Справа № 640/27167/20
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2022-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.

суддів: Мєзєнцева Є.І.

Єгорової Н.М.

При секретарі: Шепель О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 липня 2021 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк Камбіо» до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 20 березня 2021 року № ,

В С Т А Н О В И В :

Публічне акціонерне товариство «Банк Камбіо» (далі - позивач, Публічне акціонерне товариство «Банк Камбіо») звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві (далі - відповідач, ГУ ДПС у м. Києві) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 20 березня 2021 року № .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем протиправно збільшено суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість, оскільки з моменту запровадження ліквідаційної процедури відкликання банківської ліцензії ПАТ «Банк Камбіо» не є банківською установою і до нього не застосовуються положення пункту 189.15 статті Податкового кодексу України.

На думку позивача, відповідно до ч.6 статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ч.3 статті 53 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», пункту 3.1 глави 3 розділу III Положення про застосування Національним банком України заходів впливу ліквідація банку ані за ініціативою НБУ, ані за ініціативою власників банку не може вважатися завершеною, оскільки не відповідає вимогам цих нормативних положень, що визначають момент закінчення ліквідації банку.

Позивач звертає увагу, що процедура ліквідації банку вважається завершеною, а банк ліквідованим з дня внесення запису про це до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців. Національний банк України вносить запис до Державного реєстру банків про ліквідацію банку на підставі отриманого від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб рішення про затвердження ліквідаційного балансу та звіту ліквідатора. Проте, в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відсутній запис про державну реєстрацію припинення юридичної особи - ПАТ «Банк Камбіо», а тому застосування ПАТ «Банк Камбіо» пункту 197.12 статті 197 та пункту 189.15 статті 189 Податкового кодексу України при здійснені постачання (продажу) майна, набутого ним у власність, шляхом звернення стягнення на таке майно, є правомірним і не порушує податкового законодавства.

Крім того, позивач звертає увагу на те, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань щодо сплати податків і зборів.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 липня 2021 року позовні вимоги задоволено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Головне управління ДПС у м. Києві звернулось до Шостого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки, викладені в оскаржуваному судовому рішенні не відповідають фактичним обставинам у справі та суперечать нормам матеріального та процесуального права. Вважає, що позивачем порушено норми пункту 188.1 статті 188, пункту 189.9 статті 189 ПК України, що призвело до заниження податкових зобов`язань з реалізації нежилих приміщень.

Скаржник вважає, що юридична особа після відкликання в неї банківської ліцензії втрачає право надавати банківські послуги та не може функціонувати як банк, а тому при продажу нерухомості позивач не мав права застосовувати норми пункту 189.15 статті 189 Податкового кодексу України в частині бази оподаткування податком на додану вартість.

Позивач не скористався своїм правом в межах установленого судом строку для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, з огляду на таке.

Відповідно до пп. 78.1.7 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України (надалі - ПК України), наказу Головного управління ДПС у м. Києві від 27 січня 2020 року № 295 проведено документальну позапланову перевірку ПАТ «Банк Камбіо» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01 січня 2016 року по 12 лютого 2020 року, валютного законодавства за період з 01 січня 2016 року по 12 лютого 2020 року, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування за період з 01 січня 2013 року по 12 лютого 2020 року та іншого законодавства за відповідний період, згідно з планом перевірки, наведеним у додатку 1 до акта перевірки.

За результатами перевірки контролюючим органом складено акт від 19 лютого 2020 року № 19/26-15-05-10-01/26549700 та встановлено наступні порушення:

- пункту 188.1 статті 188, пукнту 189.9 статті 189 ПК України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 1 198 473,00 грн, в тому числі: за листопада 2017 року на суму 243 828, 00 грн, грудень 2017 року на суму 194 595,00 грн, за травень 2018 року на суму 149 467,00 грн, за липень 2018 року на суму 610 583,00 грн;

- пункту 49.1, підпункту 49.18.1 пункту 49.18 статті 49 ПК України, в результаті чого несвоєчасно подано податкові декларації з податку на додану вартість за липень 2019 року та серпень 2019 року;

- частини восьмої статті 9 розділу ІІІ Закону України від 08.07.2010 № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», із змінами та доповненнями та пункту 6 частини третьої розділу ІV Інструкції про порядок нарахування сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449, в результаті чого несвоєчасно сплачено суми нарахованого єдиного внеску;

- пункту 57.1 статті 57 ПК України, в результаті чого несвоєчасно сплачено суми нарахованого податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки та земельного податку з юридичних осіб.

На підставі акта перевірки від 19 лютого 2020 року № 19/26-15-05-10-01/26549700 Головним управлінням ДПС у м Києві винесено податкове повідомлення-рішення від 20 березня 2020 року № , яким за порушення пункту 188.1 статті 188, пункту 189.9 статті 189 ПК України ПАТ «Банк Камбіо» збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість за основним платежем на 1 198 473,00 грн.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, ПАТ «Банк Камбіо» звернувся за захистом своїх порушених прав та законних інтересів до суду.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив із того, що банківська діяльність ПАТ «Банк Камбіо» на момент здійснення спірних операцій не припинена, а тому застосування позивачем норм пункту 197.12 статті 197 та пункту 189.15 статті 189 ПК України при здійснені постачання (продажу) майна, набутого ним у власність, шляхом звернення стягнення на таке майно, є правомірним.

Перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів доходить висновку, що судове рішення відповідає критеріям, визначеним статтею 242 КАС України, з огляду на таке.

Згідно з пунктом 188.1 статті 188 ПК України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів.

При цьому база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни).

Відповідно до пункту 189.15 статті 189 ПК України у разі постачання (продажу, відчуження іншим способом) банками та іншими фінансовими установами майна, набутого ними у власність внаслідок звернення стягнення на таке майно, базою оподаткування є позитивна різниця між ціною постачання та ціною придбання такого майна. Ціна придбання визначається як вартість майна, за якою таке майно набуте у власність. У разі придбання майна у платника податку ціна придбання визначається з урахуванням податку на додану вартість.

Якщо за таким майном суми податку були включені до складу податкового кредиту банком, іншою фінансовою установою, застосовуються положення пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 197.12 статті 197 ПК України звільняються від оподаткування операції банків та інших фінансових установ з постачання (продажу, відчуження іншим способом) майна, що передане фізичними особами, а також суб`єктами підприємницької діяльності - приватними підприємцями та іншими особами, які не є платниками податку, у заставу, у тому числі іпотеку, та на яке було звернено стягнення.

Звільняються від оподаткування операції банків та інших фінансових установ з постачання майна, набутого ними у власність внаслідок звернення стягнення на таке майно. Звільнення від оподаткування стосується тієї частини вартості майна, за якою воно було набуте у власність в рахунок погашення зобов`язань за договором кредиту (позики).

Судом першої інстанції встановлено, що за перевірений період ПАТ «Банк Камбіо» реалізовувало заставне нерухоме майно за адресами, а саме: м. Запоріжжя, вул. Теплична, будинок 23; м. Донецьк, вулиця 50-річчя СРСР, будинок 144; м. Новоазовськ, вул. Леніна, будинок 15; м. Донецьк, вул. Ватутіна, будинок 21; м. Донецьк, вул. Постишева, будинок 109; м. Донецьк, проспект Ілліча, будинок 36, попередньо придбане шляхом звернення стягнення на майно в рахунок погашення заборгованості за кредитними договорами.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 27 лютого 2015 року № 144 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Камбіо» виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 02 березня 2015 року № 46 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк Камбіо» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк Камбіо» та призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію ПАТ «Банк Камбіо» строком на 1 рік з 02 березня 2015 року по 01 березня 2016 року включно.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 22 лютого 2016 року № 212 продовжено строки здійснення процедури ліквідації ПАТ «Банк Камбіо» на два роки до 01 березня 2018 року включно.

Відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду від 14 лютого 2019 року №350 продовжено строки здійснення процедури ліквідації ПАТ «Банк Камбіо» строком на один рік з 02 березня 2019 року до 01 березня 2020 року включно.

Відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду від 18 лютого 2020 року №387, що набирає чинності 21 лютого 2020 року, відкликано повноваження ліквідатора ПАТ «Банк Камбіо», а визначені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» повноваження під час здійснення ліквідації ПАТ «Банк Камбіо» здійснюються Фондом безпосередньо.

Під час розгляду справи суд першої інстанції керувався, зокрема, правовою позицією Великої палати Верховного Суду, що викладена у постанові від 10 грудня 2019 року у справі №925/968/16 та дійшов висновку, що на момент здійснення спірних операцій та вирішення спору позивач перебував у ліквідаційній процедурі.

Згідно з абзацом 10 частини 1 статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» від 7 грудня 2000 року № 2121-III (надалі - Закон № 2121-III) банківська ліцензія - це документ, який видається Національним банком України в порядку і на умовах, визначених у цьому Законі, на підставі якого банки та філії іноземних банків мають право здійснювати банківську діяльність.

Відповідно до абзацу 35 частини 1 статті 2 Закону № 2121-III ліквідація банку - процедура припинення функціонування банку як юридичної особи відповідно до положень цього Закону та Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Цьому визначенню кореспондує пункт 6 частини першої статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Банк може бути ліквідований: 1) за рішенням власників банку; 2) у разі відкликання Національним банком України банківської ліцензії з власної ініціативи або за пропозицією Фонду (пункти 1 та 2 частини 1 статті 77 Закону № 2121-III).

Згідно із частиною 1 статті 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23 лютого 2012 року № 4452-VI (надалі - Закон № 4452-VI) Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених Законом про гарантування вкладів.

Відповідно до частини 2 статті 30 Закону № 4452-VI регулятивні повноваження Фонду, визначені Законом про гарантування вкладів, поширюються на всі банки в Україні. Банки зобов`язані дотримуватися нормативно-правових актів Фонду та виконувати вимоги, встановлені Фондом у межах його повноважень.

На виконання свого основного завдання Фонд у порядку, передбаченому Законом про гарантування вкладів, здійснює, зокрема процедуру виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків, організовує відчуження всіх або частини активів і зобов`язань неплатоспроможного банку, продаж неплатоспроможного банку або створення та продаж перехідного банку (пункт 8 частини другої статті 4 Закону № 4452-VI).

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону № 4452-VI виведення неплатоспроможного банку з ринку - заходи, які здійснює Фонд стосовно банку, віднесеного до категорії неплатоспроможних, щодо виведення його з ринку одним із способів, визначених статтею 39 Закону про гарантування вкладів; неплатоспроможний банк - банк, щодо якого Національний банк України прийняв рішення про віднесення до категорії неплатоспроможних у порядку, передбаченому Законом України «Про банки і банківську діяльність»; проблемний банк - банк, щодо якого Національний банк України прийняв рішення про віднесення до категорії проблемних у порядку, передбаченому Законом України «Про банки і банківську діяльність» і нормативно-правовими актами Національного банку України; тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому Законом.

Частина 2 статті 76 Закону № 2121-III передбачає, що Національний банк України не пізніше дня, наступного за днем прийняття рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, повідомляє про це рішення Фонд для вжиття ним заходів, передбачених Законом про гарантування вкладів.

Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних (частина 1 статті 34 Закону № 4452-VI).

З дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення (частина 1 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до Закону про гарантування вкладів, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання (частина 5 статті 34 Закону № 4452-VI ).

Відповідно до частини 4 статті 34 Закону № 4452-VI тимчасова адміністрація припиняється після виконання плану врегулювання або в інших випадках за рішенням виконавчої дирекції Фонду.

Національний банк України не здійснює банківський нагляд за банком, у якому запроваджено тимчасову адміністрацію, здійснюється ліквідація, крім отримання звітності та інформації до Кредитного реєстру в установленому Національним банком України порядку (частина 3 статті 76 Закону № 2121-III).

Частина 5 статті 77 Закону № 2121-III передбачає, що Фонд у день отримання рішення Національного банку України про ліквідацію банку набуває прав ліквідатора банку та розпочинає процедуру його ліквідації відповідно до Закону про гарантування вкладів.

Фонд розпочинає процедуру ліквідації банку не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення НБУ про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, крім випадку, коли ліквідація здійснюється за ініціативою власників банку (частина 4 статті 44 Закону № 4452-VI).

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 46 Закону № 4452-VI з дня початку процедури ліквідації банку, зокрема припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється. Керівники банку звільняються з роботи у зв`язку з ліквідацією банку.

Згідно із частиною 6 статті 77 Закону № 2121-III процедура ліквідації банку вважається завершеною, а банк ліквідованим з дня внесення запису про це до Єдиного реєстру.

Цьому кореспондують частина 5 статті 91 Господарського кодексу України та частина 3 статті 53 Закону № 4452-VI.

За правилами частини 7 статті 77 Закону № 2121-III Національний банк України вносить запис до Державного реєстру банків про ліквідацію банку на підставі отриманого від Фонду рішення про затвердження ліквідаційного балансу та звіту ліквідатора.

Аналіз наведених вище норм свідчить про те, що банк втрачає право надавати банківські послуги та функціонувати як банк, лише після завершення процедури ліквідації та внесення до Єдиного державного реєстру юридичних, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису про припинення юридичної особи.

Натомість, як встановлено судом першої інстанції, у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відсутній запис про припинення ПАТ «Банк Камбіо».

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції про те, що банківська діяльність ПАТ «Банк Камбіо» на момент здійснення спірних операцій не припинена, а тому застосування позивачем норм пункту 197.12 статті 197 та пункту 189.15 статті 189 ПК України при здійснені постачання (продажу) майна, набутого ним у власність, шляхом звернення стягнення на таке майно, є правомірним.

Окрім того, як вірно зазначив суд першої інстанції, відповідно до частини 3 статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час здійснення ліквідації у банку не виникає жодних додаткових зобов`язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури. Вимоги за зобов`язаннями банку із сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), що виникли під час проведення ліквідації, можуть пред`являтися тільки в межах ліквідаційної процедури та погашаються у сьому чергу відповідно до статті 52 цього Закону.

Вказані висновки узгоджуються із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 03 квітня 2020 року у справі №826/4114/18, якою керувався суд першої інстанції.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що контролюючим органом неправомірно збільшено ПАТ «Банк Камбіо» суму грошових зобов`язань з податку на додану вартість в сумі 1 198 473,00 грн, а тому податкове повідомлення-рішення від 20 березня 2020 року № є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Доводи апеляційної скарги зводяться виключно до непогодження з оцінкою обставин справи, наданою судом першої інстанції. Апеляційна скарга не містять інших обґрунтувань ніж ті, які були зазначені (наведені) в запереченні на позовну заяву, з урахуванням яких суд першої інстанції вже надав оцінку встановленим обставинам справи. Обґрунтувань неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права апеляційна скарга відповідача не містить.

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Рішення суду першої інстанції відповідає вищевказаним критеріям, а тому колегія суддів вирішила згідно статті 316 КАС України апеляційну скаргу залишити без задоволення, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись статтями 243, 244, 250, 257, 260, 310, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 липня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 05 липня 2022 року.

Головуючий суддя: В.В. Файдюк

Судді: Є.І. Мєзєнцев

Н.М. Єгорова