Справа № 400/11472/21
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2022-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

05 липня 2022 р.м.ОдесаСправа № 400/11472/21

Категорія: 112010201Головуючий у суді І інстанції: Біоносенко В.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Семенюка Г.В.,

суддів Домусчі С.Д. , Шляхтицького О.І. ,

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні П`ятого апеляційного адміністративного суду питання про зупинення провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення; зобов`язання вчинити певні дії, -

встановиВ:

Позивач, звернувся до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, у якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про перерахування йому пенсії із розрахунку 60% від заробітної плати (грошового забезпечення), визначеної у довідці Миколаївської обласної прокуратури від 09.09.2021 за №21/321вих-21 із застосуванням обмеження максимального розміру пенсії, десять прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області здійснити з 01.10.2020 року перерахунок пенсії за вислугу років ОСОБА_1 відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-XII (у редакції, що діяла на момент призначення пенсії) в розмірі 90% від суми місячної заробітної плати, зазначеної у довідці Миколаївської обласної прокуратури від 09.09.2021 року за №21/321 вих-21 без обмеження її максимального розміру з виплатою різниці між фактично отриманою та перерахованою сумою пенсії.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2021 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про відмову в перерахуванні пенсії ОСОБА_1 із розрахунку 90% від заробітної плати (грошового забезпечення), визначеної у довідці Миколаївської обласної прокуратури від 09.09.2021 за № 21/321вих-21. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області здійснити з 01.10.2020 перерахунок пенсії за вислугу років ОСОБА_1 в розмірі 90% від суми місячної заробітної плати, зазначеної у довідці Миколаївської обласної прокуратури від 09.09.2021 за № 21/321вих-21. В задоволенні позову в частині визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області в частині застосування обмеження максимального розміру пенсії, а також зобов`язання здійснити перерахунок без обмеження її максимального розміру з виплатою різниці між фактично отриманою та перерахованою сумою пенсії - відмовлено. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривень.

Не погодившись із рішенням суду, позивач та відповідач подали апеляційні скарги.

Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 10 лютого 2022 року та від 31 травня 2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційними скаргами позивача та відповідача.

На адресу суду надійшло клопотання від позивача про зупинення провадження до прийняття рішення Конституційним Судом України.

Заслухавши суддю-доповідача та дослідивши матеріали даної справи, колегія суддів вважає за необхідне зупинити провадження у даній справі з огляду на таке.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 236 КАС України, суд зупиняє провадження у справі в разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Тобто, зупинення провадження у справі на підставі п. 3 ч. 1 ст. 236 КАС України можливе лише у випадку об`єктивної неможливості розгляду справи до вирішення іншої за відсутності умови, що зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Оцінюючи об`єктивну неможливість розгляду справи до прийняття Конституційним Судом України рішення у справі за скаргою ОСОБА_2 про визнання такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положень абз. 6 ч. 15 ст. 86 Закону України Про прокуратуру від 14.10.2014 р. № 1697-VІІ, ч.1 ст. 2 Закону України Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи від 08.07.2011 р. № 3668-VI в частині поширення їх дії на Закон України Про прокуратуру від 14.10.2014 р. № 1697-VІІ, якими встановлено, що максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, по якій ухвалою колегії суддів Конституційного Суду України відкрито конституційне провадження у справі, судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Як убачається із матеріалів справи, фактично підставою для відмови у перерахунку пенсії позивачу, зокрема, без обмеження максимальним розміром, є посилання відповідача на норми Закону України Про прокуратуру, питання щодо відповідності яких Конституції України є наразі невирішеним.

Слід зазначити, що одним з основоположних принципів адміністративного судочинства є, зокрема, принцип законності, який полягає у тому, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відтак, суд зобов`язаний вирішувати справи відповідно до Конституції та законів України, однак, виникнення сумнівів у відповідності закону положенням Конституції України фактично унеможливлює розгляд справи із дотриманням основоположних і фундаментальних принципів адміністративного судочинства.

При цьому, колегією суддів враховується те, що Конституційний Суд України в пп.3.1 п.3 мотивувальної частини рішення від 29.06.2010 р. № 17-рп/2010 зазначив, що одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями.

За змістом ст. 152 Конституції України, закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч.1 ст.58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Основний Закон України, закріпивши ч.1 ст.58 положення щодо неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, водночас передбачає їх зворотну дію в часі у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права.

Тобто, щодо юридичної відповідальності застосовується новий закон чи інший нормативно-правовий акт, що пом`якшує або скасовує відповідальність особи за вчинене правопорушення під час дії нормативно-правового акта, яким визначались поняття правопорушення і відповідальність за нього (абз.2,3 п.2 мотивувальної частини рішення КСУ від 09.02.1999р. № 1-рп/99).

Відповідно до ст.91 Закону України Про Конституційний Суд України, закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Частиною 6 п.4 рішення Конституційного Суду України від 14.12.2000 р. у справі № 1-31/2000 (справа про порядок виконання рішень Конституційного Суду України) передбачено, що незалежно від того, наявні чи відсутні в рішеннях, висновках Конституційного Суду України приписи щодо порядку їх виконання, відповідні закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Системний аналіз наведених норм в контексті зазначених положень рішень Конституційного Суду України свідчить про те, що у випадку визнання неконституційним абз. 6 ч. 15 ст. 86 Закону України Про прокуратуру від 14.10.2014 р. № 1697-VІІ, ч. 1 ст. 2 Закону України Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи від 08.07.2011 р. № 3668-VI, останні втрачають чинність з дня ухвалення відповідного рішення.

Проте, як було зазначено вище, Конституційний Суд вправі визначити у своєму рішенні, порядок і строки його виконання.

Окрім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що визнання неконституційними певних норм згаданих Законів може призвести до порушення їх логіки і структури, спричинити виникнення прогалин у них. У зв`язку із цим, може виникнути необхідність вжиття додаткових заходів щодо забезпечення виконання прийнятого рішення. Додаткові заходи, у свою чергу, можуть стосуватися внесення змін до чинного Закону України Про прокуратуру та Закону України Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи.

Судом апеляційної інстанції враховується, що відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

З огляду на приписи зазначеної норми процесуального закону, обґрунтованим визнається судове рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи чи для вирішення певного процесуального питання, висновки суду про встановлені обставини є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються належними і допустимими доказами.

Це означає, що судове рішення має містити пояснення (мотиви), чому суд вважає ту чи іншу обставину доведеною або не доведеною, чому суд врахував одні докази, але не взяв до уваги інших доказів, чому обрав ту чи іншу норму права (закону), а також чому застосував чи не застосував встановлений нею той чи інший правовий наслідок. Кожен доречний і важливий аргумент особи, яка бере участь у справі, повинен бути проаналізований і одержати відповідь суду.

Судова колегія звертає увагу, що ст. 1 Закону України Про Конституційний Суд України закріплено, що Конституційний Суд України є органом конституційної юрисдикції, який забезпечує верховенство Конституції України, вирішує питання про відповідність Конституції України законів України та у передбачених Конституцією України випадках інших актів, здійснює офіційне тлумачення Конституції України, а також інші повноваження відповідно до Конституції України.

Отже, виключено до компетенції Конституційного Суду України віднесено вирішення питання щодо відповідності положень Закону України Конституції України.

Судом апеляційної інстанції враховується, що приписи ч. 4 ст. 7 КАС України визначають, що якщо суд доходить висновку, що закон чи інший правовий акт суперечить Конституції України, суд не застосовує такий закон чи інший правовий акт, а застосовує норми Конституції України як норми прямої дії.

У такому випадку суд після винесення рішення у справі звертається до Верховного Суду для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності закону чи іншого правового акта, що віднесено до юрисдикції Конституційного Суду України.

Водночас, наведена норма процесуального закону не врегульовує випадки, коли на момент розгляду справи судом у провадженні Конституційного Суду України вже перебуває справа щодо визнання таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) окремих положень Закону, які мають бути застосовані у межах розгляду відповідної судової справи. Натомість, відповідне питання вирішено законодавцем у вже згаданому п.3 ч.1 ст.236 КАС України, в якому передбачений обов`язок суду зупинити провадження у справі до набрання законної сили рішенням, зокрема, Конституційного Суду України у випадку об`єктивної неможливості її розгляду.

З урахуванням наведеного судова колегія доходить висновку про наявність правових підстав для зупинення апеляційного провадження у справі до вирішення Конституційним Судом України питання щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень абз .6 ч. 15 ст. 86 Закону України Про прокуратуру від 14.10.2014 р. № 1697-VІІ, ч. 1 ст. 2 Закону України Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи від 08.07.2011 р. № 3668-VI в частині поширення їх дії на Закон України Про прокуратуру від 14.10.2014 р. № 1697-VІІ.

Керуючись ст.ст. 236, 310, 321, 325, 329 КАС України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В:

Провадження у справі № 400/11472/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, зупинити на підставі ст. 236 КАС України - до ухвалення Конституційним Судом України рішення у справі за конституційною скаргою ОСОБА_2 про визнання таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), абз. 6 ч. 15 ст. 86 Закону України Про прокуратуру від 14.10.2014 р. № 1697-VІІ, ч. 1 ст. 2 Закону України Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи від 08.07.2011 р. № 3668-VI в частині поширення їх дії на Закон України Про прокуратуру від 14.10.2014 р. № 1697-VІІ.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач Семенюк Г.В.
Судді Домусчі С.Д. Шляхтицький О.І.