Справа № 9901/517/21
Суддя: Тацій Л.В.
Дата ухвалення: 2022-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

06 липня 2022 року

м. Київ

справа №9901/517/21

адміністративне провадження № П/9901/517/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Тацій Л.В.,

суддів: Єзерова А.А., Кравчука В.М., Стародуба О.П., Стеценка С.Г.,

перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя, Конституційного Суду України, треті особи: представництво ООН в Україні, ОСОБА_2 , про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

16 грудня 2021 року до Верховного Суду як суду першої інстанції надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя, Конституційного Суду України, треті особи: представництво ООН в Україні, ОСОБА_2 , у якій позивач просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідачів та зобов`язати їх ухвалити рішення щодо звільнення судді ОСОБА_2 за істотне і грубе порушення присяги;

- винести окрему ухвалу, якою зобов`язати Службу безпеки України провести розслідування за заявою голови Верховного Суду щодо судової мафії та п`ятої колони в судах України;

- долучити до справи докази: рішення Європейського суду з прав людини № 32529/18, декларацію і присягу екс-голови та доказ з сайту ІНФОРМАЦІЯ_1;

- керуючись статтею 160 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), для захисту прав інваліда надати допомогу в оформленні скарги;

- винести окрему ухвалу, у якій вказати про неприпустимість легалізації викраденої землі України, витирання ніг держслужбовцями об присягу, дану народу України, та витребувати з Конституційного Суду України переписку з позивачем, залучити до справи народ України та представників Організації Об`єднаних Націй, Організації з безпеки і співробітництва в Європі, Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), Парламентської асамблеї Ради Європи та Європейського Союзу.

Верховний Суд ухвалою від 21 грудня 2021 року позовну заяву залишив без руху та встановив позивачу десятиденний строк для усунення її недоліків.

Постановляючи зазначену ухвалу, Верховний Суд зазначив, що всупереч вимогам положень КАС ОСОБА_1 не зазначила обставини, якими обґрунтовує свої вимоги, докази, що підтверджують вказані обставини та не обґрунтувала належним чином порушення її прав, свобод та інтересів, спричинені оскаржуваною бездіяльністю. Також, у порушення вимог частини третьої статті 161 КАС, позивачкою не надано документ про сплату судового збору або документ, який би підтверджував наявність підстав для звільнення від сплати судового збору.

Ухвалу Верховного Суду від 21 грудня 2021 року ОСОБА_1 отримала 28 грудня 2021 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Оскільки станом на 17 січня 2022 року недоліки позовної заяви, викладені в ухвалі від 21 грудня 2021 року, позивачем усунуто не було, жодних документів на виконання цієї ухвали до Суду не надійшло, Верховний Суд ухвалою від 17 січня 2022 року повернув ОСОБА_1 позовну заяву.

22 червня 2022 року Велика Палата Верховного Суду своєю постановою скасувала ухвалу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 17 січня 2022 року, а справу направила до суду першої інстанції для продовження розгляду.

У цій ухвалі зазначено, що хоча Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду постановлено ухвалу від 17 січня 2022 року у строк, встановлений частиною п`ятою статті 169 КАС, без урахування надходження до суду 17 січня 2022 року уточненої позовної заяви, проте скаржниця у встановлений ухвалою Верховного Суду від 21 грудня 2021 року строк вчинила дії спрямовані на усунення недоліків позовної заяви, шляхом направлення відповідної заяви (про що не було відомо Касаційному адміністративному суду у складі Верховного Суду на момент постановлення оскаржуваної ухвали), отже, у позивачки виникли законні очікування, що відповідна заява буде врахована судом та обставинам, викладеним у ній буде надано оцінку.

30 червня 2022 року справу передано до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду для продовження розгляду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16 грудня 2021 року для розгляду позовної заяви ОСОБА_1 визначено такий склад колегії суддів: головуючий суддя (суддя-доповідач) Тацій Л.В., судді: Бевзенко В.М., Кравчук В.М., Стародуб О.П., Шарапа В.М.

До уточненої позовної заяви, поданої на виконання вимог ухвали Верховного Суду від 21 грудня 2021 року (яка надійшла до Верховного Суду 17 січня 2022 року), додано заяву про недовіру - відвід суддів Верховного Суду у справі № 9901/517/21, зокрема ОСОБА_1 просить, як видно зі змісту заяви, відвести від участі у справі колегію суддів, визначену для розгляду справи № 9901/517/21.

Для забезпечення невідкладного вирішення заявленого відводу, а також у зв`язку із увільненням судді Бевзенка В.М. від виконання обов`язків на період призову на військову службу та у зв`язку з відпусткою судді Шарапи В.М. здійснено повторний автоматизований розподіл справи між суддями на підставі розпорядження заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 04 липня 2022 року № 1004/0/78-22 визначено новий склад колегії суддів: головуючий суддя (суддя-доповідач) Тацій Л.В., судді: Єзеров А.А., Кравчук В.М., Стародуб О.П., Стеценко С.Г.

Ухвалою від 04 липня 2022 року Верховний Суд визнав заяву ОСОБА_1 про відвід суддів: Тацій Л.В., Єзерова А.А., Кравчука В.М., Стародуба О.П., Стеценка С.Г. необґрунтованою та передав цю заяву до секретаріату Касаційного адміністративного суду для визначення судді, який не входить до складу суду, що розглядає справу, в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України (далі - КАС), для розгляду.

Ухвалою Верховного Суду від 05 липня 2022 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід суддів Верховного суду Тацій Л.В., Єзерова А.А., Кравчука В.М., Стародуба О.П., Стеценка С.Г. у справі № 9901/517/21 відмовлено.

На виконання ухвали Верховного Суду від 21 грудня 2021 року ОСОБА_1 направила до Суду уточнену позовну заяву, у якій так і не викладено обставини, якими обґрунтовані заявлені нею вимоги, не наведено доказів, що підтверджують обставини звернення до суду, та не обґрунтовано належним чином порушення її прав, свобод та інтересів, що спричинені оскаржуваною бездіяльністю.

Разом з тим, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб таке порушення було реальним, стосувалося індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Тож право на судовий захист не є абсолютним. Законодавцем встановлені вимоги щодо форми та змісту позовної заяви, із якою особа звертається до суду за захистом прав, свобод та інтересів.

Згідно з частиною першою статті 5 КАС кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: [...] 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії [...].

Із цих законодавчих положень випливає, що особа, яка вважає, що порушені її права, свободи чи інтереси, і яка у зв`язку із цим звертається за їх захистом до адміністративного суду, має зазначити в позовній заяві: хто, який саме суб`єкт владних повноважень (а якщо відповідачем може бути суб`єкт господарювання, то який саме) порушив її права чи інтереси, яким чином, якими діями (рішенням чи бездіяльністю) відбулося втручання в її права, які саме права були порушені, чи належать вони позивачу, які обставини про це свідчать.

Закон не передбачає вимог щодо обсягу, повноти чи слушності доводів позовної заяви, але приписує щонайменше сформулювати суть (зміст) порушення, яким чином воно негативно позначилось на правах особи, яка звертається з позовом, яким чином може бути відновлено порушене право.

Зміст та обсяг порушеного права та викладення обставин, якими воно підтверджується, в кожному конкретному випадку можуть різнитися, але принаймні на рівні формулювання викладу їх змісту мають бути достатніми, щоб визначити предмет спору, його юрисдикційну належність, характер вимог, часові межі події порушення, нормативне регулювання спірних відносин, а також обставини, за яких можна ухвалити одне з обов`язкових процесуальних рішень, пов`язаних із визнанням позовної заяви прийнятною/неприйнятною.

Під змістом позовних вимог розуміються запропоновані позивачем способи судового захисту свого права, свободи чи інтересу, які повинні формулюватися максимально чітко і зрозуміло. Обставинами, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, є конкретні юридичні факти з настанням яких суб`єкти публічного права вступають між собою у спірні правовідносини. Обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, складають підставу позову.

Необхідно звернути увагу на те, що дія - це активна поведінка суб`єкта владних повноважень.

У свою чергу протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це зовнішня форма поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Предметом оскарження до Верховного Суду як суду першої інстанції є, зокрема, акти, дії чи бездіяльність Верховної Ради України, а позовні вимоги про зобов`язання вказаного суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії є способом поновлення порушених прав позивача, які мають бути похідними від основної вимоги про визнання протиправними відповідних дій чи бездіяльності відповідача.

Визначення (формулювання) позовних вимог, з якими особа звертається до суду за захистом своїх прав на етапі подання позовної заяви, є диспозитивним правом позивача, за змістом якого кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд.

У свою чергу суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу (частина 2 статті 9 КАС).

Водночас виклад обставин в уточненій позовній заяві, якими позивачка обґрунтовує свої вимоги, не дозволяє визначити підстави адміністративного позову, зокрема, встановити: які правовідносини виникли між ОСОБА_1 та Вищою радою правосуддя, Конституційним Судом України, час їх виникнення, які саме акти, дії чи бездіяльність відповідача у спірних правовідносинах позивачка вважає протиправними, чим вони порушили її права або законні інтереси.

Отже, у позовній заяві в новій редакції ОСОБА_1 не усунула недоліки, про які йшлося в ухвалі Верховного Суду від 21 грудня 2021 року, а повторно окреслила проблемні питання, які містяться у первинній редакції позовної заяви.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Ураховуючи, що позивачка не усунула недоліки, зазначені в ухвалі Верховного Суду від 21 грудня 2021 року, позовна заява підлягає поверненню.

Згідно з частиною восьмою статті 169 КАС повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом, а тому не є обмеженням доступу позивача до правосуддя та забезпечує практичну можливість реалізації його права на судовий захист.

Щодо клопотання ОСОБА_1 про надання допомоги в оформленні позовної заяви слід зазначити таке.

Положеннями частини четвертої статті 160 КАС передбачено, що на прохання позивача службовцем апарату адміністративного суду може бути надана допомога в оформленні позовної заяви.

Також, слід звернути увагу, що ОСОБА_1 має право скористатися безоплатною правовою допомогою.

Так, право на безоплатну правову допомогу, порядок реалізації цього права, підстави та порядок надання безоплатної правової допомоги, державні гарантії щодо надання безоплатної правової допомоги визначені Законом України від 02 червня 2011 року № 3460-VI «Про безоплатну правову допомогу» (далі - Закон № 3460-VI).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1 Закону № 3460-VI безоплатна правова допомога - правова допомога, що гарантується державою та повністю або частково надається за рахунок коштів Державного бюджету України, місцевих бюджетів та інших джерел.

Статтею 3 Закону N 3460-VI визначено, що право на безоплатну правову допомогу - гарантована Конституцією України можливість громадянина України, іноземця, особи без громадянства, у тому числі біженця, чи особи, яка потребує додаткового захисту, отримати в повному обсязі безоплатну первинну правову допомогу, а також можливість певної категорії осіб отримати безоплатну вторинну правову допомогу у випадках, передбачених цим Законом.

Верховний Суд вважає за потрібне роз`яснити позивачці, що у тому разі, якщо заявники не мають спеціальних знань у сфері права для належного й ефективного судового захисту своїх прав, держава гарантує надання відповідних правових послуг за кошти Державного бюджету України, місцевих бюджетів та інших джерел для соціально незахищених верств населення.

Зі змісту пункту 3 частини другої статті 13 Закону № 3460-VI випливає, що безоплатна вторинна правова допомога включає такі види правових послуг як складення документів процесуального характеру.

Отже, на законодавчому рівні закріплені державні гарантії щодо надання безоплатної правової допомоги і для реалізації своїх прав ОСОБА_1 може звернутися по правову допомогу до відповідного центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги.

Разом з тим, таке право позивач може реалізувати на етапі складання тексту позовної заяви, а не після її направлення до суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 169, 248, 256, 295 КАС України Суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя, Конституційного Суду України, треті особи: представництво ООН в Україні, ОСОБА_2 , про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - повернути позивачці.

Копію ухвали та позовну заяву разом із усіма доданими до неї документами надіслати особі, яка її подала.

Роз`яснити, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до суду в порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України.

Ухвала набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга на ухвалу Верховного Суду може бути подана до Великої Палати Верховного Суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Суддя-доповідач Л.В. Тацій

Судді: А.А. Єзеров

В.М. Кравчук

О.П. Стародуб

С.Г. Стеценко