Справа № 120/3661/22
Суддя: Шаповалова Тетяна Михайлівна
Дата ухвалення: 2022-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

06 липня 2022 р. Справа № 120/3661/22

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Шаповалової Тетяни Михайлівни, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Липовецької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2022 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (далі позивачі) звернулися до суду з адміністративним позовом до Липовецької міської ради (далі відповідач або Рада), у якому просили суд:

визнати протиправним та скасувати пункт 25 рішення 28 сесії 8 скликання Липовецької міської ради від 21.01.2022 №781, яким відмовлено ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства на території Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області;

визнати протиправним та скасувати пункт 24 рішення 28 сесії 8 скликання Липовецької міської ради від 21.01.2022 №781, яким відмовлено ОСОБА_2 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства на території Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області;

зобов`язати Липовецьку міську раду Вінницького району Вінницької області надати дозвіл гр.гр. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність площею по 2,00 га кожному окремо для ведення особистого селянського господарства на території Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 15.12.2021 року позивачі звернулися до Липовецької міської ради з клопотаннями про отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність площею по 2,00 га кожному окремо для ведення особистого селянського господарства на території Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області.

До клопотань були долучені всі документи, передбачені частиною 6 ст. 118 Земельного кодексу України, а саме: графічні матеріали з зазначенням місця розташування земельної ділянки, паспортні дані фізичних осіб.

Рішенням 28 сесії 8 скликання Липовецької міської ради від 21.01.2022 №781 відмовлено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у наданні дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства на території Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області через відсутність генерального плану населеного пункту, який є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту.

Позивачі вважають вказане рішення 28 сесії 8 скликання Липовецької міської ради від 21.01.2022 №781 в частині відмови позивачам протиправним та таким, що підлягає скасуванню, що і стало підставою для звернення з цим позовом до суду.

Ухвалою суду від 05.05.2022 року, прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) в порядку статті 262 КАС України, а також встановлено відповідачу строк на подання відзиву на позовну заяву. Також витребувано у відповідача клопотання позивачів про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок із відповідними додатками до нього; Регламент Липовецької міської ради; висновок постійної комісії міської ради з питань земельних відносин, природокористування, планування території, будівництва,архітектури, охорони пам`яток, історичного середовища та благоустрою; протокол засідання 28 сесії 8 скликання Липовецької міської ради від 21.01.2022 року з результатами поіменного голосування (у повному обсязі, з підписом посадової особи, яка виготувала протокол); оскаржуване рішення № 781 від 21.01.2022 року та документів, які бралися до уваги при прийнятті цього рішення.

27.05.2022 відповідачем подано відзив на позовну заяву, у якому відповідач посилається на норми Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та зазначає, що дозвіл на розробку проекту землеустрою не може бути надано оскільки відсутній генеральний план населеного пункту.

Крім того, відповідач зазначає, що позивачі з конкретно визначеними земельними ділянками нічим, крім власного бажання її отримати не пов`язані, зокрема, не отримували дозволу на розроблення проекту землеустрою відносно неї, не укладали договорів (без отримання дозволів) з розробником проектної документації, не мають нерухомого майна, розташованого на них.

На думку відповідача, наявне у позивачів право на безоплатну передачу земельної ділянки не є визначеним щодо конкретної земельної діялнки.

Враховуючи наевдене, відповідач просить відмовити у задоволенні позову повністю.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Дослідивши матеріали справи, оцінивши інші докази в їх сукупності, судом встановлено наступне.

15.12.2021 року позивачі звернулися до Липовецької міської ради із клопотанням

про отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність площею по 2,00 га кожному окремо для ведення особистого селянського господарства на території Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області.

До клопотань були долучені всі документи, передбачені частиною 6 ст. 118 Земельного кодексу України, а саме: графічні матеріали з зазначенням місця розташування земельної ділянки, паспортні дані фізичних осіб.

Рішенням 28 сесії 8 скликання Липовецької міської ради № 781 від 21.01.2022 року відмовлено ОСОБА_2 (пункт 24), ОСОБА_1 (пункт 25) у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки комунальної власності сільськогосподарського призначення орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства (01.03), що розташована в м. Липовець Вінницького району Вінницької області, через відсутність генерального плану населеного пункту, який є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту.

Позивачі вважають вказане рішення 28 сесії 8 скликання Липовецької міської ради від 21.01.2022 №781 в частині відмови позивачам, протиправним та таким, що підлягає скасуванню, що і стало підставою для звернення з цим позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини у сфері забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель регулюються, зокрема, Земельним кодексом України від 25.10.2001 № 2768-III (по тексту - ЗК України від 25.10.2001 № 2768-III).

Згідно із ст. 116 ЗК України від 25.10.2001 № 2768-III, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами врегульований положеннями статті 118 ЗК України від 25.10.2001 № 2768-III.

Нормами ч. 6 ст. 118 ЗК України від 25.10.2001 № 2768-III передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Відповідно до ч. 7 ст. 118 ЗК України від 25.10.2001 № 2768-III орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Із аналізу вищезазначених положень слідує, що законодавцем у статті 118 ЗК України від 25.10.2001 № 2768-III передбачено виключні підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, а саме: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

У спірних правовідносинах підставою для відмови у задоволенні клопотання стало відсутність генерального плану населеного пункту, який є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обгрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" від 17.02.2011 № 3038-IV генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для довгострокої стратегії планування та забудови території населеного пункту.

Генеральний план населеного пункту розробляється та затверджується в інтересах відповідної територіальної громади з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про основи містобудування" від 16.11.1992 № 2780-XII до компетенції сільських, селищних, міських рад у сфері містобудування на відповідній території належить затвердження відповідно до законодавства місцевих програм, генеральних планів відповідних населених пунктів, планів зонування територій, а за відсутності затверджених в установленому законом порядку планів зонування території - детальних планів територій.

До компетенції виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у сфері містобудування належать:

- затвердження детальних планів територій за наявності затверджених в установленому законом порядку планів зонування території;

- визначення територій для містобудівних потреб;

- внесення пропозицій щодо встановлення і зміни меж населених пунктів відповідно до закону.

Разом з тим, відповідач стверджує про відсутність затвердженого генерального плану населеного пункту.

Суд вважає такі підстави для відмови у задоволенні клопотання позивача протиправними, адже ст. 118 ЗК Уукраїни передбачений вичерпний перелік підстав для відмови у наданні такого дозволу на розробку проекту землеустрою.

Відсутність генерального плану, затвердження якого відноситься до компетенції відповідного органу місцевого самоврядування, створює штучні перешкоди для громадян у реалізації їх права на отримання земельних ділянок у власність.

Також суд критично ставиться до посилань відповідача у відзиві, про те, що позивач з конкретно визначеною ділянкою нічим, крім власного бажання її отримати не пов`язаний, зокрема не укладав договору (без отримання дозволу) з розробником проектної документації не має нерухомого майна, розташованого на ній.

Такі доводи не були покладені в основу оскаржуваного рішення, а також не є підставою для відмови у наданні відповідного дозволу згідно із ст.118 ЗК України.

Відтак, суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення ради № 781 від 21.01.2022 «Про відмову у наданні дозволу та затвердженні документації із землеустрою» в частині розгляду клопотання позивачів прийняте із помилковим застосуванням норм земельного законодавства, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.

Визначаючись щодо наявності підстав для зобов`язання відповідача надати дозволи на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0 га, розташованої на території Липовецької територіальної громади Вінницького району Вінницької області, суд виходить із наступного.

Обраний позивачами спосіб захисту має бути спрямований на відновлення порушених прав, захист законних інтересів і, у випадку задоволення судом його вимог, рішення повинно мати наслідком реальне відновлення тих прав, за захистом яких позивач звернувся до суду.

У випадку, визначеному пунктом 4 частини 2 статті 245 КАС України, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У спірних правовідносинах повноваження відповідача не можуть вважатися дискреційними, оскільки у разі настання визначених законодавством умов, відповідач зобов`язаний до вчинення конкретних дій розглянути заяву громадянина про надання дозволу на розроблення проєкту землеустрою у встановленому законом порядку, а за умови відповідності заяви та доданих до неї документів вимогам законодавства прийняти рішення про задоволення заяви. Підставою для відмови у задоволенні заяви можуть бути лише визначені законом обставини. Визначальним є те, що у кожному конкретному випадку звернення особи із заявою, з урахуванням фактичних обставин, згідно із законом існує лише один правомірний варіант поведінки суб`єкта владних повноважень.

Отже, зобов`язання суб`єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення, як і будь-які інші способи захисту, застосовується лише за наявності необхідних підстав, але завжди з урахуванням фактичних обставин справи.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 2 липня 2020 року у справі № 825/2228/18 та від 31 липня 2020 року у справі № 810/2474/18.

В свою чергу, питання передачі у власність бажаної позивачем земельної ділянки не вирішується на етапі отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. Орган місцевого самоврядування не має будь яких перешкод, а отримання позивачем дозволу не ставить його у залежність при виборі законодавчо установлених варіантів поведінки щодо розгляду та прийняття рішень з даного питання, зокрема затвердити проект або відмовити у його затвердженні.

Враховуючи те, що судом не встановлено перешкод в отриманні відповідного дозволу, визначених законом для прийняття такого рішення, що позивачами подано усі належні документи, між сторонами немає спору щодо форми, змісту, повноти та достовірності наданих документів, а дії відповідача, в даному випадку, розцінюються судом як створення штучних перешкод в реалізації конституційних прав фізичних осіб на землю, суд вважає, що відповідача слід зобов`язати надати позивачам дозвіл на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність, оскільки це забезпечить ефективний судовий захист порушених прав та призведе до реального їх відновлення.

При цьому, суд звертає увагу, що надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про передачу її у власність (п. 47 постанови Великої Палати Верховного Суду №32/563 від 04.12.2018 року).

Пунктом 8 частини 2 статті 2 КАС України вказано, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Принцип пропорційності вимагає щоб використані засоби були належними для досягнення легітимної мети; засіб, який застосовується для обмеження, має бути найменш обтяжливим для права особи; використані засоби мають бути пропорційними очікуваним наслідкам, тобто тягар, який несе особа не може бути надмірним по відношенню до вигоди, яку отримує протилежний інтерес.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вказує, що відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Так, з урахуванням вказаної норми КАС України на користь позивачів належить стягнути судові витрати, пов`язаних із сплатою судового збору.

Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до ч. 6 ст. 246 КАС України у разі необхідності у резолютивній частині рішення суду також зазначаються порядок і строк виконання судового рішення, надання відстрочення чи розстрочення виконання рішення.

У зв`язку з військовою агресією Російською Федерації проти України, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/202, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 14 березня 2022 року № 133/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-IX, строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 18 квітня 2022 року № 259/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від № 2212-IX від 21 квітня 2022, строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

Таким чином, на дату ухвалення рішення у цій справі в Україні діє воєнний стан, правовий режим якого визначається Законом України від 12 травня 2015 року № 389-VIII.

Законом України від 24 березня 2022 року № 2145-XI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану", який набрав чинності 07 квітня 2022 року, внесені зміни до деяких законодавчих актів України, зокрема до Земельного кодексу України.

Так, вказаним законом розділ X "Перехідні положення" Земельного кодексу України доповнено пунктом 27, згідно з яким під час дії воєнного стану земельні відносини регулюються з урахуванням таких особливостей:

5) безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється.

Отже, до припинення (скасування) воєнного стану в Україні діє встановлена законом заборона на безоплатну передачу у приватну власність земель державної та комунальної власності, на надання уповноваженим органом виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, а також на розроблення відповідної документації.

Відтак суд доходить висновку про існування обставин, що унеможливлюють виконання відповідачем рішення суду в зобов`язальній частині, а тому відповідно до ч. 3 ст. 378 КАС України дають підстави для відстрочення виконання судового рішення в цій частині до усунення таких обставин.

Керуючись ст.ст. 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати п. 24 рішення 28 сесії 8 скликання Липовецької міської ради № 781 від 21.01.2022 у частині відмови ОСОБА_2 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки комунальної власності сільськогосподарського призначення орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства (01.03), що розташована в м. Липовець Вінницького району Вінницької області, через відсутність генерального плану населеного пункту, який є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту.

Визнати протиправним та скасувати п. 25 рішення 28 сесії 8 скликання Липовецької міської ради № 781 від 21.01.2022 у частині відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки комунальної власності сільськогосподарського призначення орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства (01.03), що розташована в м.Липовець Вінницького району Вінницької області, через відсутність генерального плану населеного пункту, який є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту.

Зобов`язати Липовецьку міську раду надати ОСОБА_2 та ОСОБА_1 кожному окремо дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки комунальної власності сільськогосподарського призначення орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства (01.03), що розташована на території Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області.

Відстрочити виконання рішення суду у зобов`язальній частині до припинення (скасування) воєнного стану в Україні.

Стягнути на користь ОСОБА_2 частину сплаченого при зверненні до суду судового збору в сумі 992 грн. 40 коп. (дев`ятсот дев`яносто дві гривні 40 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Липовецької міської ради.

Стягнути на користь ОСОБА_1 частину сплаченого при зверненні до суду судового збору в сумі 992 грн. 40 коп. (дев`ятсот дев`яносто дві гривні 40 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Липовецької міської ради.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 )

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 )

Відповідач: Липовецька міська рада (, вул.Героїв Майдану, буд 4, м.Липовець, Вінницька область, 22500)

Повне судове рішення складено та підписано суддею: 06.07.2022 року.

Суддя Шаповалова Тетяна Михайлівна