Справа № 480/7491/21
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2022-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2022 р. Справа № 480/7491/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Жигилія С.П. , Русанової В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 29.10.2021, головуючий суддя І інстанції: М.М. Шаповал, м. Суми, по справі № 480/7491/21

за позовом Військової частини НОМЕР_2

до ОСОБА_1

про стягнення матеріальної шкоди,

ВСТАНОВИВ

Військова частина НОМЕР_2 (далі - ВЧ НОМЕР_2, позивач) звернулася до Сумського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , відповідач), в якому, просила суд:

- стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) завдану матеріальну шкоду у сумі 280000,00 (двісті вісімдесят тисяч) гривень на користь Військової частини НОМЕР_2 за наступними реквізитами: отримувач - Військова частина НОМЕР_2, ЄДРПОУ - 26615319, банк отримувача - Держказначейська служба України м. Київ, МФО - 820172, розрахунковий рахунок - UA4091715, призначення платежу (2101020, відшкодування вартості втраченого майна).

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що під час служби в період з 02.03.2015 по 10.05.2016 ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді начальника речової служби тилу Військової частини - польова пошта НОМЕР_5, недотримуючись правил зберігання військового майна, яке встановлюється Статутом внутрішньої служби ЗСУ, Дисциплінарним статутом ЗСУ, п. 17 ст. IV постанови Верховної Ради України «Про затвердження Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців Збройних Сил України та інших військових формувань у мирний час», пункту д) постанови Кабінету Міністрів України від 02.11.1995 № 880 «Про затвердження Переліку військового майна, нестача або розкрадання якого відшкодовується винними особами у кратному співвідношенні до його вартості», Положення про військове господарство в Збройних Силах України, затвердженого наказом МО України від 16.07.1997 № 300, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, не виконуючи свої службові обов`язки, допустив втрату ввіреного для службового використання військового майна речової служби тилу частини. Внаслідок допущення порушень правил зберігання військового речового майна було виявлено нестачу на загальну вартість 280000,00 грн, а саме: 28 бронежилетів «КОРСАР М3с1-4», 60 шоломів кевларових.

Зважаючи на викладене, позивач вважає, що наявні всі передбачені законодавством підстави для стягнення з відповідача на користь держави в особі ВЧ НОМЕР_3 майнової шкоди, заподіяної ОСОБА_1 внаслідок нестачі майна, переданого йому під звіт.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 29.10.2021 у справі №480/7491/21 адміністративний позов Військової частини НОМЕР_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) завдану матеріальну шкоду в наслідок втраченого майна в сумі 280000 гривень.

Відповідач, не погодившись з вказаним рішенням суду, посилаючись на його незаконність, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 29.10.2021 та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

В апеляційній скарзі з посиланням на постанову Верховного Суду касаційного цивільного суду у справі № 452/435/17 від 02.09.2020 наполягає на пропущенні позивачем строку звернення до суду з цим позовом без поважних причин, враховуючи, що право у позивача на звернення до суду з позовом про відшкодування шкоди виникло ще на стадії досудового слідства після пред`явлення підозри ОСОБА_1 (30.03.2017), а не 01.06.2021, як вказує ВЧ НОМЕР_2, в той час як позов до суду подано 04.08.2021.

Вважає необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсності твердження позивача про те, що лише після винесення ухвали Переяслав-Хмельницьким міськрайонним судом Київської області від 01.06.2021 про звільнення ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності на підставі ч.1 ст.49 Кримінального кодексу України (далі - КК України), якою роз`яснено, що потерпілий (ВЧ НОМЕР_2) має право пред`явити позов в порядку цивільного судочинства, у ВЧ НОМЕР_2 виникло право на подання позовної заяви, оскільки в ухвалі суд не вирішував питання щодо відшкодування шкоди. При цьому звертає увагу, що ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 01.03.2018 було відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом Військового прокурора Дарницького гарнізону України в інтересах держави в особі ВЧ НОМЕР_2 та роз`яснено підсудність позову про відшкодування з ОСОБА_1 шкоди адміністративному суду, що позивач приховав при розгляді даної справи в суді першої інстанції. Крім того, в подальшому ухвалами Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 07.06.2018, 19.04.2019, 31.05.2019 було також відмовлено у відкритті провадження у зв`язку з порушенням підсудності, що дає підстави стверджувати, що позивачу було достеменно відомо про необхідність звернення позивача з даним позовом саме в порядку адміністративного судочинства.

У поданому до суду апеляційної інстанції відзиві на апеляційну скаргу позивач просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 , а рішення Сумського окружного адміністративного суду від 29.10.2021 у справі № 480/7491/21 - залишити без змін, як законне та обґрунтоване. Вважає доводи відповідача про пропуск строку звернення до суду з цим позовом хибними та формальними, оскільки скористатись своїм правом звернення до суду в рамках кримінального провадження на стадії досудового розслідування, а саме під час пред`явлення підозри ОСОБА_1 , позивач не мав можливості, так як лише 04.12.2018 Переяслав-Хмельницьким міськрайонним судом Київської області у справі № 373/707/17 ВЧ НОМЕР_2 було визнано потерпілим у кримінальному провадженні № 00000028 та такою, якій завдано кримінальним правопорушенням матеріальну шкоду. При цьому звернув увагу, що відповідно до ч. 7 ст. 128 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України), особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право його пред`явити в порядку цивільного судочинства.

Крім того, посилаючись на приписи ч.ч.1, 5 ст.128 КПК України, ч.2 ст.265 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), ст.19 Цивільного процесуального кодексу України (далі- ЦПК України), ч.ч.1, 2 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), стверджує, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що початок строку звернення до суду із цим позовом необхідно обчислювати з 01.06.2021 (дати прийняття рішення суду про звільнення відповідача від кримінальної відповідальності та закриття провадження у справі № 373/707/17), оскільки саме з цього дня у ВЧ НОМЕР_2 виникли підстави для пред`явлення цього позову в порядку адміністративного судочинства.

Підсумовуючи викладене, вважає, що судом першої інстанції вірно встановлено факти та обставини, які свідчать про порушення прав та інтересів ВЧ НОМЕР_2 внаслідок дій ОСОБА_1 , який перебуваючи на посаді, що відноситься до публічної служби та будучи відповідальною особою, завдав шкоди державі, в особі ВЧ НОМЕР_2, в розмірі 280000,00 грн шляхом втрати йому ввіреного майна в період здійснення ним установлених повноважень, пов`язаних з виконанням завдань і функцій державного органу, і тому є всі підстави залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно з ч. 4 ст.229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу в ВЧ НОМЕР_2 (польова пошта НОМЕР_5).

Відповідно до наказу командира ВЧ НОМЕР_2 (польова пошта НОМЕР_5) № 208 від 02.08.2016 позивач на підставі наказу Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України № 201 від 10.05.2016 приступив до виконання службових обов`язків за посадою начальника речової служби військової частини - польова пошта НОМЕР_4.

З наявних у справі довідок вбачається, що відповідач у період з 28.02.2015 по 10.05.2016 перебував на посаді начальника речової служби тилу військової частини польова пошта НОМЕР_5 (начальник речової служби тилу 43 окремої артилерійської бригади Сухопутних військ Збройних Сил України, ВОС-2504003).

Згідно з інвентаризаційним описом майна речової служби військової частини польова пошта НОМЕР_5 станом на 31.12.2016 було виявлено нестачу шоломів кевларових у кількості 60 штук та бронежилетів "Корсар МЗс1-4" у кількості 28 штук.

Відповідно до довідки-розрахунку № 23 (без дати) вартість відсутнього майна за результатами проведеної інвентаризації складає 280 000 грн.

Дані про виявлену під час інвентаризації нестачу шоломів кевларових у кількості 60 штук та бронежилетів "Корсар МЗс1-4" у кількості 28 штук, на загальну суму 280000 грн занесено до Книги № 9 реєстрації облікових документів (Книга обліку нестач) військової частини НОМЕР_5.

За підсумками службового розслідування наказом командира військової частини - польова пошта НОМЕР_5 № 334 від 17.02.2017 визначено: начальнику відділення персоналу підготувати відповідні документи про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді пониження військового звання на один ступінь старшого лейтенанта ОСОБА_1 , у відповідності до п. «е» ст. 68 Дисциплінарного статуту Збройних сил України; помічнику командира військової частини з фінансово-економічної роботи-начальнику фінансово економічної служби занести до книг втрат та нестач по речовій службі втрачене майно речової служби на суму 280000,00 грн, а також занести в книгу стягнень та нарахувань суму в розмірі 280000,00 грн відносно позивача з подальшим утриманням даних коштів з його грошового забезпечення; помічнику командира частини з правової роботи-начальнику групи направити копію матеріалів розслідування до військової прокуратури Дарницького гарнізону.

Ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 01.06.2021 у справі № 373/707/17 звільнено ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 413 КК України, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України, в зв`язку із закінченням строків давності. Кримінальне провадження № 373/707/17 за обвинуваченням ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 413 КК України, - закрито.

Враховуючи невідшкодування відповідачем вказаної шкоди, завданої виявленою нестачею, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з наявності у відповідача обов`язку щодо відшкодування збитків у розмірі 280000 грн на користь держави в особі позивача, з огляду на виявлену та підтверджену документами нестачу шоломів кевларових у кількості 60 штук та бронежилетів "Корсар МЗс1-4" у кількості 28 штук.

При цьому, суд першої інстанції вважав позовні вимоги такими, що заявлені з дотриманням строку звернення до суду.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що предметом адміністративного позову у цій справі є стягнення з відповідача на користь позивача 280000,00 грн майнової шкоди.

Згідно з частиною п`ятою статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 грудня 2018 у справі №818/1688/16 (провадження № 11-892апп18) з метою встановлення чіткого критерію визначення юрисдикції спорів щодо відшкодування шкоди/стягнення збитків, завданих особою, яка перебуває або перебувала на посадах, віднесених до державної або публічної служби, за позовом суб`єкта владних повноважень, відступила від висновків, викладених у постановах від 10 квітня 2018 року у справі № 533/934/15-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 815/5027/15, від 03 жовтня 2018 року у справі №755/2258/17 та вказала про наступне.

У випадку зобов`язання особи, яка перебуває на посаді державної/публічної служби, відшкодувати шкоду або збитки, завдані внаслідок виконання нею службових/посадових обов`язків, перед судом обов`язково постане питання не лише встановлення обсягу завданої шкоди/збитків, а й оцінки правомірності дій такої особи.

Водночас у рамках цивільного процесу суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному процесі в силу приписів статті 19 КАС, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення.

Указані спори підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такі, що пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків, навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувається після її звільнення з державної служби.

Тобто, спори про відшкодування шкоди або збитків, завданих особою внаслідок виконання нею службових/посадових обов`язків підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства, отже і перебіг строку звернення до суду з цим адміністративним позовом повинен визначатися саме відповідними нормами КАС України.

Колегія суддів звертає увагу, що вирішення питання щодо дотримання позивачем строків звернення до суду не виходить за межі розгляду апеляційної скарги в силу ч.4 ст.123 КАС України.

Отже, суд апеляційної інстанції наділений повноваженнями перевіряти дотримання строків звернення до суду.

Верховний Суд переглядаючи рішення судів в порядку касаційного оскарження неодноразово надавав оцінку у тому числі і дотриманню строку звернення до суду, зокрема у постановах від 23.04.2020 по справі № 525/1144/16-а, від 05.08.2020 по справі № 826/15632/17, від 09.07.2020 по справі № 826/14271/15, від 26.01.2021 року по справі № 620/1720/20, від 24.06.2021 у справі № 420/4099/2 та інших.

Згідно з п.5 ч.1 ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи подано адміністративний позов у строк, установлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

За змістом ч. 1 ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з ч. 2 ст. 122 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.

Враховуючи вимоги ч.2 ст.122 КАС України та те, що ВЧ НОМЕР_2 (позивач по справі) є суб`єктом владних повноважень, для його звернення до суду з даним позовом встановлено тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог.

При цьому, колегія суддів зазначає, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами передбачено законом з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними певних процесуальних дій, передбачених КАС України.

Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Це, насамперед, визначено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків пов`язане з необхідністю досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Отже, для вирішення питання про правильність застосування судом першої інстанції строку звернення до суду суб`єкта владних повноважень необхідно з`ясувати, коли саме виникли підстави, що дають йому право на пред`явлення визначених законом вимог, коли розпочався перебіг цього строку.

Слід зазначити, що пропуск строку передбаченого ч.2 ст. 122 КАС України не є безумовною підставою для повернення позовної заяви або залишення адміністративного позову без розгляду, оскільки, за наявності поважних причин його пропуску, такий строк може бути поновлено.

За змістом наведеної процесуальної норми законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про ці факти.

Зокрема, причини пропуску строку звернення до адміністративного суду можуть бути визнані судом поважними лише якщо відповідні обставини виникли об`єктивно, незалежно від волі особи, безпосередньо унеможливлюють або ускладнюють можливість подання позову у визначений законом строк, виникли протягом строку, який пропущено та підтверджується належними і допустимими доказами.

Колегія суддів зауважує, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду із позовом визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Поняття "особа повинна" слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій, і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Статтею 44 КАС України передбачено обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, а також виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом (пункти шостий, сьомий частини п`ятої цієї статті).

Наведеними положеннями КАС України чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема щодо дотримання строку звернення до суду.

Для цього учасник справи як особа, зацікавлена у поданні позовної заяви, повинен вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати у повному обсязі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.

Отже, у разі звернення позивача з позовом зі спливом значного періоду часу, позивачем мають бути наведено переконливі підстави для поновлення пропущеного процесуального строку. Тобто, тягар доказування, в цьому випадку, покладається саме на позивача.

Колегією суддів встановлено, що факт наявності шкоди, яку просить стягнути позивач з ОСОБА_1 , встановлений наказом командира військової частини - польова пошта НОМЕР_5 № 334 від 17.02.2017, актом проведення службового розслідування по факту залишків нестачі речового майна в речовій службі військової частини польова пошта НОМЕР_5 від 18.02.2017.

Отже, з 18.02.2017 у ВЧ НОМЕР_2 виникли підстави для звернення до суду з цим позовом до ОСОБА_1 , а тому з 19.02.2017 розпочав перебіг процесуального строку звернення до суду з позовом у цій справі.

Таким чином, тримісячний строк, установлений ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення позивача з позовом про стягнення шкоди, сплив 20.05.2017.

Враховуючи, що ВЧ НОМЕР_2 звернулася до суду з цим позовом засобами поштового зв`язку 04 серпня 2021 року, колегія суддів приходить до висновку про те, що позивач пропустив тримісячний строк звернення до суду з позовом.

При цьому, суд першої інстанції, приймаючи до розгляду позовну заяву, не звернув уваги на вказані вище обставини та помилково вважав, що початок строку для подання позовної заяви необхідно обчислювати з дати прийняття рішення суду про звільнення відповідача від кримінальної відповідальності та закриття провадження (01.06.2021).

Колегія суддів вважає вказаний висновок суду першої інстанції таким, що зроблений при неповному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для спраи та не вірному застосуванні норм процесуального права, оскільки, як встановлено судом апеляційної інстанції вище, підстави для звернення позивача до суду з цим позовом виникли 18.02.2017.

Крім того, в матеріалах справи наявні копії ухвали Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 01.03.2018, якою відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом Військового прокурора Дарницького гарнізону України в інтересах держави в особі ВЧ НОМЕР_2 та роз`яснено підсудність позову про відшкодування з ОСОБА_1 шкоди адміністративному суду, а також ухвал Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 07.06.2018, 19.04.2019, 31.05.2019, якими було також відмовлено у відкритті провадження у зв`язку з порушенням підсудності, що дає підстави стверджувати, що позивачу було достеменно відомо про необхідність звернення позивача з даним позовом саме в порядку адміністративного судочинства.

Колегія суддів зазначає, що позивачем не наведено наявності об`єктивно непереборних обставин, які не залежали від його волевиявлення чи обставин, які були б пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для звернення до суду із цим позовом, які б унеможливили звернення його до суду в межах встановленого КАС України строку. Обставини, на які посилається позивач, не свідчать про існування будь-яких об`єктивних перешкод у реалізації ним своїх прав на звернення до суду про стягнення шкоди.

Вказаний висновок суду апеляційної інстанції узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 11.07.2019 по справі № 0940/1181/18, яка є обов`язковою для врахування з огляду на приписи ч.5 ст.242 КАС України.

Відповідно до статті 17 Закон України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

Так, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (див. рішення Європейського суду у справі "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії" від 28 жовтня 1998 року, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо: з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

У свою чергу, згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Разом з тим, судом першої інстанції не надано належної оцінки причинам пропуску строку на звернення позивача до суду з цим позовом та не досліджено обставини, що свідчать про відсутність підстав для поновлення цього строку.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За приписами ст. 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Отже, оскільки позивачем пропущено встановлений законом тримісячний строк звернення до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 завданої матеріальної шкоди у сумі 280000,00 (двісті вісімдесят тисяч) гривень на користь військової частини НОМЕР_2, не наведено будь-яких інших обґрунтувань та не надано належних доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення Сумського окружного адміністративного суду від 29.10.2021 по справі № 480/7491/21 з прийняттям постанови про залишення адміністративного позову ВЧ НОМЕР_2 без розгляду.

При цьому, враховуючи, що за наслідками апеляційного перегляду колегія суддів дійшла висновку про необхідність залишення позовної заяви без розгляду, вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо відмови у задоволенні позову ВЧ НОМЕР_2 є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 122, 123, 229, 240, 241, 243, 250, 308, 310, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 29.10.2021 по справі № 480/7491/21 - скасувати.

Прийняти постанову, якою адміністративний позов Військової частини НОМЕР_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди - залишити без розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді С.П. Жигилій В.Б. Русанова