Справа № 500/2477/22
Суддя: Чепенюк Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2022-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у забезпеченні позову

Справа № 500/2477/22

07 липня 2022 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд у складі судді Чепенюк О.В., розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи заяву представника позивача про забезпечення позову в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Військово-лікарської комісії при Тернопільському районному територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Міністерство оборони України про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військово-лікарської комісії при Тернопільському районному територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову, яка оформлена довідкою Військово-лікарської комісії при Тернопільському районному територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки від 21.04.2022 №12/3000.

Ухвалою суду від 04.07.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати суддею одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами у строк, встановлений статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), та з урахуванням положень статей 257-262 КАС України.

06.07.2022 до суду надійшла заява представника позивача адвоката Сагайдака Володимира Васильовича про забезпечення позову, у якій заявник просить:

зупинити дію індивідуального акта, зокрема, зупинити дію та виконання оскаржуваної постанови, яка оформлена довідкою Військово-лікарської комісії при Тернопільському районному територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки від 21.04.2022, номенклатурний номер 12/3000, до набрання законної сили рішення у справі № 500/2477/22;

заборонити відповідачу вчиняти певні дії, зокрема, чинити перешкоди у вільному пересуванні по території України до набрання законної сили рішення у справі № 500/2477/22;

заборонити відповідачу вчиняти певні дії, зокрема, вчиняти будь-які подальші дії, що призводять до участі у несенні військової служби позивачем до набрання законної сили рішення у справі № 500/2477/22.

В обґрунтування поданої заяви представник позивача зазначив, що відповідачем протягом 21.04.2022 здійснювалось обстеження та медичний огляд ОСОБА_1 з метою визначення придатності на військову службу під час загальної мобілізації. По закінченню медичного огляду позивача було визнано придатним до військової служби, про що видано постанову, яка оформлена довідкою Військово-лікарської комісії при Тернопільському районному територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки від 21.04.2022, номенклатурний номер 12/3000.

Позивач не погоджується з результатами та висновками обстеження та медичного огляду, оскільки вважає, що зазначений у постанові від 21.04.2022 висновок про визнання його придатним до військової служби є протиправним, сформованим без проведення належного медичного огляду та обстеження, а також необгрунтованим. Позивач є хворою людиною, має фізичні та фізіологічні вади, з важкістю пересувається та задовольняє природньо-необхідні потреби. Без сторонньої допомоги забезпечити життєдіяльність позивача є неможливою, на підтвердження чого до позовної заяви додав медичні висновки спеціалістів за 2018, 2022 роки.

10.05.2022 позивач звертався до відповідача із письмовою заявою про забезпечення повторного медичного огляду та обстеження, перегляду оскаржуваної постанови, проте його звернення не розглянуте.

Також представник позивача зазначив що, якщо не зупинити дію рішення оскаржуваної постанови, то ОСОБА_1 буде призваний до військової служби, нестиме військові обов`язки, зокрема, братиме безпосередню участь у військових діях. Наведене є неможливим за наявності хвороб, які є в позивача, несення військової служби за наявності зазначених хвороб завдасть шкоди життю та його здоров`ю. Якщо не зупинити дію оскаржуваної постанови, то у майбутньому буде неможливо виконати рішення по даній справі, адже шкода по найвищій соціальній цінності (здоров`ю або є навіть життю) вже буде завданою. Долучена до позовної заяви медична документація дозволяє стверджувати, що наявні очевидні ознаки протиправності оскаржуваної постанови. Відтак заявник вважає, що є підстави для вжиття заходів забезпечення позову у вказані ним способи.

Розгляд заяви про забезпечення позову проведено без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи доводи заяви про забезпечення позову та наявні докази, суд приходить до таких висновків.

Частиною першою статті 150 КАС України передбачено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи визначених законом заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо її буде прийнято на користь позивача.

Інститут забезпечення адміністративного позову регламентовано статтями 150-158 КАС України, які закріплюють підстави для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а також способи забезпечення позову в адміністративному процесі. Наявність такого інституту є однією з гарантій виконання рішення адміністративного суду і спрямовані на забезпечення принципу обов`язковості судових рішень.

Відповідно до частини другої статті 150 КАС України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Частиною першою статті 151 КАС України визначено, що позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб (частина друга статті 151 КАС України).

Згідно з пунктом 5 частини третьої статті 151 КАС України не допускається забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення суб`єкта владних повноважень, яке не є предметом оскарження в адміністративній справі, або встановлення заборони або обов`язку вчиняти дії, що випливають з такого рішення.

При розгляді заяви про вжиття заходів забезпечення позову суд оцінює обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:

розумності, обґрунтованості й адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу;

наявності зв`язку між конкретним видом, що застосовується для забезпечення позову, і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий вид забезпечення забезпечити фактичне виконання рішення суду у разі його задоволення;

імовірності виникнення утруднень для виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів;

необхідності у зв`язку із вжиттям заходів запобігти порушенню прав та інтересів інших осіб, в тому числі, й осіб, які не приймають участь у розгляді справи.

Отже, заявник обов`язково повинен обґрунтувати своє клопотання і з цією метою подати докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язує застосування певного заходу забезпечення позову. Доказами у даному випадку вважатимуться будь-які відомості, що вказують на ймовірне порушення прав (свобод, інтересів) під час провадження у справі. При цьому тягар доказування при розгляді клопотання покладається виключно на заявника.

У свою чергу суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Предметом позовних вимог у цій справі є оскарження акта індивідуального характеру - постанови (висновку) Військово-лікарської комісії при Тернопільському районному територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки, оформленого довідкою від 21.04.2022 №12/3000.

Із наявних у матеріалах справи доказів суд не вбачає очевидних ознак протиправності оскаржуваного рішення та зазначає, що оцінку протиправності оскаржуваного рішення буде надано за наслідками розгляду справи по суті заявлених позовних вимог, а не на стадії розгляду заяви про забезпечення позову.

У постанові Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 826/16509/18 (ЄДРСР 81046468) зазначено, що суд, який застосовує заходи забезпечення позову з підстав очевидності ознак протиправності оскарженого рішення, на основі наявних у справі доказів повинен бути переконаний, що рішення явно суперечить вимогам закону за критеріями, передбаченими частиною 2 статті 2 КАС України, порушує права, свободи або інтереси позивача і вжиття заходів забезпечення позову є способом запобігання істотним та реальним негативним наслідкам цього порушення. Твердження про «очевидність» порушення до розгляду справи по суті є висновком, що свідчить про правову позицію суду наперед. Тому застосування заходів забезпечення позову з цієї підстави допускається у виключних випадках.

Великою Палатою Верховного Суду у рішенні від 28.03.2018 у справі № 800/521/17 (ЄДРСР 73082059) зазначено, що позов не може бути забезпечено таким способом, що фактично підмінює собою судове рішення у справі та вирішує позовні вимоги до розгляду справи по суті.

Суд наголошує, що прийняття рішення про забезпечення позову доцільно та можливе лише в разі наявності достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення може у майбутньому ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду чи привести до потреби докладати значні зусилля та витрати для відновлення прав та інтересів позивача або є очевидними ознаками протиправності оскаржуваного рішення та порушення прав позивача цим рішенням.

Також суд зауважує, що заявник у заяві про забезпечення позову просить не лише зупинити дію постанови (висновку) військово-лікарської комісії щодо придатності ОСОБА_1 до військової служби, а й заборонити військово-лікарській комісії чинити перешкоди у вільному його пересування по території України та вчиняти дії, що призводять до участі у несенні військової служби. Разом з тим, враховуючи компетенцію військово-лікарської комісії, суд вважає, що такий спосіб забезпечення позову стосовно заборони відповідачу вчиняти певні дії не узгоджується з повноваженнями такого суб`єкта.

Так, статтею 70 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» від 19.11.1992 №2801-XII передбачено, що військово-лікарська експертиза визначає придатність до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, встановлює причинний зв`язок захворювань, поранень і травм з військовою службою та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям. Військово-лікарська експертиза здійснюється військово-лікарськими комісіями, які створюються при військових комісаріатах і закладах охорони здоров`я Міністерства оборони України, Служби безпеки України та інших військових формувань, а також Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.

Військово-лікарська комісія діє на підставі Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України №402 від 14.08.2008 (далі - Положення №402).

У відповідності до пункту 2.1 розділу II Положення №402 для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі). Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця. Постанови штатних та позаштатних ВЛК обов`язкові до виконання.

Підпунктом 2.4.4 пункту 2.4 розділу II Положення №402 визначено, що на ВЛК регіону покладаються:

організація військово-лікарської експертизи, керівництво підпорядкованими ВЛК, контроль за їхньою роботою та надання їм методичної і практичної допомоги в зоні відповідальності;

контроль за організацією та проведенням медичного огляду осіб, визначених у пункті 1.2 розділу I Положення, поповнення, що прибуває для комплектування Збройних Сил України, з метою правильного розподілу його за родами військ, військовими частинами (кораблями), підрозділами та військовими спеціальностями, а також кандидатів на навчання за військовими спеціальностями з урахуванням стану здоров`я та фізичного розвитку;

розгляд заяв, пропозицій, скарг та прийом відвідувачів з питань військово-лікарської експертизи;

аналіз та узагальнення результатів і досвіду роботи підпорядкованих ВЛК;

проведення спільно з головними (провідними) медичними спеціалістами та іншими лікарями - спеціалістами аналізу та оцінки результатів медичного огляду військовослужбовців та інших контингентів, розробка пропозицій для покращення військово-лікарської експертизи;

організація та керівництво науковою роботою з питань військово-лікарської експертизи у підпорядкованих ВЛК;

підготовка та вдосконалення кадрів для ВЛК;

розробка та подання до ЦВЛК пропозицій з уточнення, доповнення та внесення змін до нормативно-правових актів з питань військово-лікарської експертизи;

контроль за організацією та проведенням лікувально-оздоровчої роботи серед допризовників та призовників, обстеженням та медичним оглядом призовників, кандидатів на навчання у ВВНЗ, громадян, які приймаються на військову службу за контрактом, військовозобов`язаних, резервістів, надання методичної та практичної допомоги органам та закладам охорони здоров`я України та військовим комісаріатам у цій роботі;

проведення спільно з органами МОЗ України і військовими комісаріатами аналізу та узагальнення результатів лікувально-оздоровчої роботи серед допризовників і призовників, обстеження та медичного огляду допризовників, призовників, громадян, які вступають у ВВНЗ, громадян, які приймаються на військову службу за контрактом, військовозобов`язаних, резервістів, розроблення пропозицій щодо покращення цієї роботи;

контроль за організацією та станом лікарсько-льотної експертизи в учбових та спортивних авіаційних закладах Товариства сприянні обороні України (далі - ТСО України), які знаходяться в межах регіону.

З огляду на такі завдання, що покладаються на військово-лікарську комісію, необхідність вжиття заходів шляхом заборонити відповідачу вчиняти певні дії є необгрунтованою.

Таким чином, перевіривши зазначені у поданій заяві доводи заявника на предмет їх відповідності вище викладеним нормам та з`ясованим судом обставинам, а також оцінивши докази, що уже містяться у наданих матеріалах, суд дійшов висновку про необґрунтованість заяви та, як наслідок, про відсутність правових підстав для вжиття заходів забезпечення позову. За переконанням суду, вжиття заходів забезпечення позову може свідчити про передчасне ухвалення рішення без вирішення спору по суті. Отож, у задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову слід відмовити.

Керуючись статтями 150-157, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Військово-лікарської комісії при Тернопільському районному територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Міністерство оборони України про визнання протиправною та скасування постанови відмовити.

Копію ухвали надіслати учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Чепенюк О.В.