Справа № 163/719/22
Суддя: Павлусь О. С.
Дата ухвалення: 2022-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 163/719/22
Провадження № 2-а/163/23/22
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2022 року Любомльський районний суд Волинської області

в складі головуючого судді Павлуся О.С.,

з участю секретаря Семенюк К.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Любомль Волинської області справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Волинської області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху,

в с т а н о в и в :

У позовній заяві представник позивача ОСОБА_1 адвокат Климович Т.Д. просить скасувати постанову відповідача про накладення на позивача адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серії БАВ № 296441 від 25 травня 2022 року та провадження у справі закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

Заявлені вимоги представник обґрунтувала тим, що оскаржуваною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень, передбачених ч.6 ст.121, ч.1 ст.126 КУпАП. Про цю постанову позивачу стало відомо лише після отримання її поштою. Вказані в постанові правопорушення позивач не вчиняла, тому вважає її незаконною. 25 травня 2022 року позивач рухалась автомобілем по автодорозі «Київ-Ковель-Ягодин» і була зупинена працівниками поліції, проте об`єктивної причини зупинки останні не повідомили та пред`явили неправомірну вимогу щодо пред`явлення документів, не вказавши жодної обґрунтованої підстави, передбаченої Законом України «Про поліцію». В подальшому працівники поліції у відсутності позивача винесли оскаржувану постанову, яку вона отримала поштою, при цьому, на місці зупинки від отримання постанови не відмовлялась. В постанові зазначено, що до неї додається відео з боді-камери, однак позивач отримала постанову без додатків. Саме ж по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. За викладених обставин вважає, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

На позовну заяву представник відповідача подав відзив, у якому позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні. Вказав, що оскаржувана постанова винесена з дотриманням встановленого порядку та відповідає вимогам закону.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити. Пояснила, що рухалась автомобілем із внутрішніми транзитними номерами (білі на червоному фоні) та безпідставно була зупинена поліцейською ОСОБА_2 . Незважаючи на безпідставність такої зупинки, на вимогу поліцейської надала посвідчення водія та документи на автомобіль. Документи на автомобіль були оформлені не на її ім`я. При цьому, в кінці квітня або на початку травня 2022 року в МРЕВ були подані документи для постановки автомобіля на облік, проте через значні черги та відсутність пластику відразу свідоцтва про реєстрацію та номерних знаків видано не було. У той день як раз їхала в місто Ковель, щоб забрати реєстраційні документи на автомобіль та номерні знаки. Вимога поліцейською про надання полісу страхування була незаконною, оскільки він надається лише при ДТП або порушенні Правил дорожнього руху. Вважає, що постанова винесена незаконно, оскільки розгляду справи не було, докази не надавались, не було надано можливості подати клопотання про правничу допомогу, постанову винесену у її відсутності, тому відомості про відмову від підпису у постанові не відповідають дійсності.

Представник відповідача у поданому відзиві просив розглянути справу за його відсутності.

Аналізом доказів по справі суд встановив наступні фактичні обставини.

25 травня 2022 року поліцейська роти з обслуговування в м.Ковель УПП у Волинській області ДПП Мельник М.І. відносно позивача ОСОБА_1 винесла постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАВ № 296441, якою позивача визнано винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.6 ст.121, ч.1 ст.126 КУпАП, і на підставі ч.2 ст.36 КУпАП накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850,00 гривень.

Зі змісту цієї постанови вбачається, що підставою для її винесення слугувало те, що позивач ОСОБА_1 25 травня 2022 року о 12:31 годині на автодорозі М-07 «Київ-Ковель-Ягодин», 488 км, керувала автомобілем «Dacia Sandero» номерним знаком НОМЕР_1 , який не відповідає ДСТУ 4278:2019, не належить даному транспортному засобу, не мала полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, не надала посвідчення водія у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, чим порушила вимоги п.2.9. в), п.2.1 ґ), п.2.1 а) Правил дорожнього руху.

Частиною 6 статті 121 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність, зокрема, за керування водієм транспортним засобом, не зареєстрованим або не перереєстрованим в Україні в установленому порядку, його експлуатація без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому засобу чи не відповідає вимогам стандартів.

Частиною 1 статті 126 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством.

Відповідно до ч.5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

За змістом п.1.3, п.1.9 Правил дорожнього руху учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

У розділі 2 Правил дорожнього руху закріплено обов`язки і права водіїв механічних транспортних засобів.

Пункти 2.1. а), ґ) Правил дорожнього руху зобов`язують водія механічного транспортного засобу мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; чинний страховий поліс (страховий сертифікат Зелена картка) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Згідно із п.2.4. а) Правил дорожнього руху на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

У пункті 2.9. в) Правил дорожнього руху визначено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що: не належить цьому засобу; не відповідає вимогам стандартів; …

У пунктах 8, 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання; регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Перелік доказів, якими доводиться вина особи у справах про адміністративні правопорушення, визначений ч.1 ст.251 КУпАП.

Відповідно до ч.1 ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне право-порушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відео-запису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Доказами винуватості позивача у порушенні вимог Правил дорожнього руху і вчинення адміністративних правопорушень в оскаржуваній постанові зазначено відео з боді-камери dm4248.

Переглядом доданого відповідачем до відзиву відеозапису подій встановлено, що позивач була зупинена працівниками поліції у зв`язку із тим, що номерні знаки керованого нею автомобіля не відповідали ДСТУ 4278:2019. Автомобіль містив транзитні номерні знаки. В подальшому проведеною перевіркою поліцейськими за наявними у них базами даних було встановлено, що наявні на автомобілі номерні знаки не належать цьому транспортному засобі, так як автомобіль уже зареєстрований на території України та йому присвоєні українські номерні знаки.

Керований позивачем автомобіль був ввезений в Україну із-за кордону та 22 грудня 2021 року у встановленому порядку розмитнений. 29 квітня 2022 року позивач придбала цей автомобіль за договором купівлі-продажу та звернулась в МРЕВ для його реєстрації на території України.

Під час цих подій та в судовому засіданні позивач вказала, що реєстраційні документи на автомобіль органами МРЕВ не були їй видані через відсутність під час його реєстрації пластика, необхідного для оформлення свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

Отже, такі фактичні обставини справи об`єктивно свідчать про порушення позивачем вимог п.2.9. в) Правил дорожнього руху та доводять вчинення нею правопорушення, ч.6 ст.121 КУпАП.

При цьому, наведені позивачем причини про невидачу їй реєстраційного документа та номерних знаків на автомобіль у день проведеної у встановленому порядку реєстрації автомобіля не свідчать про правомірність її дій в аспекті дотримання Правил дорожнього руху та не є об`єктивними підставами, які б звільняли її від відповідальності.

Із відеозапису також вбачається, що поліцейські повідомляли позивача про причину зупинки. Позивач першочергово дійсно надала для огляду поліцейській посвідчення водія. В подальшому, для винесення постанови поліцейські повторно пред`явили вимогу надати посвідчення водія, проте позивач своїми діями явно ігнорувала будь-які вимоги поліцейських, тривалий час розмовляючи по телефону в автомобілі.

Належить зазначити, що пред`явлення вимоги поліцейським про пред`явлення посвідчення водія повторно не суперечить вимогам чинного законодавства.

Факт відсутності у позивача поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів підтверджується переглянутим відеозаписом та позивачем фактично не заперечується.

У статті 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено наступне.

З урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТ СБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування (п. 21.1).

При використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов`язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред`являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу (п.21.3).

У разі експлуатації транспортного засобу на території України без наявності чинного поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності особа несе відповідальність, встановлену законом (п.21.4).

Контроль за наявністю договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється: відповідними підрозділами Національної поліції при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод; органами Державної прикордонної служби України під час перетинання транспортними засобами державного кордону України (п.21.2).

Аналіз викладених правових норм та положень ч.1 ст.126 КУпАП дає підстави для висновку, що страховий поліс може бути витребуваний поліцейським у разі, якщо у нього виникнуть об`єктивні підстави вважати, що особа, яка здійснює керування транспортним засобом вчинила або має намір вчинити правопорушення; якщо особа перебуває в місці вчинення правопорушення або дорожньо-транспортної пригоди, іншої надзвичайної події.

У справі встановлено, що позивач допустила порушення Правил дорожнього руху, яке кваліфікується як адміністративне правопорушення, а відтак вимога поліцейського щодо надання позивачем страхового поліса була законною.

Крім цього, відеозаписом подій стверджено, що розгляд справи поліцейським здійснювався у встановленому порядку, однак позивач різного роду своїми діями перешкоджала вести його у безперервному режимі. При цьому, під час оголошення постанови позивач свідомо покинула місце події, що дає підстави розцінювати такі її дії як відмова від підпису, про що й вказано в оскаржуваній постанові.

Згідно із ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частинами 1 та 2 статті 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням наведених положень вбачається, що обов`язок доказування в адміністративному судочинстві розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову.

Тобто, обов`язок відповідача доказування правомірності винесного ним рішення не слід розуміти, як те, що позивач повністю звільнений від обов`язку доказування своїх вимог.

Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 року по справі № 536/583/17 та від 14.03.2018 року у справі № 760/2846/17.

На спростування оскаржуваної постанови позивач жодних доказів не надала. При цьому, вказані позивачем аргументи неправомірності оскаржуваної постанови є безпідставними та необґрунтованими, носять формальний характер і не ґрунтуються ні на фактичних обставинах, ні на вимогах закону та спростовуються матеріалами справи.

Разом із цим, зважаючи на докази, які надані відповідачем, та встановлені на їх підставі фактичні обставини, у суду наявні достатні та обґрунтовані підстави для висновку, що вказані в оскаржуваній постанові обставини про адміністративні правопорушення мали місце і є належним чином підтверджені, тому винесена поліцейською ОСОБА_2 оскаржувана постанова є обґрунтовано, підставною та законною, через що скасуванню не підлягає.

Згідно п.1 ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.

Таким чином, враховуючи вищенаведені висновки стосовно суті спору та заявлених вимог, судом встановлено підстави для залишення оскаржуваної постанови без змін, а позовної заяви без задоволення.

Враховуючи прийняте по справі рішення, понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст.242-247, 286КАС України, суд

у х в а л и в :

Постанову поліцейської роти з обслуговування в м.Ковель Управління патрульної поліції у Волинської області ДПП Мельник Марини Іванівни про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАВ № 296441 від 25 травня 2022 року про визнання винною ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.6 ст.121, ч.1 ст.126 КУпАП, і накладення стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850,00 гривень залишити без змін, а позовну заяву ОСОБА_1 про скасування цієї постанови без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня складення повного тексту рішення.

Ім`я позивача ОСОБА_1 ; місце проживання АДРЕСА_1 ; РНОКПП відсутній; паспорт НОМЕР_2 .

Найменування відповідача Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції; місцезнаходження - вулиця Залізнична, буд.15, місто Луцьк.

Дата складання повного тексту рішення 17:00 година 07 липня 2022 року.

Головуючий: суддя О.С. Павлусь