Справа № 420/16006/21
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2022-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
__________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2022 р.м.ОдесаСправа № 420/16006/21

Головуючий І інстанції: Андрухів В.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Косцової І.П., Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу Одеської митниці на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2021 року (м.Одеса, дата складання повного тексту судового рішення - 20.12.2021р.) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Дар» до Одеської митниці про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2021р. ТОВ «Агро-Дар» звернулося до Одеського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Одеської митниці, в якому просило суд визнати протиправними та скасувати рішення відповідача від 19.04.2021р. №UA500220/2021/000007/1 про коригування митної вартості товарів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що під час декларування товарів, позивачем було подано повний пакет документів необхідний для їх митного оформлення. Однак, відповідач необгрунтовано відмовив та прийняв оскаржуване рішення, яким скориговав зазначену декларантом ціну, внаслідок чого, останній був змушений сплатити додаткові митні платежі. На думку позивача, обставини на які вказує відповідач у спірному рішенні, жодним чином не спростовують заявлену позивачем в декларації митну вартість товарів.

Представник відповідача надав до суду першої інстанції письмовий відзив, у якому позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2021 року адміністративний позов ТОВ «Агро-Дар» - задоволено. Визнано протиправними та скасовано рішення Одеської митниці від 19.04.2021р. №UA500220/2021/000007/1. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь ТОВ «Агро-Дар» судовий збір у сумі 2270 грн.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, представник митниці 18.01.2022р. подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом, при винесенні оскаржуваного рішення порушено норми матеріального та процесуального права, у зв`язку із чим просив скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09.12.2021р. та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

27.01.2022р. матеріали даної справи надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 02.02.2022р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України апеляційні скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, судом 2-ї інстанції можуть бути розглянуті в порядку письмового провадження.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.308 КАС України).

Розглянувши матеріали даної справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність належних підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

15.05.2020р. ТОВ "АГРО-ДАР" (покупець) уклало з "ВІО&NUT" S.R.L. (Республіка Молдова) договір купівлі-продажу №02 від, за умовами якого, «продавець» приймає на себе обов`язок продати, а «покупець» приймає на себе обов`язок прийняти та оплатити обладнання.

Відповідно до п.4.6 договору купівлі-продажу №02 від 15.05.2020р. обладнання було поставлене на умовах FCA (згідно Інкотермс 2010), тобто товар переходить у власність покупця на складі продавця.

30.12.2020р. між сторонами контракту (договору) було укладено додаткову угоду, згідно з якою, розрахунок за поставлений товар здійснюється до 30.06.2021 року.

15.02.2021р. сторонами також було підписано Специфікацію до Договору №02, якою визначено елементи обладнання - його вид, назва, модель, рік випуску та інше.

Згідно з інвойсом №3 від 07.04.2021р. до договору №02 від 15.05.2020р., позивачу відправлено таке обладнання (товар):

1) ємність вертикальна для бродіння вина, виробництво Della Toffola, (Італія), рік виробництва - 2012, вартість 3000 євро;

2) ємність з чорних металів для глiколя POLMONE, модель: PSG10 HL10 - 1 шт, рік випуску - 2012р, вартість 2000 євро.

Декларантом до органу митного контролю подана митна декларація № UA500220/2021/001073, в якій митна вартість вказаних вище товарів була визначена за «основним» (першим) методом, тобто за ціною договору.

На підтвердження митної вартості товару позивачем були надані митному органу наступні документи: пакувальний лист №3 від 07.04.2021р.; інвойс №3 від 07.04.2021р.; автотранспортну накладну №129265 від 09.04.2021р.; декларацію про походження товару №3 від 09.04.2021р.; акт проведення огляду від 15.04.2021р.; платіжне доручення в іноземній валюті №6, №8, №9; довідку про транспортні витрати б/н від 07.04.2021р.; зовнішньоекономічний Договір купівлі-продажу №02 від 15.05.2020р.; додаткову угоду від 30.12.2020р. до Договору купівлі-продажу №02 від 15.05.2020р.; специфікацію б/н до Договору №02 від 15.05.2020р.; договір-заяву №060405 про перевезення від 06.04.2021р.; заяву №070405 про перевезення від 07.04.2021р.; заяву №7.0-28.6/ЗЕД/22 від 15.0.04.2021р.; лист №7.10-28.6/ЗЕД/22 від 15.04.2021р.; технічний опис від 19.04.2021р.; митну декларацію країни відправлення MD 2090/2021/10107 від 09.04.2021р.

Проте, 19.04.2021р. відповідачем було прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA500220/2021/000007/1.

Крім того, відповідачем, на підставі зазначеного рішення, була винесена і картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №500220/2021/00011.

Так, у вказаному вище рішенні про коригування митної вартості товарів №UA500220/2021/000007/1 від 19.04.2021р. зазначено, що для підтвердження митної вартості товарів були подані наступні документи: зовнішньоекономічний договір (купівлі-продажу) від 15.02.2020р. №02 (в п.1.1 зазначено, що покупець повинен прийняти та оплатити обладнання, яке зазначено в Специфікації №1 (але вiдповiдний документ не надано) Договором передбачено оплату в два етапи (10%, 90%), а надано три операції оплати. Договором купівлі-продажу пунктом 4.7 передбачено перелік документiв, який повинен бути, але він не наданий митному органу. Платіжні доручення (без відмітки банківської установи), експортна декларація країни відправлення MD 03.04.2021р. №2090/2021/10107 (код товару вiдрiзняється) Надано два інвойсу (один с помилками, другий виправлений).

У зв`язку із тим, що подані документи містили розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, та не містили всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість товарів, відповідно до ч.3 ст.53 МКУ декларанту запропоновано протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи та усунути недоліки.

19.04.2021р. відповідач отримав від директора ТОВ"АГРО- ДАР" лист №74/3, в якому було повідомлено про відмову в наданні інших додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості товару.

Крім того, в рішенні про коригування митної вартості товарів №UA500220/2021/000007/1 від 19.04.2021 року також зазначено, що з метою забезпечення повноти оподаткування було проведено аналіз баз даних АСМО "Інспектор" та ЄАІС та встановлено, що рівень митної вартості по придбаним позивачем товарам є більшим та становить:

- товар №1 "Промислове обладнання: ємності циліндричні, вертикальні з сорочкою охолодження/нагріву, об`ємом 20м3 є більшим та становить 10,05 дол. США за кг нетто (МД від 11.07.2020 № UA500070/2020/224666) ніж заявлено декларантом 1,79 дол. США за кг.,

- товар №2 "Ємність з чорних металів для гліколя є більшим та становить 3,04 дол.США за кг нетто (МД від 10.02.2021 №UA205030/2021/2677) ніж заявлено декларантом 2,88 дол. США за кг нетто.

Позивачу, як декларанту, окрім іншого, було роз`яснено, що у разі незгоди з вказаним рішенням права на його оскарження, а також права на випуск товарів у вільний обіг за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до ч.7 ст.55 цього Кодексу.

В подальшому, ТОВ "АГРО-ДАР" сплатило додаткові суми держмита для випуску товарів у вільний обіг та не погоджуючись із вказаним вище рішенням відповідача, звернулось до суду із даним позовом.

Вирішуючи справу по суті та повністю задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог та, відповідно, з неправомірності дій та спірного рішення відповідача.

Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали даної справи та наявні в них докази, погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає їх обґрунтованими та заснованими на законі, з огляду на наступне.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

Згідно з визначенням, наведеним у ч.1 ст.4 МК України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), «митним контролем» є сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.

Як вбачається зі змісту приписів ст.246 МК України, метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Як передбачено вимогами ст.248 МК України, митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Декларування ж, згідно із ст.257 МК України, здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Відповідно до положень ст.318 МК України, митний контроль передбачає виконання органами доходів та зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Як слідує зі змісту положень ст.ст.49,50 МК України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Так, як загально відомо, система визначення митної вартості товарів ґрунтується на загальних принципах митної оцінки, прийнятих у міжнародній практиці. Міжнародно-правовим стандартом, на який зорієнтоване українське митне законодавство, є угоди по застосуванню статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року.

Згідно з ч.2 статті VII ГААТ, оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна базуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито, або аналогічного товару і не повинна базуватися на вартості товару національного походження чи на довільній або фіктивній вартості.

Фактично аналогічні положення містяться і в нормах ч.ч.4,5 ст.58 МК України, якими, зокрема, передбачено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. При цьому, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Як передбачено ст.51 МК України, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

А відповідно до вимог ст.52 МК України, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом. При цьому, декларант зобов`язаний: заявляти митну вартість, визначену ним самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; подавати з органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Згідно із ст.57 МК України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за основним методом (тобто за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції)) та другорядними: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); за резервним. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Так, частиною 2 ст.53 МК України чітко визначено, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у ч.ч.5,6 ст.52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

А як передбачено ч.3 ст.53 МК України, у разі, якщо документи, зазначені у ч.2 цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Отже, з системного аналізу приписів ч.ч.1,2 ст.53 МК України вбачається, що Митним кодексом передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом органу доходів та зборів для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Це також відповідає і стандартним правилам, встановленим п.п.3.16 та 6.2 «Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур», до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15.02.2011р. №3018-VI "Про внесення змін до Закону України "Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур", якими запроваджено стандартні правила: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.

Як вбачається зі змісту положень ч.4 ст.53 МК України, у разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).

Однак, разом з тим, ч.5 ст.53 МК України чітко та імперативно визначено, що митним органом забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Відповідно до вимог ст.54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у ч.1 ст.58 цього Кодексу.

А у відповідності до ч.1 ст.55 МКУ, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, як ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формi пiд час здiйснення контролю правильностi визначення митної вартості цих товарів як до, так i після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених ч.6 ст.54 МКУ, виявлено, що заявлено неповнi та/або недостовірні відомості про митну вартість товарiв, у тому числі невiрно визначено митну вартість товарів.

Зокрема, статтею 58 МК України також передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно лише тільки за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:

1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;

2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;

4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

У разі якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Враховуючи вищевикладені обставини, аналіз положень ч.3 ст.53, ч.1, 2 та 5 ст. 54, ст. 58 МК України дає підстави для висновку про те, що орган доходів та зборів при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 МК України, адже такі вади не дозволяють органу доходів та зборів законно здійснити визначений законом мінімум митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи для розмитнення задекларованого товару.

Отже, з огляду на законодавчо встановлену компетенцію митниці при перевірці митної вартості імпортованих товарів, зазначені розбіжності повинні бути не будь-якими, а лише тими, що стосуються числового значення заявленої митної вартості чи розрахунку митної вартості, здійсненої декларантом.

Відповідно до норм ч.ч.3,4 ст.53 МК України, право митного органу на висунення письмової вимоги про надання додаткових документів виникає лише у разі, коли у документах, поданих для митного оформлення згідно ч.2 ст.53 МК України, наявні розбіжності, ознаки підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, наявні обґрунтовані підстави вважати, про наявність взаємозв`язку між продавцем і покупцем, який впливає на заявлену декларантом митну вартість.

Так, процедура витребування органом доходів та зборів додаткових документів з урахуванням вимог чинного законодавства має визначені умови та послідовність - витребування додаткових документів має місце виключно з підстав існування у контролюючого органу обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів. У свою чергу, митниця має вказати, які саме відомості у поданих документах викликають сумнів. Витребування додаткових документів за переліком ч. 3 ст. 53 МК України можливе за умови зазначення митницею того, який саме документ є необхідним та які конкретно відомості такий документ має підтвердити. Тобто витребування всіх документів, передбачених ч.3 статті 53 МК України, можливе за умови надання митницею пояснень щодо кожного з документів.

Митні органи мають право витребувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України.

Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Тобто, наведені приписи діючого митного законодавства чітко зобов`язують відповідача зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Крім того, встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, Митниця також повинна ще вказати, які ж саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому саме з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які саме документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

У свою чергу, не наведення відповідачем в рішенні про коригування митної вартості товарів належних та допустимих доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.

Аналогічна правова позиція з цього спірного питання неодноразово була висловлена як Верховним судом України, зокрема, у постановах від 31.03.2015р. у справі №21-127а15, від 30.06.2015р. у справі №21-591 аі5 (№814/283/14), так і Верховним Судом, зокрема, постановах від 20.02.2018р. № 826/997/16, від 17.04.2018р. №815/329/17, від 14.09.2018р. №821/1617/17.

Як встановлено з матеріалів справи, на переконання судової колегії, відповідач, в даному випадку, не навів жодного обґрунтування наявності підстав вважати, що надані позивачем документи містять суттєві розбіжності, або наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості.

Також, судова колегія, як і суд 1-ї інстанції, вважає безпідставними посилання відповідача в оскаржуваному рішенні на те, що розбіжностями щодо митної вартості товару є те, що договором передбачено оплату в два етапи (10%, 90%), а надано три операції оплати, оскільки в п.1.1 зазначено, що покупець повинен прийняти та оплатити обладнання, яке зазначено в Специфікації №1, і оплата товару трьома платежами не є підставою для сумніву у правильності визначення митної вартості.

У відзиві на позов, відповідачем також не спростовані доводи позивача, що ним була підписана додаткова угода, в якій п.2.2 щодо оплати товару викладений в іншій редакції, а саме: розрахунок за товар здійснюється до 30.06.2021 року. Також не може бути підставою для витребування додаткових документів і факт зазначення у договорі номеру специфікації, оскільки позивачем надана підписана сторонами специфікація до договору №02 від 15.05.2020р. без зазначення номеру, за якою ідентифікується обладнання. Наявність платіжних доручень без відмітки банківської установи теж не є безумовною підставою для не здійснення митного оформлення товару, оскільки позивачем було здійснено електронні платежі та використаний електронний цифровий підпис, що не передбачає відмітки банківської установи на такому платіжному документі. Т.б. відповідачем жодним чином не спростовано твердження позивача про сплату товару згідно з вказаними платіжними дорученнями.

Також, одночасно колегія суддів зазначає, що твердження відповідача про ненадання позивачем специфікації не відповідає і фактичним обставинам, оскільки специфікація надавалась митному органу, що підтверджується змістом картки відмови в прийнятті митної декларації.

Відносно ж посилань митного органу на те, що код товару нібито відрізняється від коду в експортній декларації країни відправлення MD від 09.04.2021р. №2090/2021/10107, суд 2-ї інстанції зазначає, що відповідачем не надано жодних зауважень щодо вірності визначення кодів товару згідно УКТЗЕД у митній декларації, поданій декларантом позивача, рішення про визначення іншого коду товару митним органом не приймалось, що свідчить про правильність класифікації позивачем імпортованого товару.

Відносно ж того факту, що до митного органу не надано документів, перелік яких вказаний в п.4.7 договору, суд зазначає, що договір встановлює права та обов`язки для сторін даного договору виключно для сторін цього договору, т.б. покупця та продавця, та не регулює правовідносини між імпортером та митним органом щодо митного оформлення товару. Якщо наведені в п.4.7 договору документи не впливають на визначення митної вартості товару, у декларанта відсутній обов`язок надавати їх до митного оформлення.

Крім того, судова колегія, як і суд 1-ї інстанції, вважає безпідставним посилання митного органу на те, що надана технічна документація нібито не відповідає опису товару, оскільки технічна документація, в даному випадку, не має жодного правового значення для визначення митної вартості товару та жодним чином не впливає на правильність визначення митної вартості.

Стосовно ж інших посилань відповідача про те, що декларантом надано два інвойси (т.б. один з помилками, другий виправлений), то суд вважає за необхідне з цього приводу зазначити, що відповідачем взагалі не надано до суду 1-ї та 2-ї інстанцій зазначених інвойсів. Крім того, відповідачем конкретно не зазначено які ж саме помилки були в інвойсі, а тому, відповідно, неможливо дати оцінку зазначеним висновкам митного органу.

Будь-яких інших підстав для прийняття рішення про коригування митної вартості товарів відповідачем не зазначено.

Суд зазначає, що наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Проте, такий сумнів не може ґрунтуватися на припущеннях; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах (постанови ВС від 27.04.2020р. по справі №140/804/19, від 11.06.2020р. по справі №815/5464/16, від 30.04.2020р. по справі №820/231/16, від 31.03.2020р., від 19.03.2020р. по справі №808/4127/15).

До того ж, також слід зауважити й про те, що МК України чітко встановлено, що при відсутності застережень щодо застосування основного методу, визначених у ч.1 ст.58 цього Кодексу та наявності документів, перелік яких зазначений в ч.2 ст.53 МК України застосовується саме основний метод визначення митної вартості товарів.

Як вже вказувалося вище, згідно ст.57 МК України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за основним - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) та другорядними методами: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Частинами 3,6 цієї статті визначено, що кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Частиною 8 статті 57 МКУ встановлено, що у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Таким чином, митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості, проте такі функції митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди з задекларованою митною вартістю, до яких відносить, зокрема, проведення консультацій та обов`язок послідовного вибору методів визначення митної вартості товарів.

Відповідно до п.2,4 ст.55 МКУ прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Між тим, спірне рішення про коригування митної вартості товарів такої інформації не містить, що не дає підстав вважати його обґрунтованим та мотивованим у контексті положень п..п.2,4 ч.2 ст.55 МКУ.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товару, підставою для коригування митної вартості товару слугувала інформація з електронної бази даних АСМО "Інспектор" та ЄАІС. При цьому, відповідач посилається в рішенні на іншу МД не зазначаючи особливостей щодо товару, виробника, умов поставки.

Оцінюючи вказане рішення відповідача, суд вважає за необхідне врахувати також правові висновки щодо застосування норм права до спірних правовідносин, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, Верховний Суд вже неодноразово наголошував у своїх правових висновках на тому, що різниця між вартістю товару, задекларованого особою та вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією особою чи іншими особами у попередніх періодах не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є достатньою підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками.

Верховний Суд також неодноразово зауважував, що рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися виключно на інформації ЄАІС ДФС України, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб`єктами господарських відносин при здійсненні ними зовнішньоекономічної діяльності Митним кодексом України не передбачено. Також, одночасно слід врахувати й те, що в ЄАІС ДФС України відсутня інформація про коригування заявленої митної вартості товарів, а також інформація щодо судових рішень з питань визначення митної вартості товарів та методів її визначення, у зв`язку з чим така інформаційна база не містить всіх об`єктивних даних щодо імпортованих в Україну товарів, які підтверджуються документально та підлягають обчисленню (постанова від 25.02.2020р. справа №260/718/19; 27.04.2020р. справа №140/804/19).

А у постанові від 30.04.2020р. по справі №820/231/16 Верховний Суд, зокрема також вказує на й те, що отримана з Центральної бази даних ЄАІС ДМСУ інформація про вантажну митну декларацію, на яку митний орган посилається при коригуванні митної вартості, не є достатнім доказом ціни, за яку відповідну партію товару було дійсно імпортовано до України, оскільки при здійсненні контролю за коригуванням митної вартості, проведеним митним органом за другорядним методом, митний орган повинен довести, що: відповідний товар за певною митною вартістю був дійсно ввезений до України; що митна вартість за відповідною вантажною митною декларацією не була відкоригована; що рішення про коригування (якщо воно приймалося) не було оскаржене до суду та скасоване судом. Тоді як матеріали справи таких доказів не містять.

Також, суд вважає за необхідне зазначити й про те, що позивачем було заявлено до митного оформлення товар: промислове обладнання: ємності циліндричні, вертикальні з сорочкою охолодження/нагріву, об`ємом 20 м3 та ємність з чорних металів для глiколя POLMONE, модель: PSG10 HL10 - 1 шт., які були у використанні, рік випуску - 2012р., а відповідачем були взяті до уваги митні декларації від 11.07.2020 № UA500070/2020/224666 та від 10.02.2021 №UA205030/2021/2677, відповідно до яких ввозився новий товар, що відповідно свідчить про те, що вартість зазначених товарів є відмінною та не може бути взятою до уваги митним органом.

Крім того, в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товару відповідачем не наведено порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за другорядним методом, що є порушенням ч.2 ст.55 МК України.

Зазначена позиція відповідає висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 21.01.2020р. у справі №813/5405/15, від 31.01.2020р. у справі №804/7761/16.

Таким чином, уважно дослідивши надані позивачем для митного оформлення документи, копії яких містяться у матеріалах справи, судова колегія вважає, що суд 1-ї інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що позивач надав усі документи, необхідні для правильного визначення дійсної митної вартості, і ці документи містять повну інформацію про митну вартість.

У свою чергу, відповідач, в порушення вимог ч.2 ст.77 КАС України, не підтвердив належними доказами та аргументованими доводами обставин надання неповних відомостей, а також існування розбіжностей, неточностей, які б впливали на рівень митної вартості товарів, ознак підробки цих документів або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Отже, враховуючи вищевикладені обставини, судова колегія приходить до аналогічного, що і окружний суд, висновку про протиправність оскаржуваного рішення митниці про коригування митної вартості товарів №UA500220/2021/000007/1 від 19.04.2021р., в зв`язку із чим, останнє дійсно підлягає скасуванню.

Інші аргументи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими, носять формальний характер і не ґрунтуються ні на фактичних обставинах, ні на вимогах чинного законодавства та спростовуються матеріалами справи.

До того ж, слід також зазначити й про те, що за правилами ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно зі ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

А згідно з ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову, що, у свою чергу, не було відповідним чином реалізовано апелянтом при розгляді справи в судах 1-ї та 2-ї інстанцій.

З огляду на викладене, судова колегія доходить висновку, що суд 1-ї інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж в апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах доводів апеляційної скарги, згідно зі ст.316 КАС України, залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду 1-ї інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.308,311,315,316,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Одеської митниці - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2021 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 08.07.2022р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: І.П. Косцова

В.О. Скрипченко