Справа № 380/21876/21
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2022-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2022 рокуЛьвівСправа № 380/21876/21 пров. № А/857/5966/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р. Й.,

суддів Гуляка В. В.,

Ільчишин Н.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2022 року (ухвалене у м. Львові за правилами спрощеного позовного провадження ( в порядку письмового провадження, без виклику сторін та проведення судового засідання) суддею Москалем Р. М.) у справі № 380/21876/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі - ГУ ПФУ у Львівській області, відповідач) з вимогою зобов`язати ГУ ПФУ у Львівській області сформувати подання про повернення позивачу суми збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 8775 (вісім тисяч сімсот сімдесят п`ять) грн 00 коп., сплаченого згідно з квитанцією № 216 від 27.11.2018.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 27.11.2018 позивач уклав договір купівлі-продажу квартири, згідно з яким придбав нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1 . Для посвідчення цього договору нотаріусом сплатив на бюджетний рахунок, за яким відповідач контролює справляння надходжень до державного бюджету, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції придбання нерухомого майна у сумі 8775 грн. Позивач вважає, що сплатив збір помилково, оскільки на підставі пункту 9 статті 1 Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» не повинен був сплачувати з цієї операції збір у розмірі 1 % від вартості квартири, тому що 27.11.2018 придбав житло вперше. Позивач звернувся із заявою до ГУ ПФУ у Львівській області про повернення помилково сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування. Листом за № 1300-5604-8/100106 від 05.11.2021 відповідач відмовив ОСОБА_1 у поверненні коштів, зазначивши, що долучені до заяви документи не підтверджують факту придбавання нерухомого майна вперше (набуття права власності на житло). Вважаючи протиправною відмову відповідача щодо повернення помилково сплачених коштів, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції взяв до уваги норми закону, які набули чинності після виникнення спірних правовідносин. Так, позивач зазначає, що суд у рішенні посилається на Постанову Кабінету Міністрів України № 866 від 23.09.2020, якою внесено зміни до п. 15-2 Порядку № 1740, однак положення такої не можуть бути застосовані у даному випадку, оскільки збір оплачено ним задовго до прийняття вищезазначеної постанови. Наголошує на тому, що звертаючись із заявою до відповідача та з позовом до суду, він не повинен був долучати документи, передбачені п.15-2 Постанови Кабінету Міністрів України № 866 від 23.09.2020.

Відповідач процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України ( далі КАС України) у зв`язку з розглядом справи у письмовому провадженні фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 27.11.2018 ОСОБА_1 уклав договір купівлі-продажу квартири, згідно з яким придбав квартиру АДРЕСА_1 . Перед посвідченням договору купівлі-продажу квартири нотаріусом позивач сплатив збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції придбання нерухомого майна у сумі 8775 грн на бюджетний рахунок управління Державної казначейської служби України у Галицькому районі м. Львова Львівської області, що підтверджується квитанцією № 216 від 27.11.2018.

Позивач стверджує, що 27.11.2018 помилково сплатив збір у сумі 8775 грн, позаяк цього дня вперше придбав житло, тому на підставі пункту 9 статті 1 Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» він був звільнений від сплати з цієї операції збору у розмірі 1 % від вартості квартири.

Надалі позивач звернувся до територіального органу ПФУ із заявою від 25.10.2021, просив сформувати подання про повернення суми збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна в розмірі 8775 грн, до котрої додав копії таких документів:

1) паспорта та ІПН заявника;

2) квитанції;

3) договору купівлі продажу квартири;

4) інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За результатами розгляду цієї заяви ГУ ПФУ у Львівській області скерувало заявнику відмову, оформлену листом № 1300-5604-8/100106 від 05.11.2021, вказавши, що долучені позивачем до заяви документи не підтверджують факту придбання нерухомого майна вперше, тому немає підстав формувати подання на повернення коштів, як помилково сплачених.

Не погоджуючись із вказаною відмовою, позивач оскаржив її до суду.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено дотримання ним передбаченої Порядком сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.11.1998 № 1740 (далі - Порядок № 1740), процедури на стадії звернення до пенсійного органу про повернення помилково сплаченого збору, при цьому, відповідач довів правомірність своїх дій та рішень, чим спростував твердження позивача про порушення його прав та інтересів.

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з такого.

Частина друга статті 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно з абзацами першим - третім пункту 9 статті 1 Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» платниками збору на обов`язкове державне пенсійне страхування є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та фізичні особи, які придбавають нерухоме майно, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

Нерухомим майном визнається жилий будинок або його частина, квартира, садовий будинок, дача, гараж, інша постійно розташована будівля, а також інший об`єкт, що підпадає під визначення групи 3 основних засобів та інших необоротних активів згідно з Податковим кодексом України.

Нотаріальне посвідчення договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється за наявності документального підтвердження сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна.

Аналогічні положення містяться у пункті 15-1 та абз.1 п. 15-3 Порядку № 1740.

Відповідно до абзацу другого пункту 15-3 Порядку № 1740 документом, що підтверджує сплату збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна, є платіжне доручення платника збору про перерахування сум збору на бюджетні рахунки для зарахування надходжень до державного бюджету, відкриті в головних управліннях Казначейства. Копія такого платіжного доручення зберігається в нотаріуса, який посвідчив договір.

Згідно з підп. «б» п. 15-2 Порядку № 1740 збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі нерухомого майна не сплачується, якщо:

б) право власності на житло, отримане фізичною особою в результаті його приватизації, відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Проте, постановою Кабінету Міністрів України № 866 від 23 вересня 2020 р. внесено зміни до Порядку сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій» (далі - Постанова № 866), зокрема, доповнено пункт 15-2 вказаного Порядку підпунктами «в» і «г» такого змісту:

«в) особа придбаває житло вперше, що підтверджується заявою фізичної особи про те, що вона не має та не набувала права власності на житло (в тому числі не приватизовувала, не успадковувала, не отримувала у дар, не купувала, зокрема як частку в спільному майні подружжя), та відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (з урахуванням відомостей з невід`ємної архівної складової частини цього Реєстру про набуття, зміну і припинення речових прав на нерухоме майно, про внесені зміни до відповідних записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно) про відсутність зареєстрованих за такою особою прав власності на житло, а також даними про невикористання житлових чеків для приватизації або використання їх для приватизації частки майна державних підприємств і земельного фонду. Документом, що підтверджує невикористання житлових чеків для приватизації державного житлового фонду, є довідки з місць проживання (після 1992 року);

г) особа перебуває у черзі на одержання житла, що підтверджується документом, виданим органом, до компетенції якого належить ведення обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов».

Крім того, пункт 15-3доповнено абзацом такого змісту:

«Нотаріальне посвідчення договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється без документального підтвердження сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна за наявності зазначених у підпунктах «в» і «г» пункту 15-2 цього Порядку інформації та документів, що підтверджують звільнення від сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування».

Вказана постанова Кабінету Міністрів України від 23 вересня 2020 року № 866 «Про внесення змін до Порядку сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій» набула чинності 26 вересня 2020 року.

З системного аналізу наведених вище правових норм видно, що з 26 вересня 2020 року держава конкретизувала законодавство, яке регламентувало підстави та процедуру звільнення від сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування. Зокрема, держава чітко визначила коло осіб, які у розумінні Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» вважаються такими, що придбавають житло вперше (до придбання житла особа не набувала права власності на інше житло в будь-який із перелічених способів: не приватизувала державний житловий фонд, не успадковувала, не отримувала у дар, не купувала, зокрема як частку в спільному майні подружжя); перелік документів, котрі особа повинна зібрати та надати для підтвердження того, що вона вперше придбаває житло.

Тобто, як правильно зазначив суд першої інстанції, починаючи з 26 вересня 2020 року в рамках чинного законодавства держава створила цілком дієвий механізм, за умови дотримання якого фізична особа, що придбаває житло вперше та, відповідно, не є платником збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі нерухомого майна (житла), не сплачує збір при нотаріальному посвідченні договору купівлі-продажу.

Для цього фізична особа подає нотаріусу:

- заяву про те, що вона не має та не набувала права власності на житло (в тому числі не приватизовувала, не успадковувала, не отримувала у дар, не купувала, зокрема як частку в спільному майні подружжя);

- відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (з урахуванням відомостей з невід`ємної архівної складової частини цього Реєстру про набуття, зміну і припинення речових прав на нерухоме майно, про внесені зміни до відповідних записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно) про відсутність зареєстрованих за такою особою прав власності на житло,

- дані про невикористання житлових чеків для приватизації або використання їх для приватизації частки майна державних підприємств і земельного фонду. Документом, що підтверджує невикористання житлових чеків для приватизації державного житлового фонду, є довідки з місць проживання (після 1992 року).

За умови отримання від фізичної особи таких документів нотаріус на підставі абзацу четвертого пункту 15-3 Порядку № 1740 здійснює нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна без документального підтвердження сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна.

Якщо ж особа помилково сплатила збір при посвідченні договору купівлі-продажу майна, то вона може подати заяву до пенсійного органу про повернення помилково сплачених коштів з бюджету.

До такої заяви особа має додати пакет документів, визначений підпунктом «в» пункту 15-2 Порядку № 1740 на підтвердження того, що житло придбавається вперше.

Тобто, законодавець у випадку помилкової сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна покладає на особу подання певного пакету документів, встановленого Порядком № 1740, для виникнення у пенсійного органу обов`язку формування подання про повернення помилково сплачених коштів.

Як видно з матеріалів справи, позивач до заяви, поданої відповідачу, долучив витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, копію договору купівлі-продажу квартири від 27 листопада 2018 р. та копію квитанції від 27 листопада 2018 р., і цей факт не заперечується сторонами.

Проте, усіх необхідних документів, визначених п. 15-2 Порядку № 1740, на підтвердження того, що житло придбане позивачем вперше, надано не було.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта про те, що ним належними доказами підтверджено факт придбання житла вперше, оскільки чинне законодавство встановлює чіткі та конкретні вимоги, а також перелік документів, які мають бути подані для повернення сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна та погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у ГУ ПФУ у Львівській області були відсутні правові підстави для формування подання про повернення позивачу сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна за встановлених обставин.

Апеляційний суд відхиляє також доводи позивача про неможливість застосування положень постанови КМУ № 866, якою внесено зміни до п. 15-2 Порядку № 1740, до спірних правовідносин з огляду на таке. Заява ОСОБА_1 про формування подання на повернення помилково сплаченої суми збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу майна надійшла до ГУ ПФУ у Львівській області 25.20.2021. Починаючи з 26.09.2020 правове регулювання цього питання змінилося - набула чинності Постанова КМУ № 866, тому звертаючись з цього моменту із заявою до територіальних органів ПФУ про повернення з бюджету помилково сплачених коштів, фізична особа повинна подати перелік документів, передбачених пунктом 15-2 вказаної постанови, з метою підтвердження того, що помилилася, коли сплачувала збір.

Колегія суддів зауважує, що особа може скористатися правом та механізмом реалізації відповідного права лише за законом, чинним на момент прояву реального бажання скористатися відповідним правом та механізмом. При цьому, реальність бажань означає те, що особа звернулася до відповідно суб`єкта владних повноважень у встановлений спосіб та із заявою встановленої форми із наданням всіх необхідних документів (виконанням всіх вимог законодавства, що регулює порядок реалізації відповідного права).

Реалізація права особи має здійснюватися за нормами, чинними на момент вираження волевиявлення такої особи у формі конкретних дій (звернення до суб`єкта владних повноважень). Тобто до таких правовідносин мають застосовуватись ті норми законодавства, які є чинними на час вчинення відповідних значимих юридичних дій.

Апеляційний суд підкреслює, що у разі, якщо правовідносини стосовно реалізації певного права розпочато у період чинності нормативно-правового акта, за умови, що особа здійснила конкретні дії, що виражають її волевиявлення стосовно реалізації права (звернулась до суб`єкта владних повноважень, подала повний пакет документів тощо), то особа повинна мати можливість закінчити реалізацію відповідного права за тими нормами, що діяли на момент початку реалізації відповідного права, навіть якщо до завершення реалізації права вони втратили чинність. Однак у спірних правовідносинах момент реалізації права позивача на повернення суми збору, помилково сплаченого при посвідченні договору купівлі-продажу майна, пов`язується з датою його звернення до ГУ ПФУ у Львівській області із заявою, тобто 25.10.2021. Тобто, регулювання спірних правовідносин повинно відбуватись із застосуванням положень постанови КМУ № 866, якою внесено зміни до Порядку № 1740.

При цьому, колегія суддів зазначає, що вказаний Порядок жодним чином не звужує права позивача, і відмова відповідача не є перешкодою для позивача повторно звернутися до територіального органу ПФУ із належно оформленою заявою про повернення помилково сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з додатками, передбаченими підпунктом «в» п. 15-2 Порядку № 1740.

Відтак, аналізуючи наведені вище правові норми та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів вважає правильними висновок суду першої інстанції про те, що поданий позивачем до відповідача пакет документів є недостатнім (некомплектним) для прийняття позитивного рішення, тому відповідач обґрунтовано за встановлених обставин справи відмовив у формуванні подання про повернення коштів з бюджету.

Відповідно до частини другої статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Колегія суддів враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

З врахуванням наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до статті 316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до частини шостої статті 139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 139, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2022 року в адміністративній справі № 380/21876/21 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Гуляк
Н. В. Ільчишин