Справа № 200/8247/21
Суддя: Волгіна Н.П.
Дата ухвалення: 2022-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2022 року Справа№200/8247/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Волгіної Н.П., розглянувши адміністративну справу в письмовому порядку в загальному позовному провадженні

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_2

про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_2, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу компенсації за невикористану додаткову відпустку в кількості 14 календарних днів за 2019-2020 роки (28 днів);

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу компенсації за невикористану щорічну основну відпустку за 2020 рік;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020 рік;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу допомоги на піднайом житла за 2020 рік;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу допомоги підйомної допомоги як військовослужбовцю у 2020 році;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію за невикористану додаткову відпустку в кількості 14 календарних днів за 2019-2020 роки (28 днів);

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку за 2020 рік;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2020 рік;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу допомогу на піднайом житла за 2020 рік;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу підйомну допомогу як військовослужбовцю за 2020 рік;

- стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 25 000,00 грн.

В обґрунтування позивних вимог позивачем зазначено наступне.

ОСОБА_1 проходив військову службу в Військовій частині НОМЕР_2 на посаді старшого радіотелефоніста відділення управління взводу управління командира батареї протитанкової артилерійської батареї протитанкового артилерійського дивізіону, отримав статус учасника бойових дій та у період з 27 червня 2019 року по 30 серпня 2019 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 23 травня 2020 року за № 192 позивач звільнений з військової служби в запас за пп. «а» п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку із закінченням строку контракту).

При проведенні остаточного розрахунку при звільнення позивачу не були виплачені: компенсація за невикористану додаткову відпустку в кількості 14 днів за 2019 - 2020 роки (загалом 28 днів) відповідно до ст. 16-2 Закону України «Про відпустки» та п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» за 2020 рік; допомога на піднайом житла так як позивач не місцевий мешканець, а також підйомна допомога як військовослужбовцю у 2020 році.

При звільненні позивач не отримав від відповідача розрахунок виплачених йому при звільненні сум, хоча позивач 24 грудня 2020 року особисто звертався із заявою щодо надання такого розрахунку та 30 березня 2021 року - через представника, але відповіді не отримав.

Щодо обґрунтування позовних вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди у позові містяться посилання на Конституцію України, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, Протокол 1 до цієї Конвенції, Цивільний кодекс України, Постанову Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31 березня 1995 року.

Суд зауважує, що будь-яких зазначень, що йому було нанесено бездіяльністю відповідача, яка оспорюється позивачем, моральну шкоду - адміністративний позов не містить.

Також суд констатує, що заявляючи позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності відповідача в частині не нарахування та не виплати йому компенсації за невикористану щорічну основну відпустку за 2020 рік та про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу таку компенсацію, позивач у позові не зазначає, що при звільненні йому не було сплачено вказану компенсацію та жодним чином не обґрунтовує позовні вимоги в цій частині (а.с. 1-5).

У відзиві на позовну заяву позивача відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , обґрунтовуючи свої заперечення наступним.

Наказом про звільнення позивача передбачено виплату позивачу грошової компенсації за 28 діб невикористаної частини додаткової відпустки за 2019-2020 роки та виплату позивачу компенсації за 10 днів невикористаної щорічної відпустки за 2020 рік.

На виконання цього наказу позивачу при звільненні було нараховано та виплачено 9 409,02 грн компенсації за 28 днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій та 3 360,36 грн компенсації за 10 днів невикористаної щорічної відпустки за 2020 рік.

Щодо не виплати позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020 рік, у відзиві зазначено, що відповідно до Наказу Міністерства оборони України № 45 від 18 лютого 2020 року «Про бюджетну політику Міністерства оборони України на 2020 рік» одноразові додаткові види грошового забезпечення виплачувати в розмірах, визначених нормативно-правовими актами; матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань виплачувати військовослужбовцям у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення (без урахування винагород); накази про виплату матеріальної допомоги видавати виключно в межах доведених граничних обсягів видатків та отриманих асигнувань на її виплату з урахуванням порядку, передбаченого п. 5 цього наказу, після розгляду заяв військовослужбовців.

Вказує, що у заявах про виплату матеріальної допомоги мають зазначаються конкретні причини (важкий стан здоров`я військовослужбовця або членів його сім`ї, смерть рідних по крові або шлюбу, пожежа або стихійне лихо та з інших соціально-побутових питань), які стали підставою для порушення клопотання та розмір потреби.

Позивач в періоди з січня 2020 року по травень 2020 року до командування військової частини із відповідним рапортом не звертався, а тому така допомога йому не виплачувалась.

Щодо позовних вимог позивача стосовно допомоги на піднайом житла за 2020 рік відповідач зазначив, що постановою Кабінету Міністрів України № 450 від 26 червня 2013 року затверджено розмір і порядок виплати грошової компенсації, в тому числі військовослужбовцям Збройних Сил України, за піднайом (найом) ними житлових приміщень, відповідно до п. 4 якого грошова компенсація виплачується починаючи з дня реєстрації поданого в установленому порядку рапорту військовослужбовця.

Позивач до командування Військової частини НОМЕР_2 з відповідним рапортом не звертався, відповідно, допомоги на піднайом житла за 2020 рік йому не виплачувалась.

Щодо позовних вимог стосовно виплати позивачу підйомної допомоги як військовослужбовцю за 2020 рік, у відзиві вказано, що відповідно до п. 1 Інструкції про порядок виплати військовослужбовцям Збройних сил України підйомної допомоги, затвердженої наказом Міністра оборони України від 22 жовтня 2001 року № 370, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 8 листопада 2001 року за № 940/6131, підйомна допомога військовослужбовцям виплачується в разі їх переїзду на нове місце служби з одного населеного пункту в інший у зв`язку із призначенням на посади зі зміною місця проживання.

Відповідно до п. 18.1 цієї Інструкції, якщо місце проживання військовослужбовців у зв`язку із призначенням на посади не змінилося, то підйомна допомога не виплачується.

Виплата у цьому випадку здійснюється після фактичного переїзду військовослужбовців на постійне проживання до пункту дислокації військової частини. При цьому місце проживання військовослужбовця після фактичного переїзду визначається за даними паспортів, домових книг, довідок домоуправлінь або житлово-експлуатаційних контор, гуртожитків, органів державної влади та місцевого самоуправління та інших документів та довідок, які підтверджують фактичне проживання в населеному пункті, що знаходиться поблизу місця служби.

Позивач був призваний із запасу та направлений на службу до в/ч НОМЕР_2 Онуфріївським районним військовим комісаріатом Кіровоградської області, отже, позовні вимоги позивача в цій частині також не підлягають задоволенню.

Стосовно моральної шкоди відповідач зазначив, що позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження спричинення йому моральних страждань не виплатою вказаних у позові сум.

Враховуючи наведене, беручи до уваги, що Військовою частиною НОМЕР_2 здійснено повний розрахунок з позивачем при звільненні, вимоги щодо компенсації моральної шкоди є безпідставним (а.с. 51-55).

За результатом авторозподілу справа була передана на розгляд судді Донецького окружного адміністративного суду Толстолуцькій М.М. (а.с. 28).

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 12 липня 2021 року адміністративний позов ОСОБА_1 залишено без руху у зв`язку із наявністю недоліків позовної заяви (а.с. 29).

28 липня 2021 року до суду надійшли від позивача документи щодо усунення недоліків позовної заяви (а.с. 33-41).

Відповідно до розпорядження керівника апарату Донецького окружного адміністративного суду від 29 липня 2021 року № 184 у зв`язку із перебуванням судді Толстолуцької М.М. у відпустці призначено проведення повторного автоматичного розподілу даної справи (а.с. 42).

Згідно витягу з протоколу з автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29 липня 2021 року справу передано на розгляд судді Донецького окружного адміністративного суду Волгіній Н.П. (а.с. 43).

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 3 серпня 2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) (а.с. 44-45).

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 1 жовтня 2021 року вирішено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження; призначено підготовче засідання у справі на 19 жовтня 2021 року (а.с. 68).

У період з 4 по 29 жовтня 2021 року суддя перебувала на лікарняному, у зв`язку із чим підготовче судове засідання по справі, призначене на 19 жовтня 2021 року, не відбулось (а.с. 75).

Ухвалою суду від 3 листопада 2021 року продовжено строк підготовчого провадження у справі та призначено підготовче засідання на 17 листопада 2021 року а.с. 80).

Ухвалою суду від 17 листопада 2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 7 грудня 2021 року (а.с. 83).

Ухвалою суду від 7 грудня 2021 року вирішено перейти до розгляду справи в порядку письмового провадження; продовжено строк розгляду адміністративної справи на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на запобігання поширення коронавірусної хвороби (а.с. 90).

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , є громадянином України, РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; є учасником бойових дій (а.с. 6-19, 16-18).

Відповідач, Військова Частина НОМЕР_2, код ЄДРПОУ НОМЕР_3, зареєстроване місцезнаходження: АДРЕСА_2, є суб`єктом владних повноважень та належним відповідачем у справі (а.с. 51, 95).

Судом встановлено, що 22 травня 2019 року позивач, як солдат запасу, уклав контракт з Міністерством оборони України в особі командира 56 окремої мотопіхотної Маріупольської бригади на проходження військової служби у Збройних Силах України строком на 1 рік (а.с. 20-21).

Наказом командира Військової частини НОМЕР_2 від 22 травня 2019 року № 136 (по стройовій частині) солдата ОСОБА_1 , призначеного наказом командира Військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 22 травня 2019 року № 83-РС на посаду старшого радіотелефоніста відділення управління взводу управління командира батареї протитанкової артилерійської батареї протитанкового артилерійського дивізіону Військової частини НОМЕР_2, який прибув з Онуфріївського районного військового комісаріату Кіровоградської області, зараховано до списків особового складу частини та на всі види забезпечення. Підстава: наказ командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 22 травня 2019 року № 83-РС, припис військового комісара Онуфріївського військового комісаріату Кіровоградської області № 39 від 20 травня 2019 року (а.с. 57).

Згідно довідки від 30 серпня 2019 року № 1238, підписаної командиром Військової частини НОМЕР_2, під час проходження служби за контрактом у період з 27 червня 2019 року по день видачі довідки позивач брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів (а.с. 22).

Наказом командира Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 23 травня 2020 року за № 192 солдата ОСОБА_1 , старшого радіотелефоніста відділення управління взводу управління командира батареї протитанкової артилерійської батареї протитанкового артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_2, звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 31 березня 2020 року № 65-РС з військової служби в запас за підпунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», вважати таким, що справи та посаду здав і вибув для зарахування на військовий облік до Онуфріївського районного військового комісаріату Кіровоградської області. Визначено також з 23 травня 2020 року виключити позивача зі списків особового складу частини, а з усіх видів забезпечення - з 22 травня 2020 року. […] Вказано, що щорічна основна відпустка за 2020 рік позивачем не використана; визначено виплатити грошову компенсацію за 10 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2020 рік відповідно до абз. 3 п. 14 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Визначено виплатити грошову компенсацію за 14 днів невикористаної частини додаткової відпустки за 2019 та за 2020 роки (загалом за 28 діб) відповідно ст. 16-2 Закону України «Про відпустки» та п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». […] Зазначено, що матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького складу та деяких інших осіб» позивач за 2020 рік не отримував; підйомну допомогу у 2020 році не отримував; постійним або службовим житлом за рахунок Міністерства оборони України не забезпечувався; компенсацію за піднайом житла не отримував. Визначено зарахувати до військового оперативного резерву першої черги на посаду старшого радіотелефоніста відділення управління взводу управління командира батареї протитанкової артилерійської батареї протитанкового артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_2, НОМЕР_4. Підстава: наказ командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від «31» березня 2020 року № 65-РС, рапорти солдата ОСОБА_1 вх. № 6197 від 22 травня 2020 року, № 6603 від 22 травня 2020 року, припис командира військової частини № 125 від 23 травня 2020 року (а.с. 23, 58).

24 грудня 2020 року позивач звернувся до командира Військової частини Іванова І. із заявою, в якій просив: нарахувати й виплатити йому грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 22 травня 2019 року по 23 травня 2020 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби; виплатити щомісячну премію в розмірі 130% посадового окладу, надбавки за особливості проходження служби в розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» за період з 1 по 22 травня 2020 року; виплатити грошову компенсацію за 14 днів невикористаної частини додаткової відпустки за 2019 та 2020 роки (загалом за 28 діб) відповідно до ст. 16-2 Закону України «Про відпустки» та п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Зазначені суми просив перерахувати на його картковий рахунок, зазначений у заяві (а.с. 24-25).

30 березня 2021 року позивач через свого представника звернувся до командира 56-ї окремої мотопіхотної Маріупольської бригади Військової частини НОМЕР_2 із заявою № 184/02 про надання інформації в порядку, передбаченому законом України «Про звернення громадян», в якій просив надати інформацію щодо результатів розгляду заяви позивача та надання копії документів, які підтверджують нарахування та виплату йому сум, зазначених у наказі про звільнення позивача зі служби (а.с. 26).

За поясненням позивача відповіді на зазначений запит відповідачем надано не було (зв.бік а.с. 1).

Будучи не згодним із не виплатою йому (за його твердженням) відповідачем зазначених у позові сум, ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до положень ст.ст. 1 - 2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII) військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

Згідно ч. 1 ст. 9 Закону № 2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Частиною 8 ст. 10-1 Закону України № 2011-XII передбачено право військовослужбовців на відпустки. Порядок надання військовослужбовцям відпусток та відкликання з них військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку із навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України «Про відпустки». Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України. У разі, якщо Законом України «Про відпустки» або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.

Статтею 4 Закону України «Про відпустки» від 15 листопада 1996 року № 504/96-ВР (далі - Закон України «Про відпустки») визначені види відпусток.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення рівня соціального захисту окремих категорій ветеранів війни» від 14 травня 2015 року № 426-VIII, який набрав чинності 6 червня 2015 року, Закон України «Про відпустки» доповнено статтею 16-2, до якої в подальшому відповідними законами вносились зміни та яка станом на момент виникнення спірних відносин викладена в наступній редакції: Учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Статтею 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII (далі - Закон № 3551-XII) передбачено, що учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

Згідно з абз. 2, 3 ч. 14 ст. 10-1 Закону № 2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічні основні відпустки та додаткові відпустки в рік звільнення надаються на строки, установлені пунктами 1 та 4 цієї статті. У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Аналогічна правова норма міститься у ч. 1 ст. 24 Закону України «Про відпустки», якою встановлено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація, зокрема, за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

У позовній заяві позивач, заявляючи позовні вимоги про визнання, в тому числі, протиправною бездіяльності відповідача в частині не нарахування та не виплати йому компенсації за невикористану щорічну основну відпустку за 2020 рік та про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу таку компенсацію, не зазначає про те, що при звільненні йому не було сплачено вказану компенсацію та жодним чином не обґрунтовує позовні вимоги в цій частині.

Як встановлено судом наказом командира Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 23 травня 2020 року за № 192, яким позивача, звільненого наказом від 31 березня 2020 року № 65-РС з військової служби в запас за підпунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», виключено зі списків особового складу частини та усіх видів забезпечення, визначено виплатити грошову компенсацію за 10 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2020 рік відповідно до абз. 3 п. 14 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та грошову компенсацію за 14 днів невикористаної частини додаткової відпустки за 2019 та за 2020 роки (загалом за 28 діб) відповідно ст. 16-2 Закону України «Про відпустки» та п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». (а.с. 23, 58).

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, картки особового рахунку позивача за 2020 рів та довідок відповідача від 16 серпня 2021 року № 0989/10/689 та № 0989/10/689/1 при звільненні позивачу нараховано та сплачено (за відрахуванням утримань) у травні-червні 2020 року всього 48 124,33 грн, в тому числі: грошова компенсація за 10 діб невикористаної відпустки за 2020 рік в сумі 3 360,36 грн та грошова компенсація за 14 діб відпустки за 2019 та 2020 роки (разом 28 діб) в сумі 9 409,02 грн (а.с. 62-63, 64, 65).

Враховуючи наведене суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача стосовно не нарахування та не виплати йому компенсації за невикористану щорічну основну відпустку за 2020 рік, компенсації за невикористану додаткову відпустку в кількості 14 календарних днів за 2019-2020 роки (28 днів) та в частині зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу таку компенсацію - не підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог позивача в частині не виплати йому матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020 рік, суд виходить з наступного.

Відповідно до п.п. 2, 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - Постанова № 704) грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення. Виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації.

Підпунктом 3 п. 5 Постанови № 704 керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання надано право надавати один раз на рік військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення, та допомогу для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення

Наказом Міністерства оборони України від 7 червня 2018 року № 260 затверджено «Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» (далі - Порядок № 260), згідно п. 4 якого .

Порядком № 260 визначено, що грошове забезпечення військовослужбовців із числа осіб офіцерського складу, в тому числі слухачів (ад`юнктів, докторантів), рядового, сержантського та старшинського складу (крім військовослужбовців строкової служби), включає, в тому числі одноразові грошову допомогу для вирішення соціально-побутових питань.

Розділом ХХIV цього Порядку регламентовано порядок виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, відповідно до якого військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, один раз на рік надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення (п. 1) Військовослужбовцям, прийнятим (призваним) на військову службу із запасу, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань виплачується в календарному році, у якому вони призначені та вступили до виконання обов`язків за посадами (п. 2). Розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, порядок її виплати встановлюються за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України (п. 7). Виплата матеріальної допомоги здійснюється за рапортом військовослужбовця на підставі наказу командира (начальника), а командиру (начальнику) - наказу вищого командира (начальника) за підпорядкованістю із зазначенням у ньому розміру допомоги (п. 9).

Пунктами 1 та 2 Розділу ХХ Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 15 березня 2018 року № 200, визначено, що особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, за рішенням командира військової частини надається в межах фонду грошового забезпечення, затвердженого в кошторисі військової частини, один раз на рік матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення, на яке військовослужбовець має право згідно із чинним законодавством України на день звернення. Розмір матеріальної допомоги визначається комісією на підставі інформації, наданої фінансовим відділенням (службою) військової частини про затверджений фонд грошового забезпечення та можливість проведення виплати. Склад комісії затверджується наказом командира військової частини. (п. 1) Матеріальна допомога надається на підставі рапорту в кожному конкретному випадку (п. 2).

Проаналізувавши наведені нормативно-правові приписи суд дійшов висновку, що матеріальна допомога військовослужбовцям для вирішення соціально-побутових питань є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення військовослужбовців і входить до його складу; надається військовослужбовцям у межах асигнувань та у розмірі, що не перевищує розміру місячного грошового забезпечення; надається за заявою (рапортом) військовослужбовця на підставі наказу командира (начальника).

Як встановлено судом позивач із заявою (рапортом) щодо видачі йому матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020 рік до командира (начальника) за підпорядкованістю не звертався (докази на підтвердження зворотного суду не надані).

Враховуючи зазначене, беручи до уваги наведені нормативно-правові приписи, позовні вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не нарахування та не виплати йому матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020 рік та зобов`язання військової частини нарахувати та виплатити таку допомогу - задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог позивача в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу допомоги на піднайом житла за 2020 рік та зобов`язання військової частини нарахувати та виплатити таку допомогу, суд зазначає таке.

Відповідно до абзаців 1, 3-5 та 11 ч. 1 ст. 12 Закону № 2011-XII держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства.

У разі відсутності службового жилого приміщення військовослужбовці рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом і не перебувають у шлюбі, розміщуються безплатно в спеціально пристосованих казармах у розташуванні військової частини, а сімейні - у сімейних гуртожитках. […] У разі відсутності можливості розміщення зазначених військовослужбовців у спеціально пристосованих казармах у розташуванні військової частини та сімейних гуртожитках військова частина зобов`язана орендувати для військовослужбовців та членів їх сімей жиле приміщення або за їх бажанням виплачувати грошову компенсацію за піднайом (найом) жилого приміщення. […] Розмір і порядок виплати військовослужбовцям грошової компенсації за піднайом (найом) ними жилих приміщень визначаються Кабінетом Міністрів України.

Такі саме приписи містяться і у Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2006 року № 1081 (в редакції, чинній станом на час служби позивача у Військовій частині НОМЕР_2), у пункті 2 якого, зокрема, зазначено, що військовослужбовці та члени їх сімей забезпечуються службовими житловими приміщеннями, що відповідають вимогам житлового законодавства. У разі відсутності службового житлового приміщення у військовій частині військовослужбовці рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом і не перебувають у шлюбі, розміщуються безоплатно у спеціально пристосованих казармах у розташуванні військової частини, а сімейні - в сімейних гуртожитках. Житлово-побутові умови в зазначених казармах повинні відповідати вимогам, які висуваються до гуртожитків, що призначені для проживання одиноких громадян. У разі відсутності можливості розміщення військовослужбовців у спеціально пристосованих казармах у розташуванні військової частини, гуртожитках (сімейних гуртожитках) для військовослужбовців офіцерського складу, в тому числі для тих, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військовослужбовців рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, та членів їх сімей військова частина орендує житло або за бажанням військовослужбовця виплачує йому грошову компенсацію за піднайом (найом) житлового приміщення відповідно до Порядку виплати грошової компенсації військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації та Державної спеціальної служби транспорту за піднайом (найом) ними жилих приміщень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 червня 2013 року № 450.

Згідно п.п. 3, 4 Порядку виплати грошової компенсації військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, розвідувальних органів, Державної прикордонної служби, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони та військовослужбовцям, відрядженим до Міністерства освіти і науки, Державного космічного агентства, за піднайом (найом) ними житлових приміщень (далі - Порядок № 450), виплата грошової компенсації військовослужбовцям здійснюється у межах відповідних бюджетних призначень, передбачених Міноборони, МВС, Службі безпеки, розвідувальним органам, Адміністрації Держприкордонслужби, Адміністрації Держспецзв`язку та Держспецтрансслужбі, Управлінню державної охорони, а також МОН, ДКА на відповідний рік. Грошова компенсація виплачується починаючи з дня реєстрації поданого в установленому порядку рапорту військовослужбовця: особам офіцерського (у тому числі особам, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу), рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, - за місцем проходження військової служби згідно з наказом командира (начальника) військової частини.

Відповідно до п. 5 Порядку № 450 для отримання грошової компенсації військовослужбовці разом з рапортом подають такі документи: копії документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України військовослужбовця та членів його сім`ї; копії документів, що засвідчують реєстрацію в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідному контролюючому органу і мають відмітку в паспорті) військовослужбовця та членів його сім`ї; інформацію (витяг, інформаційну довідку) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та бюро технічної інвентаризації про нерухоме майно, яке належить військовослужбовцю та членам його сім`ї; копії довідок про реєстрацію місця проживання (перебування), видані органом реєстрації, на військовослужбовця та кожного члена його сім`ї, який проживає разом з ним (військовослужбовці військових частин, які дислокувалися в населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, і які переміщені з місць попередньої дислокації, подають довідку про склад сім`ї, видану командиром (начальником) цієї військової частини (підрозділу); копії свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану (про шлюб, розірвання шлюбу, про народження тощо), інших документів, що підтверджують родинні стосунки; належним чином завірену копію довідки про забезпечення житлом з попереднього місця проходження військової служби, видану квартирно-експлуатаційним органом (службою) Міноборони, Національної гвардії, відповідним підрозділом СБУ, розвідувальними органами, Держприкордонслужби, Держспецзв`язку, Держспецтрансслужби, МОН, ДКА, Управління державної охорони (крім осіб, які прибули з тимчасово окупованої території України та населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження).

Відповідно до п. 6 розділу V Наказу Міністерства оборони України від 31 липня 2018 року № 380 "Про затвердження Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями" (далі - Інструкція № 380) конкретний розмір компенсації за піднайом щороку визначається з огляду на наявний фінансовий ресурс, передбачений в кошторисі Міноборони для цієї виплати на відповідний бюджетний період.

Згідно п. 1 розділу ІІ Інструкції № 380 для ведення обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання, виплати грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення, надання та використання службової жилої площі, обліку військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовими жилими приміщеннями (службовою житловою площею), ведення оперативного обліку службових житлових приміщень в апараті Міноборони, в Генеральному штабі Збройних Сил України, у інших органах військового управління та військових частинах, вищих військових навчальних закладах і військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти, установах та організаціях Збройних Сил України, а також у військових прокуратурах утворюються житлові комісії.

Згідно п. 7 розділу 5 Інструкції № 380 для отримання компенсації за піднайом військовослужбовець подає рапорт командиру військової частини. Разом з рапортом військовослужбовець подає документи згідно з переліком, встановленим Порядком виплати грошової компенсації, довідку про склад сім`ї та довідку про перевірку житлових умов.

Відповідно до п. 9 розділу 5 Інструкції № 380 виплата компенсації за піднайом військовослужбовцям та припинення такої виплати здійснюється на підставі наказу командира військової частини.

Як встановлено судом на підставі матеріалів справи, позивач до командира військової частини із відповідним рапортом щодо отримання компенсації за піднайом житла не звертався (докази на підтвердження зворотного суду не надані).

Враховуючи встановлені судом обставини та наведені нормативно-правові приписи, суд вважає за необхідне відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу допомоги на піднайом житла за 2020 рік та зобов`язання військової частини нарахувати та виплатити таку допомогу.

Стосовно позовних вимог позивача в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу підйомної допомоги як військовослужбовцю у 2020 році та зобов`язання військової частини нарахувати та виплатити таку допомогу, суд виходить з наступного.

Згідно ч. 3 ст. 9-1 Закону № 2011-ХІІ при переїзді військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, а також тих, хто перебуває на кадровій військовій службі, на нове місце військової служби в інший населений пункт, у зв`язку із призначенням на військову посаду, їм виплачується підйомна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення на військовослужбовця і 50 відсотків місячного грошового забезпечення на кожного члена сім`ї військовослужбовця, який переїжджає з ним на нове місце військової служби.

Наказом Міністерства оборони України від 5 лютого 2018 року № 45 затверджено Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України підйомної допомоги (далі - Порядок № 45).

Пунктом 1 цього Порядку передбачено, що у разі переїзду військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, та тих, які проходять кадрову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, на нове місце військової служби в інший населений пункт у зв`язку з призначенням на військову посаду, зарахуванням на навчання до вищих військових навчальних закладів, вищих навчальних закладів, які мають військові навчальні підрозділи, та військових коледжів або навчальних центрів (навчальних підрозділів), термін навчання в яких становить шість місяців і більше, без збереження посади за попереднім місцем служби або у зв`язку з передислокацією військової частини (підрозділу військової частини), установи, організації їм виплачується, зокрема, підйомна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення на військовослужбовця і 50 відсотків місячного грошового забезпечення на кожного члена його сім`ї, який переїхав з ним на нове місце військової служби.

Відповідно до п. 2 Порядку № 45 право на отримання підйомної допомоги і добових для військовослужбовців виникає: на дату прийняття військовослужбовцем посади та справ - для військовослужбовців, які переїхали на нове місце служби з одного населеного пункту в інший у зв`язку із призначенням на посаду; на дату зарахування на навчання - для військовослужбовців, які зараховані на навчання до військових навчальних закладів; на дату прибуття до місця дислокації, оголошену наказом командира військової частини, - для військовослужбовців, які переїхали на нове місце служби у складі військової частини (підрозділу) в інший населений пункт.

Згідно п. 3 Порядку № 45 виплата військовослужбовцям підйомної допомоги та добових здійснюється за новим місцем військової служби (місцем навчання) відповідно до наказу командира (начальника) військової частини (військового навчального закладу) із зазначенням нарахованої суми виплат. У наказі зазначаються дата та номер наказу про призначення військовослужбовця на військову посаду (зарахування на навчання), дата, коли він приступив до виконання обов`язків за посадою, дата вибуття з попереднього місця військової служби та прибуття на нове місце військової служби (на нове місце дислокації військової частини). Військовослужбовцям, які на дату прибуття до іншого населеного пункту перебувають у розпорядженні відповідного командира, виплата підйомної допомоги та добових здійснюється після призначення їх на посади та вступу до виконання обов`язків за посадами за новим місцем військової служби в цьому населеному пункті.

Пунктом 5 Порядку № 45 передбачено, що підйомна допомога та добові в разі переїзду на нове місце військової служби на членів сім`ї військовослужбовця виплачуються після реєстрації їх місця проживання у населеному пункті за місцем військової служби (проживання) військовослужбовця відповідно до наказу командира військової частини із зазначенням нарахованої суми виплат, який видається на підставі рапорту військовослужбовця.

Наказ про виплату підйомної допомоги та добових на військовослужбовця та членів його сім`ї готується службою персоналу військової частини (п. 12 Порядку № 45).

Системний аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку, що підйомна допомога є одним із видів соціального забезпечення військовослужбовців та їх сімей; зазначена допомога призначається за наявності певних вимог, зокрема підставою для її виплати є п е р е ї з д військовослужбовця, який проходять військову службу за контрактом, а також тих, хто перебуває на кадровій військовій службі, на н о в е місце військової служби в інший населений пункт, у зв`язку із призначенням на військову посаду або у зв`язку зі зміною постійної дислокації військової частини (підрозділу) до місця постійної дислокації військової частини або підрозділу зі зміною місця проживання.

Як встановлено за результатом дослідження матеріалів справи, позивача наказом командира Військової частини НОМЕР_2 від 22 травня 2019 року № 136 (по стройовій частині) призначено на посаду старшого радіотелефоніста відділення управління взводу управління командира батареї протитанкової артилерійської батареї протитанкового артилерійського дивізіону Військової частини НОМЕР_2 та наказом командира Військової частини НОМЕР_2 від 22 травня 2019 року № 136 (по стройовій частині) зараховано до списків особового складу частини та на всі види забезпечення як такого, що перебував у запасі та прибув з Онуфріївського районного військового комісаріату Кіровоградської області, підстава: припис військового комісара Онуфріївського військового комісаріату Кіровоградської області № 39 від 20 травня 2019 року у зв`язку із підписанням строкового контракту про проходження військової служби (а.с. 20-21, 57).

Тобто, позивач у зв`язку з укладенням контракту р о з п о ч а в військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 та переїхав з місця свого постійного проживання до місця проходження військової служби за контрактом.

Враховуючи наведене суд приходить до висновку, що підстави, визначені ч. 3 ст. 9-1 Закону № 2011-ХІІ, Порядком № 45 та Інструкцією № 370 для нарахування та виплати військовослужбовцю підйомної допомоги - відсутні.

Як наслідок, позовні вимоги позивача в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу підйомної допомоги як військовослужбовцю у 2020 році та зобов`язання військової частини нарахувати та виплатити таку допомогу - також не підлягають задоволенню.

Беручи до уваги, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 25 000,00 грн є похідними від інших позовних вимог, зазначені вимоги також задоволенню не підлягають.

Згідно приписів ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку прийняття рішення про відмову у задоволенні позовних вимог питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 72-77, 94, 139, 192-193, 242-246, 256, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3, зареєстроване місцезнаходження: АДРЕСА_2) про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення коштів - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.П. Волгіна