Справа № 160/6488/21
Суддя: Царікова Олена Василівна
Дата ухвалення: 2021-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 вересня 2021 року Справа № 160/6488/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Царікової О.В.,
за участі секретаря судового засідання: Голубцової А.І.,
представника позивача: Сироткіна С.С.,
представників відповідача: Суріної О.С.,
розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Підприємство матеріально-технічного забезпечення "Агро-Союз" до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
ВСТАНОВИВ:
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що відповідач за результатами проведеної документальної позапланової виїзної перевірки позивача дійшов помилкових висновків про порушення останнім приписів п.3 ст.13 Закону України «Про валюту і валютні операції» в частині несвоєчасного надходження виручки на поточні рахунки підприємства, а також неправомірно застосував до позивача пеню, передбачену п.5 ст.13 Закону України «Про валюту і валютні операції» за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності. На підтвердження власної позиції позивачем зазначено, що ТОВ «ПМТЗ «Агро-Союз» не є стороною зовнішньоекономічного контракту, а здійснювало розрахунки з нерезидентом від імені довірителя - ТОВ «Юридична компанія «Арта», а оскільки до нього не перейшло право власності на отриманий товар, то ТОВ «ПМТЗ «Агро-Союз» не може нести відповідальність за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності. Крім того, позивачем зауважено, що укладення між TOB «Юридична компанія «Арта» та SILOS CORDOBA SLU через Повіреного - TOB «ПМТЗ «Агро-Союз» - зовнішньоекономічного контракту № 02N290818 від 29.08.18 року не є господарською операцією для самого позивача, оскільки не викликало для нього зміни в структурі активів та зобов`язань або власному капіталі підприємства. Також позивач зазначає, що відповідачем у спірному податковому повідомленні-рішенні зазначено, що підприємством допущено порушення п.3 ст.13 Закону України «Про валюту і валютні операції» в частині несвоєчасного повернення валютних цінностей в сумі 153264,20 евро, хоча Довірителю - ТОВ «Юридична компанія «Арта» на зазначену суму не поставлено товар, а не несвоєчасно повернуто валютні цінності, як помилково вважає відповідач. До того ж, зазначені валютні цінності повинен повернути на користь ТОВ «Юридична компанія «Арта» не позивач, а особа, у володінні якої вони знаходяться, а саме Silos Cordoba Slu (Іспанія). Крім того, на думку позивача, відповідачем порушено строки застосування адміністративно-господарських санкцій, оскільки за своєю суттю наслідки, передбачені ст.208 Господарського кодексу України є адміністративно - господарськими санкціями, які повинні застосовуватися в межах строків, визначених ст.250 Господарського кодексу України. Серед іншого, позивач вказує й на те, що розрахунок пені в спірному податковому повідомленні-рішенні зроблений невірно, оскільки відповідачем здійснено такий розрахунок не за кожен день прострочення, а взято курс НБУ станом на невідому дату і з невідомого джерела. Враховуючи вищевикладене, висновки акта перевірки, що стали підставою для винесення контролюючим органом оскарженого податкового повідомлення-рішення, на думку позивача, є безпідставними, а податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області є протиправним та таким, що підлягає скасуванню судом.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2021 року, прийнято вищевказану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №160/6488/21, а також призначено цю справу до розгляду за правилами загального позовного провадження, а також призначено підготовче судове засідання на 25 травня 2021 року об 11:30 год. Останнє судове засідання по справі відбулося 09 вересня 2021 року.
Представник позивача у судовому засіданні 09.09.2021 позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позовну заяву повністю.
Представник відповідача у судовому засіданні 09.09.2021 заперечив проти задоволення позовних вимог, просив у задоволенні позову відмовити повністю.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, покази свідка, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, з огляду на таке.
Як встановлено судом та підтверджується наявними матеріалами справи, головним державним ревізором-інспектором відділу перевірок фінансових операцій управління податкового аудиту ГУ ДПС у Дніпропетровській області, відповідно до пп. 191.1.4 п. 191.1 ст. 191, пп.20.1.4 п.20.1 ст.20, пп.75.1.2 п.75.1 ст.75, пп.78.1.1, п.78.1 ст.78, п.82.2 ст.82, п.522 підрозділу 10 розділу XX ПК України, Постанови КМУ від 03.02.2021 №89 «Про скорочення строку дії обмеження в частині дії мораторію на проведення деяких видів перевірок», у зв`язку з отриманням податкової інформації від уповноваженого банку ПАТ «ОТП Банк» про порушення ТОВ «ПМТЗ «Агро-Союз» валютного законодавства, на підставі наказу від 10.03.2021 №1212-п та направлення від 10.03.2021 №1239 була проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ «ПМТЗ «Агро-Союз» з питань дотримання вимог валютного законодавства України за період з 29.08.2018 по 05.03.2021 при виконанні зовнішньоекономічного контракту від 29.08.2018 №02N290818.
За результатами проведеної перевірки складено акт від 24.03.2021 року №978/04-36-07-12/20290626, яким встановлено порушення ТОВ "Підприємство матеріально-технічного забезпечення "Агро-Союз" п.3 ст.13 Закону України «Про валюту і валютні операції» в частині несвоєчасного надходження виручки на поточні рахунки підприємства, а також застосовано до останнього пеню, передбачену п.5 ст.13 Закону України «Про валюту і валютні операції» за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності.
Не погодившись із вищевказаним податковим повідомленням-рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з означеним позовом.
Правові засади здійснення валютних операцій, валютного регулювання та валютного нагляду, права та обов`язки суб`єктів валютних операцій і уповноважених установ, відповідальність за порушення ними валютного законодавства визначені Законом України "Про валюту і валютні операції" від 21 червня 2018 року № 2473-VIII.
Згідно ст.13 Закону України «Про валюту і валютні операції» Національний банк України має право встановлювати граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів. Національний банк України має право встановлювати винятки та (або) особливості запровадження цього заходу захисту для окремих товарів та (або) галузей економіки за поданням Кабінету Міністрів України. Національний банк України має право встановлювати мінімальні граничні суми операцій з експорту та імпорту товарів, на які поширюються встановлені відповідно до цього Закону граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів.
У разі встановлення Національним банком України граничного строку розрахунків за операціями резидентів з експорту товарів грошові кошти підлягають зарахуванню на рахунки резидентів у банках України у строки, зазначені в договорах, але не пізніше строку та в обсязі, встановлених Національним банком України. Строк виплати заборгованості обчислюється з дня митного оформлення продукції, що експортується, а в разі експорту робіт, послуг, прав інтелектуальної власності та (або) інших немайнових прав - з дня оформлення у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді) акта, рахунка (інвойсу) або іншого документа, що засвідчує їх надання. У разі встановлення Національним банком України граничного строку розрахунків за операціями резидентів з імпорту товарів їх поставка має здійснюватися у строки, зазначені в договорах, але не пізніше встановленого Національним банком України граничного строку розрахунків з дня здійснення авансового платежу (попередньої оплати).
За окремими операціями з експорту та імпорту товарів граничні строки розрахунків, встановлені Національним банком України, можуть бути подовжені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері економічного розвитку, шляхом видачі висновку.
Порушення резидентами строку розрахунків, встановленого згідно із цією статтею, тягне за собою нарахування пені за кожний день прострочення в розмірі 0,3 відсотка суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару) у національній валюті (у разі здійснення розрахунків за зовнішньоекономічним договором (контрактом) у національній валюті) або в іноземній валюті, перерахованій у національну валюту за курсом Національного банку України, встановленим на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару).
Порядок здійснення банком валютного нагляду за дотриманням його клієнтами-резидентами (крім банків) установлених Національним банком України (далі - Національний банк) граничних строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів (далі - граничні строки розрахунків) та порядок інформування банком Національного банку про дотримання клієнтами-резидентами (крім банків) та банком граничних строків розрахунків встановлений Інструкцією про порядок валютного нагляду банків за дотриманням резидентами граничних строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів, затвердженою постановою Правління Національного банку України від 02.01.2019 № 7.
Згідно пп. 6 п. 3 Розділу І Інструкції № 7, здійснення поставки за операцією з імпорту товару - оформлення визначених у цій Інструкції типів митних декларацій (у разі ввезення продукції на територію України, якщо така продукція згідно із законодавством України підлягає митному оформленню) або виконання нерезидентом усіх зобов`язань щодо поставки відповідно до договору (в інших випадках).
Відповідно до пп. 3 п. 9 Розділу ІІІ Інструкції № 7, банк завершує здійснення валютного нагляду за дотриманням резидентами граничних строків розрахунків, зокрема, у разі імпорту продукції, яка ввозиться в Україну, - після отримання інформації з реєстру МД про здійснення поставки за імпортною операцією з оформленням МД типу IM-40 «Імпорт», IM-41 «Реімпорт» , ІМ-51 «Переробка на митній території» , IM-72 «Безмитна торгівля», IM-75 «Відмова на користь держави», IM-76 «Знищення або руйнування» (якщо продукція згідно із законодавством України підлягає митному оформленню) або після пред`явлення резидентом документа (крім МД), який використовується для митного оформлення продукції (якщо на продукцію, що імпортується, згідно із законодавством України не оформляється МД).
При цьому п.п.3 п.12 Інструкції про порядок валютного нагляду банків за дотриманням резидентами граничних строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів, затвердженої постановою Правління Національного банку України 02.01.2019 № 7, зменшення суми грошових коштів, які мають надійти на користь резидента від нерезидента як оплата за експорт товару або вартості товарів, що імпортуються, допускається за умови, якщо протягом виконання зобов`язань за договором, якщо товари знищено, конфісковано, зіпсовано, украдено, загублено - на суму їх вартості (якщо право власності на товар відповідно до умов договору належить резидентові). Наявність таких обставин має бути підтверджена органами, уповноваженими здійснювати таке підтвердження згідно із законодавством країни, на території якої сталися такі події.
Згідно п. 21-23 Положення про заходи захисту та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 02.01.2019 № 5, граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів становлять 365 календарних днів.
Граничні строки розрахунків, зазначені в пункті 21 розділу II цього Положення: 1) не поширюються на операцію з експорту, імпорту товарів (уключаючи незавершені розрахунки за операцією), сума якої (в еквіваленті за офіційним курсом гривні до іноземних валют, установленим Національним банком на дату здійснення операції) є меншою, ніж розмір, передбачений статтею 20 Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення" (далі - незначна сума), крім дроблення операцій з експорту товарів або дроблення валютних операцій; 2) застосовуються з урахуванням установлених Національним банком за поданням Кабінету Міністрів України, відповідно до абзацу другого частини першої статті 13 Закону України "Про валюту і валютні операції" (далі - Закон про валюту), винятків та (або) особливостей для окремих товарів, та (або) галузей економіки.
Розрахунки за операціями резидентів з експорту та імпорту товарів здійснюються не пізніше строку, визначеного пунктом 21 розділу II цього Положення, з урахуванням вимог пункту 22 розділу II цього Положення, у повному обсязі, з урахуванням вимог пункту 22 розділу II цього Положення стосовно операцій з експорту, імпорту товарів у незначній сумі (уключаючи незавершені розрахунки за операцією). Грошові кошти від нерезидента за операціями резидента з експорту товарів підлягають зарахуванню на рахунок резидента в Україні в банку.
Відповідно до п. 109.1 ст. 109 Податкового кодексу України ( далі - ПК України), податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Статтею 111 ПК України визначені види відповідальності за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. За порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, застосовуються такі види юридичної відповідальності: фінансова; адміністративна; кримінальна. Фінансова відповідальність за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства встановлюється та застосовується згідно з цим Кодексом та іншими законами. Фінансова відповідальність, що встановлюється згідно з цим Кодексом, застосовується у вигляді штрафних (фінансових) санкцій (штрафів). Фінансова відповідальність, що встановлюється згідно з іншими законами, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи, може застосовуватися у вигляді штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені.
Відповідно до ст.112 ПК України, особа може бути притягнута до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення за умови наявності в її діянні (дії або бездіяльності) вини, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Особа вважається винною у вчиненні правопорушення, якщо буде встановлено, що вона мала можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких цим Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжила достатніх заходів щодо їх дотримання. Вжиті платником податків заходи щодо дотримання правил та норм податкового законодавства вважаються достатніми, якщо контролюючий орган не доведе, що, вчиняючи певні дії або допускаючи бездіяльність, за які передбачена відповідальність, платник податків діяв нерозумно, недобросовісно та без належної обачності. Підставою для притягнення особи до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення та стягнення штрафу є податкове повідомлення-рішення, що відповідає вимогам, визначеним пунктом 58.1 статті 58 цього Кодексу. Притягнення або звільнення особи від фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення не звільняє її від виконання податкового обов`язку. У разі якщо контролюючий орган не доведе, що платник податків мав можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких цим Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжив достатніх заходів щодо їх дотримання, платник податків не може бути притягнутий до відповідальності за таке порушення. Положення цього пункту застосовуються виключно в разі, якщо умовою притягнення до фінансової відповідальності за податкове правопорушення є наявність вини платника податків. Порядок доведення обставин, за яких особа може бути притягнута до фінансової відповідальності за вчинене податкове правопорушення, в межах судового провадження визначається процесуальним законодавством. Усі сумніви щодо наявності обставин, за яких особа може бути притягнута до відповідальності за порушення податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючий орган, трактуються на користь такої особи.
Згідно з п.6 ст.13 Закону України "Про валюту і валютні операції" встановлено, що у разі якщо виконання договору, передбаченого частинами другою або третьою цієї статті, зупиняється у зв`язку з виникненням форс-мажорних обставин, перебіг строку розрахунків, установленого згідно з частиною першою цієї статті, та нарахування пені відповідно до частини п`ятої цієї статті зупиняється на весь період дії форс-мажорних обставин та поновлюється з дня, наступного за днем закінчення дії таких обставин.
Підтвердженням виникнення та закінчення дії форс-мажорних обставин є відповідна довідка уповноваженої організації (органу) країни розташування сторони зовнішньоекономічного договору (контракту) або третьої країни відповідно до умов цього договору (контракту).
Згідно зі ст. 15 Закону України від 29.06.2004 року № 1906-IV «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори України підлягають сумлінному дотриманню Україною відповідно до норм міжнародного права. Згідно з принципом сумлінного дотримання міжнародних договорів Україна виступає за те, щоб й інші сторони міжнародних договорів України неухильно виконували свої зобов`язання за цими договорами.
Згідно з ч.5 ст.13 Закону України «Про валюту і валютні операції» (набрав чинності 07.07.2018, введений в дію 07.02.2019) порушення резидентами строку розрахунків, встановленого згідно із цією статтею, тягне за собою нарахування пені за кожний день прострочення в розмірі 0,3 відсотка суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару) у національній валюті (у разі здійснення розрахунків за зовнішньоекономічним договором (контрактом) у національній валюті) або в іноземній валюті, перерахованій у національну валюту за курсом Національного банку України, встановленим на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару).
Згідно з п.6-8 ст. 13 вказаного Закону, у разі якщо виконання договору, передбаченого частинами другою або третьою цієї статті, зупиняється у зв`язку з виникненням форс-мажорних обставин, перебіг строку розрахунків, установленого згідно з частиною першою цієї статті, та нарахування пені відповідно до частини п`ятої цієї статті зупиняється на весь період дії форс-мажорних обставин та поновлюється з дня, наступного за днем закінчення дії таких обставин.
Підтвердженням виникнення та закінчення дії форс-мажорних обставин є відповідна довідка уповноваженої організації (органу) країни розташування сторони зовнішньоекономічного договору (контракту) або третьої країни відповідно до умов цього договору (контракту).
У разі прийняття до розгляду судом, міжнародним комерційним арбітражем позовної заяви резидента про стягнення з нерезидента заборгованості, що виникла внаслідок недотримання нерезидентом строку, передбаченого зовнішньоекономічним договором (контрактом), або прийняття до провадження уповноваженим органом відповідної країни документа про стягнення такої заборгованості з боржника-нерезидента на користь резидента в позасудовому (досудовому) примусовому порядку строк, встановлений відповідно до цієї статті, зупиняється з дня прийняття до розгляду такої заяви (прийняття до провадження відповідного документа) і пеня за порушення строку в цей період не нараховується.
У разі ухвалення судом, міжнародним комерційним арбітражем рішення про відмову в позові повністю чи частково в частині майнових вимог або про відмову у відкритті провадження у справі чи про залишення позову без розгляду, а також у разі визнання документа про стягнення заборгованості з боржника-нерезидента таким, що не підлягає виконанню, недійсним, незаконним тощо та (або) закриття (припинення) провадження без зарахування грошових коштів на рахунки резидентів у банках України за таким документом строк, встановлений відповідно до цієї статті, поновлюється і пеня за його порушення нараховується за кожний день прострочення, включаючи період, на який цей строк було зупинено.
У разі ухвалення судом, міжнародним комерційним арбітражем рішення про задоволення позову сплаті підлягає лише пеня, нарахована до дня прийняття позовної заяви до розгляду судом, міжнародним комерційним арбітражем.
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, за результатами перевірки стягує у встановленому законом порядку з резидентів пеню, передбачену частиною п`ятою цієї статті.
Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про валюту і валютні операції» (набрав чинності 07.07.2018, введений в дію 07.02.2019) заходи впливу можуть бути застосовані протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніше ніж через три роки з дня його вчинення.
Отже, з аналізу вищенаведених норм чинного законодавства встановлено, що визначальним фактором для нарахування пені є власне порушення резидентами передбачених Законом та/або постановою Правління Національного банку України строків при здійсненні імпортних операцій на умовах відстрочення поставки. Проте, зазначені строки зупиняються і пеня за їх порушення за цей період не нараховується у випадку звернення резидента з позовом до суду, Міжнародного комерційного арбітражного суду.
Вказана позиція узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постановах від 27.12.2018 року по справі №821/81/16 та від 11.03.2019 року по справі №826/7409/16.
Згідно із ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Судом встановлено, що зовнішньоекономічний контракт № 02N290818 від 29.08.18 року, укладений між ТОВ«Юридична компанія «Арта» (код 37461291) та SILOS CORDOBA SLU.
Так, умовами вищезазначеного контракту встановлено, що ТОВ «ПМТЗ «Агро-Союз» виступає як посередник в особі повіреного згідно договору доручення №D-2018-07 від 29.08.2018 між ТОВ «ПМТЗ «Агро-Союз» та ТОВ «Юридична компанія «Арта».
На виконання зазначеного договору доручення №D-2018-07 від 29.08.2018, на ім`я ТОВ «ПМТЗ «Агро-Союз» від імені ТОВ «Юридична компанія «Арта» видано відповідні довіренності.
Відповідно до положень ст.1000 Цивільного кодексу України, за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя.
Договором доручення може бути встановлено виключне право повіреного на вчинення від імені та за рахунок довірителя всіх або частини юридичних дій, передбачених договором. У договорі можуть бути встановлені строк дії такого доручення та (або) територія, у межах якої є чинним виключне право повіреного.
Цивільний кодекс України є нормативно-правовим актом матеріального права в значенні статті 7 КАС України.
Статтею 1003 Цивільного кодексу України передбачено, що у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними.
Згідно зі ст. 1004 Цивільного кодексу України, повірений зобов`язаний вчиняти дії відповідно до змісту даного йому доручення. Повірений може відступити від змісту доручення, якщо цього вимагають інтереси довірителя і повірений не міг попередньо запитати довірителя або не одержав у розумний строк відповіді на свій запит. У цьому разі повірений повинен повідомити довірителя про допущені відступи від змісту доручення як тільки це стане можливим.
Пунктом 1.1.1. Договору доручення № D-2018-07 від 29.08.2018 року, укладеного між ТОВ «Юридична компанія «Арта» (Довіритель) та ТОВ «ПМТЗ «Агро-Союз» (Повірений), зазначено, що в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Повірений зобов`язується за винагороду від імені і за рахунок Довірителя здійснити наступні дії: укласти договір (контракт) із продавцем, на купівлю (придбання) обладнання.
Пунктом 1.1.7 зазначеного договору доручення передбачено, що Повірений зобов`язується доставити придбаний товар на адресу Довірителя: вул. Мотуза, 128, м.Перещепине, Новомосковський район, Дніпропетровська обл., Україна.
Пунктом 1.2 зазначеного Договору доручення передбачено, що Довіритель набуває право власності на товар відповідно до умов договору (контракту), укладеному Повіреним від імені і за рахунок Довірителя.
В пункті 3.1 Договору доручення Повірений зобов`язаний, діючи від імені, за рахунок Довірителя та в його інтересах, укласти Договір (Контракт) на поставку товарів із продавцем.
Крім того, згідно підп. «а» п.1 ч.1 ст. 1 Закону України «Про валюту і валютні операції», валютна операція - операція, що має хоча б одну з таких ознак: операція, пов`язана з переходом права власності на валютні цінності та (або) права вимоги і пов`язаних з цим зобов`язань, предметом яких є валютні цінності, між резидентами, нерезидентами, а також резидентами і нерезидентами, крім операцій, що здійснюються між резидентами, якщо такими валютними цінностями є національна валюта.
Матеріалами справи підтверджено, що до ТОВ «ПМТЗ «Агро-Союз» не перейшло права власності на отриманий товар відповідно до умов контракт № 02N290818 від 29.08.2018, а грошові кошти, що були перераховані ТОВ «ПМТЗ «Агро-Союз» на користь нерезидента є грошовими коштами ТОВ «Юридична компанія «Арта», і таке перерахування здійснювалося ТОВ «ПМТЗ «Агро-Союз» від імені та за рахунок ТОВ «Юридична компанія «Арта» на підставі Договору доручення № D-2018-07 від 29.08.2018.
Окрім того, Договором доручення № D-2018-07 від 29.08.2018, зокрема, передбачено, що все, що повірений одержав на виконання угод, зроблених їм за вказівкою довірителя, а рівно і те, що він одержав від довірителя для виконання угод, є власністю довірителя.
Суд також погоджується з твердженням позивача, що резидентом, який відповідає за порушення строків розрахунків в іноземній валюті, є сторона Контракту - ТОВ «Юридична компанія «Арта», а не ТОВ «ПМТЗ «Агро-Союз».
Крім того, відповідно до п.п.14.1.202 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, продаж (реалізація) товарів - будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими господарськими, цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за плату або компенсацію незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатного надання товарів. Не вважаються продажем товарів операції з надання товарів у межах договорів комісії (консигнації), поруки, схову (відповідального зберігання), доручення, довірчого управління, оперативного лізингу (оренди), інших цивільно-правових договорів, які не передбачають передачі прав власності на такі товари.
Тобто, і згідно вимог Податкового кодексу України (як і відповідно до Цивільного кодексу України) не вважаються продажем товарів операції з їх надання в межах, зокрема, договорів доручення чи комісії, оскільки така операція не передбачає передачі прав власності на такі товари до повіреного (комісіонера), а повірений (комісіонері є лише посередником в передачі товару його власнику - Довірителю або Комітенту).
Зазначеної правової позиції дотримується і Верховний Суд, яка викладена в постанові Верховного суду від 17 липня 2020 року у справі № 815/6134/16.
Суд зазначає, що відповідно до положень п. 52-8 підрозділу 1- розділу ХХ Перехідні положення Податкового кодексу України тимчасово, на період по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), зупиняється перебіг строків, встановлених статями 73 і 78 цього Кодексу щодо надання платниками податків відповідей на запити контролюючих органів (крім запитів контролюючих органів щодо законності декларування заявленого до відшкодування з бюджету податку на додану вартість та/або з від`ємного значення з податку на додану вартість), що надійшли (надійдуть) платникам податків по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19).
Відповідно до абз.11 п.52-1 підрозділу ХХ Перехідні положення Податкового кодексу України, протягом періоду з 1 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України, з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), платникам податків не нараховується пеня, а нарахована, але не сплачена за цей період пеня підлягає списанню.
Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві" від 16 січня 2020 року №466-IX, в редакції від 01.01.2021р., підпункт 14.1.162 Податкового кодексу України викладено в такій редакції: "14.1.162. пеня - сума коштів у вигляді відсотків, нарахована на суми податкових зобов`язань та/або на суми штрафних (фінансових) санкцій, не сплачених у встановлені законодавством строки, а також нарахована в інших випадках та порядку, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи".
Відповідно до п.п.54.3.3 п.54.3 ст.54 ПК України, контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, або зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларовану до повернення з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, застосування штрафних (фінансових) санкцій та нарахування пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.
Отже, Податковим кодексом України визначено, що пеня за порушення строків розрахунків в іноземній валюті є різновидом грошового зобов`язання платника податків та застосовується контролюючим (податковим) органом в порядку, який передбачений для прийняття податкових повідомлень-рішень, а Закон України "Про валюту і валютні операції", зокрема ст. 13 Закону, містить лише встановлення такого виду відповідальності, як пеня за порушення резидентами строку розрахунків, встановленого згідно з цією статтею.
Враховуючи викладене, суд зазначає, що пеня за порушення резидентами строку розрахунків в іноземній валюті відповідно до вимог Податкового кодексу України з 01 січня 2021 року є одним із різновидів пені, в розумінні приписів підпункту 14.1.162 пункту 14.1. ст. 14 Податкового кодексу України та, відповідно нарахування пені у період з 01.01.2021 суперечить положенням абз.11 п.52-1 підрозділу ХХ Перехідні положення Податкового кодексу України.
Поряд з цим, відповідач, встановивши в акті перевірки, що ТОВ «ПМТЗ «Агро-Союз» не подав документи, відповідно до вимог п.6. ст.13 Закону України від 21.06.2018 № 2473-VІІІ, які підтверджують виникнення форс-мажорних обставин та документи, які підтверджують невиконання договірних зобов`язань відповідно до контракту від 29.08.2018 №02N290818, не зазначив, які саме, на думку відповідача, документи, можуть підтвердити вказані обставини.
Водночас, застосування податковим органом загального посилання на ненадання підтверджуючих документів, без конкретизації, яких саме документів, не може вважатися обґрунтованим прийняттям рішення суб`єктом владних повноважень.
Посилання контролюючого органу на неподання позивачем під час перевірки додаткової угоди №3 від 03 вересня 2018 року спростовуються описовою частиною акта перевірки від 24.03.2021 №978/04-36-07-12/20290626, в якій зазначені документи, охоплені перевіркою, зокрема, зовіншньоекономічний контракт від 29.08.2018 №02N290818 за період з 29.08.2018 по 05.03.2021 з додатками та додатковими угодами (стор.7 акта перевірки).
Більш того, невиконання податковим органом законодавчо встановлених вимог щодо змісту, форми, обґрунтованості та вмотивованості акта індивідуальної дії призводить до його протиправності.
Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції , кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Проте, попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які, на її думку, є необхідними для здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Отже, вищевказана норма гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і в оцінці дотримання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за яких майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.
Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
За приписами ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України.
Зважаючи на встановлені у справі обставини та з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.
Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Питання щодо розподілу судових витрат врегульовані ст.139 КАС України.
Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись ст. ст. 139, 242 - 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
ВИРІШИВ:
Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Підприємство матеріально-технічного забезпечення "Агро-Союз" до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити повністю.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повний текст рішення суду складений 10 вересня 2021 року.

Суддя О.В. Царікова