави для призначення пенсії позивачці на підставі заяви від 10.09.2020 року.

При цьому позивачка повторно (23.06.2021) року зверталась до відповідача з заявою про призначення пенсії.

З 23.06.2021 року призначено ОСОБА_1 пенсію за віком, як матері особи з інвалідністю.

Натомість 23.07.2021 року позивачка знову звернулася з заявою до відповідача про призначення вказаної пенсії та зазначила, що пенсія має бути призначена з 21.09.2020 (з дати виникнення права на призначення пенсії), а не з 23.06.2021.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність протиправності в діях Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, оскільки з підстав наведених у позовній заяві та наданих на розгляд суду доказів протиправності дій відповідача не встановлено.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції матеріали справи дають підстави для висновку, шо позивачкою не доведені обставини, на яких ґрунтуються її позовні вимоги.

При цьому, відповідачем, доведено обставини, на яких ґрунтуються заперечення проти позовних вимог, доведено правомірність дій/рішень відповідача як суб`єкта владних повноважень.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

Вищезазначене є мотивом для відхилення судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційній скарзі, оскільки аргументи позивачки спростовуються доводами, викладеними відповідачем.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правове обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.

З огляду на результати розгляду справи розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись 241-245, 250, 311, 316, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.01.2022 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття 28.06.2022 та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.

В силу п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня її прийняття шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

В повному обсязі постанова виготовлена 29.06.2022.

Головуючий - суддя Ю. В. Дурасова

суддя Л.А. Божко

суддя О.М. Лукманова