Справа № 400/6873/21
Суддя: Градовський Ю.М.
Дата ухвалення: 2022-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2022 р.м.ОдесаСправа № 400/6873/21
Головуючий в 1 інстанції: Марич Є. В.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого: Градовського Ю.М.

суддів: Танасогло Т.М.,

Шеметенко Л.П.

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2022р. по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2021р. ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ГУ ДПС в Одеській області, в якому просила:

- визнати протиправною та скасувати податкову вимогу за №-247-25 від 11.02.2020р. про стягнення в сумі 35 694,53грн;

- зобов`язати відповідача провести перерахунок заборгованості зі сплати ЄСВ, з урахування раніше проведених стягнень. В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що у лютому 2020р. податковим органом прийнято податкову вимогу за №-247-25 про сплату ЄСВ в сумі 35 694,53грн..

Позивачка зазначила, що вона звільнена від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (ЄСВ) за відповідний період, у зв`язку із перебуванням на військовій службі, а тому просила вимогу про сплату боргу (недоїмки) визнати протиправною та скасувати.

Посилаючись на вказане просила позов задовольнити.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2022р. адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною та скасовано податкову вимогу ГУ ДПС в Одеській області №-247-25 від 11.02.2020р. в частині суми 34 810,11грн..

В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі апелянт просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні адміністративного позову, посилаючись на порушення норм права.

Сторони були сповіщені про час і місце розгляду справи у встановленому законом порядку. Представник податкового органу в судове засідання з`явився, надав відповідні пояснення стосовно даної справи та не заперечував про подальший розгляд даної справи в порядку письмового провадження.

Позивачка в судове засідання не з`явилась та подала клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату, у зв`язку із перебуванням на військовій службі.

Розглянувши вказане клопотання, судова колегія вважає, що воно не підлягає задоволенню, оскільки в матеріалах справи наявні усі відповідні докази та документи для розгляду даної справи в порядку письмового провадження.

З урахуванням належного сповіщення сторін, судова колегія вважає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку про часткове задоволення скарги, скасування рішення суду та прийняття нової постанови про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав.

Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що податковий орган приймаючи спірну вимогу на суму 35 694,53грн. діяв протиправно, оскільки нарахування недоїмки зі сплати ЄСВ відбулось у період, коли позивачка проходила військову службу, що згідно норм податкового законодавства виключає нарахування останній ЄСВ за період з 2017р.-2020р.. Що стосувалось періоду за 3 квартал 2014р., то суд першої інстанції виходив з того, що відсутні докази проходження позивачкою військової служби у вказаний період. При цьому, суд взяв до уваги пояснення позивачки у позовній заяві, що у зазначений період вона займалась підприємницькою діяльністю.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вказаного висновку суд дійшов без належного з`ясування обставин по справі та належної оцінки доказів, допустив невірне застосування норм матеріального права та порушив норми процесуального права.

За правилами ст.242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судова колегія вважає, що вказані порушення норм права призвели до неправильного вирішення справи по суті, а тому апеляційний суд на підставі ст.315 КАС України, рішення суду скасовує та приймає по справі нову постанову про часткове задоволення позову, з наступних підстав.

Так, апеляційний судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що у період з 10.07.2012р. по 17.03.2021р. ОСОБА_1 була зареєстрована як фізична особа-підприємець, що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, та перебувала на податковому обліку у відповідача (а.с.18-19).

При цьому, у період з 30.07.2015р. по 10.10.2016р. та з 15.03.2017р. по теперішній час позивачка перебуває на військовій службі, що підтверджується довідкою військової частини НОМЕР_2 та військовим квиток Серії НОМЕР_3 від 29.07.2015р. (а.с.13-17). Крім того, позивачка є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням НОМЕР_1 від 19.08.2016р. (а.с.12)

20.07.2015р. ОСОБА_1 перед призовом на військову службу подано заяву з метою звільнення від обов`язку нарахування та сплати податків.

Однак, на підставі даних інтегрованої картки контролюючий орган сформував та надіслав позивачці вимогу за №Ф-247-25 від 11.02.2020р. про сплату ЄСВ в сумі 32 205,03грн. (а.с.32 зворотній бік).

Не погодившись із вказаною податковою вимогою ОСОБА_1 звернулась в суд із даним позовом та просила визнати протиправною та скасувати податкову вимогу за №Ф-247-25 від 11.02.2020р..

Перевіряючи правомірність оскаржуваних дій та рішень податкового органу, з урахуванням підстав, за якими позивачка пов`язує їх протиправність та скасування, судова колегія виходить з наступного.

Приписами ч.2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначаються ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 8.07.2010р. за №2464-VI (надалі - Закон №2464).

Положеннями пп.2 ч.1 ст.1 Закону №2464 встановлено, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок (п.10 ч.1 ст.1 Закону №2464).

У відповідності до п.3 ч.1 ст.7 Закону №2464, єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Згідно п.1 ч.2 ст.6 Закону №2464, платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

8.06.2014р. набрав чинності ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» від 20.05.2014р. за №1275-VII (надалі - Закон №1275-VII), яким розділ VIII «Прикінцеві та перехідні положення» ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» доповнено пунктом 92, відповідно до якого під час особливого періоду, визначеного ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», платники єдиного внеску, визначені ст.4 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», призвані на військову службу під час мобілізації або залучені до виконання обов`язків щодо мобілізації за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, на весь строк їх військової служби звільняються від виконання своїх обов`язків, визначених п.2 ст.6 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», якщо вони не є роботодавцями.

Підставою для такого звільнення є заява особи, яка бере добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування та копія військового квитка або копія іншого документа, виданого відповідним державним органом, із зазначенням даних про призов такої особи на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, які подаються до органу доходів і зборів такою особою протягом 10 днів після її демобілізації або після закінчення лікування (реабілітації).

Положеннями Закону №1275-VII встановлено, що цей пункт застосовується з першого дня мобілізації, оголошеної Указом Президента України від 17.03.2014р. за №303 «Про часткову мобілізацію», затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію», та протягом усього особливого періоду.

Аналогічні норми містяться також в Інструкції №449 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 28.03.2016р. за №393).

Зокрема, п.7 розділу ІV вказаної Інструкції визначено, що протягом особливого періоду, визначеного ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», платники, визначені підпунктами 3 та 4 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, які призвані на військову службу під час мобілізації або залучені до виконання обов`язків щодо мобілізації за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, на весь строк їх військової служби звільняються від виконання своїх обов`язків, якщо вони не є роботодавцями.

Отже, за змістом наведених норм, звільняються від нарахування та сплати єдиного внеску під час особливого періоду, визначеного ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», платники єдиного внеску - фізичні особи-підприємці (визначені ст.4 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»), призвані на військову службу під час мобілізації або залучені до виконання обов`язків щодо мобілізації за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, на весь строк їх військової служби.

У відповідності до ч.3 ст.39 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992р. за №2232-XII, за громадянами України, які призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом, у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, не припиняється державна реєстрація підприємницької діяльності фізичних осіб - підприємців. У разі не провадження ними підприємницької діяльності у період проведення мобілізації нарахування податків і зборів таким фізичним особам - підприємцям не здійснюється.

При цьому, для настання передбачуваних наслідків, а саме: звільнення від виконання обов`язків, визначених ч.2 ст.6 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», визначальним є те, що особа призвана на військову службу під час мобілізації або ж залучена до виконання обов`язків щодо мобілізації за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, при цьому не є роботодавцем.

Аналізуючи вищенаведені норми, судова колегія вважає, що вказані норми поширюються і на фізичну особу-підприємця, прийнятого на військову службу за контрактом під час виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці чи настання особливого періоду, пільги щодо звільнення від сплати єдиного внеску, передбаченої п.9-2 ч.2 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

За змістом пояснювальної записки до проекту ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення порядку проходження військової служби та питань соціального захисту громадян України, які проходять військову службу під час особливого періоду», метою його прийняття є, зокрема, запровадження норм щодо поширення соціального захисту на військовослужбовців, прийнятих на військову службу за контрактом, передбачений законодавством для військовослужбовців, призваних на військову службу під час мобілізації.

Крім того, в силу вимог п.1 ч.1 ст.4 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску є, зокрема, роботодавці військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, у тому числі тих, які проходять військову службу під час особливого періоду, визначеного ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу».

Враховуючи вищевикладене, судова колегія зазначає, що сплата ЄСВ роботодавцем позивачки за контрактом (Міністерство оброни України в особі командира військової частини) виключає стягнення цього внеску за цей період з позивачки як підприємця.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 4.02.2020р. у справі за №260/117/19.

Як вбачається із матеріалів справи, що з 10.07.2012р. ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа - підприємець, та у період з 10.07.2012р. по 30.07.2015р. вона займалась підприємницькою діяльністю, що підтверджено останньою, а у період з 30.07.2015р. по теперішній час перебуває на військовій службі.

Разом з тим, контролюючий орган сформував та надіслав позивачці спірну вимогу про сплату боргу з ЄСВ, яка згідно пояснень відповідача включає в себе нарахування ЄСВ за 3 квартал 2014р., та за період з 2017р. - 2020р..

Отже, нарахована недоїмка зі сплати єдиного внеску включає у себе період з 2017р. - 2020р., тобто період, в який позивачка проходила військову службу, що в силу вищенаведеного, виключає нарахування останній ЄСВ за вказаний період.

Що стосується періоду за 3 квартал 2014р., то судова колегія вважає, що позивачкою не доведено підстав для звільнення від сплати за зазначений період в сумі 882,42грн., оскільки у зазначений період, як зазначила в позовній заяві позивачка вона займалась підприємницькою діяльністю (до 30.07.2015р.), про що також свідчать дані ІКП, дані Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань та те, що на військову службу позивачку прийнято з 30.07.2015р..

З урахуванням вищевикладеного, апеляційний суд вважає протиправною спірну вимогу за вирахуванням 3 кварталу 2014р. в сумі 882,42грн, тобто вимога підлягає скасуванню в частині суми 31 322,61грн..

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що представник позивачки у позовних вимогах помилково зазначив більшу суму чим встановлено в оскаржуваній податковій вимозі.

Що стосується вимог про зобов`язання податкового органу провести перерахунок заборгованості зі сплати ЄСВ, з урахування раніше проведених стягнень, то судова колегія вважає, що зазначена вимога є передчасною, оскільки наслідком скасування спірної вимоги є подальші дії відповідача щодо проведення відповідного перерахунку.

Виходячи з наведеного, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції не можна вважати законним та обґрунтованим, а тому воно підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.311, 315, 317, 322 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області - задовольнити частково.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2022р. - скасувати.

Прийняти по справі нове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Головного управління ДПС в Одеській області за №Ф-247-25 від 11.02.2020р. в частині суми 31 322,61грн..

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий: Ю.М. Градовський

Судді: Т.М. Танасогло

Л.П. Шеметенко