Справа № 320/2454/22
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2022-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2022 року м.Київ № 320/2454/22

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лисенко В.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, у якому просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо обмеження максимального розміру пенсії ОСОБА_1 після перерахунку пенсії в розмірі 88% від суми грошового забезпечення, обчисленого на підставі довідки Служби безпеки України від 27.08.2020 №21/3/2-9/878-881, починаючи з 01.04.2019 з урахуванням проведених раніше виплат;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області виплачувати ОСОБА_1 пенсію у 88 % від суми грошового забезпечення, обчисленого на підставі довідки Служби безпеки України від 27.08.2020 №21/3/2-9/878-881 без обмеження максимального розміру пенсії, починаючи з 01.04.2019 з урахуванням проведених раніше виплат.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України у Київській області та отримує пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб». Відповідачем звільнено перерахунок пенсії з 01.04.2019 на підставі довідки Служби безпеки України від 27.08.2020 №21/3/2-9/878-881, за наслідком такого перерахунку підсумок пенсії позивача склав 19731,36 грн (88% від 22 422 грн). Проте, відповідачем виплачується пенсія з обмеженням її максимального розміру, а саме, у розмірі 19340,00 грн. З вказаними діями позивач не погоджується, вважає їх протиправними та такими, що порушують його права, що стало підставою для звернення до адміністративного суду з цією позовною заявою.

Ухвалою суду від 18.02.2022 відкрито спрощене позовне провадження без проведення судового засідання.

Відповідач правом на надання відзиву на позовну заяву не скористався, про відкриття провадження у справі був проінформований шляхом направлення тексту ухвали на електронну адресу (), про що свідчить довідка про доставку електронного листа, сформована програмним забезпеченням "Діловодство спеціалізованого суду".

Відповідно до частини шостої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з частиною другою статті 175 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

На підставі наведеного справа розглядається за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорту серії НОМЕР_2 , виданим 10.06.1997 Залізничним РУ НУ МВС України м.Києві.

Позивач проходив службу в Службі безпеки України та був звільнений з військової служби 25 листопада 2005 р. за станом здоров`я (непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку) у відставку, з посади старшого консультанта організаційно-аналітичного відділу Департаменту інформаційної безпеки та оперативно-технічних заходів Служби безпеки України, що підтверджується витягом з наказу голови Служби безпеки України від 25 листопада 2005 р. №2107-ос По особовому складу.

Вислуга років на пенсію на 21 грудня 2005 р. складає: календарна 26 років 2 місяці 5 днів, пільгова 2 роки 5 місяців 18 днів, навчання у вузі 2 роки 6 місяців, всього 31 рік 1 місяць 23 дні.

Згідно виписки із акта огляду МСЕК до довідки серії КА-1 №023983 від 2 лютого 2006 р. позивачу з 1 лютого 2006 р. встановлено другу групу інвалідності довічно, причина інвалідності - захворювання, так, пов`язане з проходженням військової служби.

Згідно довідки до акта огляду МСЕК серії КВ-1 №009147 від 20 лютого 2008 р. позивачу з 20 лютого 2008 р. встановлено другу групу інвалідності довічно, причина інвалідності - захворювання, так, пов`язане з проходженням військової служби.

Довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках застрахованого серії КИ-2 №002669 від 2 лютого 2006 р. позивачу встановлено 70% втрати професійної працездатності.

Для нарахування пенсії позивачу було видано грошовий атестат серії СБ №006746, на підставі якого у подальшому позивачу пенсійним органом була призначена пенсія.

22 грудня 2005 р. Головним управлінням Пенсійного фонду в м. Києві ОСОБА_1 призначено пенсію довічно відповідно до положень Закону України від 9 квітня 1992 р. "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Основний розмір пенсії позивача на момент призначення пенсії становив 88% від розміру його грошового забезпечення, що підлягає врахуванню для призначення пенсії, з урахуванням складових грошового забезпечення, а саме: посадовий оклад 280 грн. 00 коп.; відсоткове збільшення посадового окладу до 50% - 140 грн. 00 коп.,; оклад за військове звання 135 грн. 00 коп.; надбавка за вислугу років 40% - 222 грн. 00 коп.; надбавка на право на пенсію 50% - 277 грн. 00 коп.; надбавка за особливі умови служби 50% - 207 грн. 00 коп.; надбавка по Указу Президента 100% - 777 грн. 00 коп.; надбавка за кваліфікацію експерт-аналітик 20% - 84 грн. 00 коп.; надбавка за таємність 15% - 63 грн. 00 коп.; надбавка за безперервну службу 70% - 1530 грн. 00 коп.; премія 33,3% - 1237 грн. 00 коп.

Із 1 липня 2017 р. у зв`язку зі зміною місця проживання позивач перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України у Київській області.

У квітні 2018 року Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області на підставі статті 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 р. №103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" та довідки Служби безпеки України від 6 квітня 2018 р. №21/3/2-132м/7 позивачу було проведено перерахунок пенсії.

За наслідками перерахунку розмір пенсії позивача з 1 січня 2018 р. був визначений, виходячи із 70% грошового забезпечення та склав 10878 грн. 00 коп.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 29 травня 2019 р. у справі №320/587/19 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо зменшення основного розміру пенсії ОСОБА_1 з 88% до 70% від суми грошового забезпечення. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області перерахувати та виплатити з 1 січня 2018 р. ОСОБА_1 пенсію за вислугу років у розмірі 88% сум грошового забезпечення. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо виплати ОСОБА_1 50% суми підвищення пенсії. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію у розмірі 100% суми підвищення пенсії.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 серпня 2019 р. рішення Київського окружного адміністративного суду від 28 травня 2019 р. - скасовано в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію у розмірі 100% суми підвищення пенсії. Прийнято нову постанову в цій частині. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію у розмірі 100% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 1 березня 2018 р., з 5 березня 2019 р.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Надалі, 27.08.2020 Фінансово-економічним управління Служби безпеки України підготовлено та направлено до відповідача довідку №21/3/2-9/878-881 від 27 серпня 2020 р. про розмір грошового забезпечення позивача, встановленого за відповідною (аналогічною) посадою (на день звільнення зі служби) станом на 5 березня 2019 року згідно з Постановою №704, із зазначенням посадового окладу 8 880 грн. 00 коп.; оклад за військовим званням 1480 грн. 00 коп.; надбавка за вислугу років 50% - 5 180 грн. 00 коп.; надбавка за особливості проходження служби 30% - 4662 грн. 00 коп.; надбавка за службу в умовах режимних обмежень 15% - 1332 грн. 00 коп.; премія 10% - 888 грн. 00 коп. Загальний розмір 22 422 грн. 00 коп.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 21.12.2021 у справі №320/1310/21 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки Фінансово-економічним управління Служби безпеки України №21/3/2-9/878-881 від 27 серпня 2020 р. з урахуванням всіх складових грошового забезпечення, починаючи з 1 квітня 2019 року, відповідно до вимог статей 43 і 63 Закону України від 9 квітня 1992 р. № 2262-ХІІ Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, положень постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. № 704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб в розмірі 88% грошового забезпечення та виплатити різницю з урахуванням раніше виплачених сум.

Відповідно до розрахунку пенсії за вислугу років по пенсійній справі 79 ОСОБА_1 відповідач здійснив перерахунок пенсії на виконання вищезазначеного рішення суду. Підсумок пенсії (з надбавками) склав 19731,36 грн, з урахуванням максимального розміру пенсії - 19340 грн.

21.01.2022 позивач звернувся до відповідача з заявою здійснення виплати пенсії без обмеження максимальним розміром.

Проте, відповідач листом від 27.01.2022 №1000-0203-8/13471 повідомив позивача про те, що пенсія у розмірі 19340 грн буде виплачуватися з 01.02.2022.

Також, до своєї відповіді відповідач додав розрахунок на доплату (виплату, утримання) пенсії за пенсійною справою позивача, з якого вбачається, що у період з 01.04.2019 пенсія позивача обмежувалася максимальним розміром, що дорівнює десятьом прожитковим мінімумам, установленим для осіб, які втратили працездатність.

Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернувся до суду за захистом порушених прав.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, осіб начальницького і рядового складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, визначає Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року №2262-XII (далі - Закон України №2262-ХІІ).

Обчислення пенсії врегульовано розділом V цього Закону.

Обмеження щодо максимального розміру пенсії з`явилось у статті 43 Закону України №2262-ХІІ з 01 січня 2008 року. Так, пунктом 29 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік» статтю 43 Закону України 2262-ХІІ доповнено частиною 5, якою закріплено, що максимальний розмір пенсій, призначених відповідно до цього Закону (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсій, встановлених законодавством) не може перевищувати дванадцять мінімальних розмірів пенсії за віком, встановленої абзацом 1 частини 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Наведені зміни рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 визнано неконституційними.

01 жовтня 2011 року набув чинності Закон України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08 липня 2011 року №3668-VI (далі- Закон України №3668-VI).

Стаття 2 цього закону передбачає, що максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до, зокрема, Закону України №2262-ХІІ, не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Пунктом 2 розділу «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України №3668-VI закріплено, що обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.

Підпунктом 8 пункту 6 цього розділу частину 5 статті 43 Закону України №2262-ХІІ викладено у новій редакції, а саме: «Максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.»

Разом з тим, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року №911-VIІІ цю норму доповнено реченням такого змісту: «Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень».

Проте, рішенням Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року №7-рп/2016 положення цієї правової норми визнано неконституційними.

Отже, з 20 грудня 2016 року відповідна частина статті 43 Закону України №2262-ХІІ, яка обмежувала максимальний розмір пенсії осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, відсутня як правова норма.

Забезпечення державою соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Службі безпеки України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей закріплено у частині 5 статті 17 Конституції України.

Отже, зазначені особи мають спеціальний статус та особливі умови соціального захисту.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою в Конституції України виокремлюються певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі, у тому числі у СБУ та в інших військових формуваннях, органах, що забезпечують суверенітет і територіальну цілісність, її економічну та інформаційну безпеку (рішення від 20 березня 2002 року №5-рп/2002, від 17 березня 2004 року №7-рп/2004).

Організаційно-правові та економічні заходи, спрямовані на забезпечення належного соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у СБУ та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей пов`язані не з втратою працездатності, безробіттям або відсутністю достатніх засобів для існування (стаття 46 Конституції України), а особливістю виконуваних ними обов`язків щодо забезпечення однієї з найважливіших функцій держави - захисту суверенітету, територіальної цілісності України (частина 1 статті 17 Основного Закону України).

Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена, зокрема, тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей.

Отже, норми - принципи частини 5 статті 17 Конституції України щодо забезпечення державою соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей є пріоритетними та мають безумовний характер. Тобто заходи, спрямовані на забезпечення державою соціального захисту вказаної категорії осіб, у зв`язку, зокрема, з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами не можуть бути скасовані чи звужені.

Водночас, положення статті 2 Закону України №3668-VI, на які посилається відповідач, якими обмежено максимальний розмір пенсії, порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених частиною 5 статті 17 Конституції України, які зобов`язані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України.

Конституційним Судом України у рішенні від 20 грудня 2016 року №7-рп/2016 чітко вказано: «<...> обмеження максимального розміру пенсії <...> особам, яким право на пенсійне забезпечення встановлене Законом № 2262, порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених частиною п`ятою статті 17 Конституції України, які зобов`язані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України».

Рішення Конституційного Суду України є обов`язковим до виконання на території України (пункт 3 цього рішення).

Відповідно до частини 1 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною 4 цієї правової норми закріплено, якщо суд доходить висновку, що закон чи інший правовий акт суперечить Конституції України, суд не застосовує такий закон чи інший правовий акт, а застосовує норми Конституції України як норми прямої дії.

Підсумовуючи наведе, суд приходить до висновку, що дії відповідача щодо виплати позивачу пенсії у розмірі 10 прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, є протиправними.

На неправомірність обмеження максимального розміру пенсії наголошував також і Верховний Суд у постановах від 06.11.2018 у справі №522/3093/17, від 08.08.2019 у справі №522/3271/17, від 10.10.2019 у справі №522/22798/17, від 30.10.2020 у справі №522/16881/17, від 17.05.2021 у справі № 343/870/17, а також Шостий апеляційний адміністративний суду у постанові від 21.09.2021 у справі №640/1950/21.

Крім того, суд наголошує, що згідно з п. 2 роз. ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 08.07.2011 №3668 передбачено, що обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.

Згідно матеріалів справи, ОСОБА_1 отримує пенсію за вислугу років, яка була призначена з 22.12.2005, тобто до набрання чинності Законом України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи". При цьому слід зазначити, що процедури призначення та перерахунку пенсії є різними за змістом і механізмом їх проведення.

Разом із тим, застосування цього показника до перерахунку пенсії позивача є протиправним, тому, що стосується призначення нових пенсій, а не перерахунку раніше призначених, так і з огляду на те, що законодавчо діє принцип незворотності нормативно-правових актів у часі у силу прямих приписів статті 58 Конституції України.

Відтак, суд дійшов висновку про задоволення адміністративного позову у цій частині позовних вимог.

Щодо зобов`язання відповідача здійснити перерахунок пенсії у розмірі 88 % грошового забезпечення суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Таким чином, захисту адміністративним судом підлягають порушені права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.

На час розгляду цієї справи відповідач здійснив перерахунок пенсії позивача на підставі оновленої довідки у розмірі 88 % грошового забезпечення на підставі оновленої довідки на виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 21.12.2021 у справі №320/1310/21.

Вказане рішення є обов`язковим для виконання відповідачем, підстави вважати, що відповідач не буде його надалі виконувати у суду відсутні, а тому вимоги позивача у цій частині є передчасними та необґрунтованими.

Суд не може під час прийняття рішення вирішувати питання щодо правовідносин, які можливо будуть мати місце у майбутньому, тому суд дійшов висновку про відмову в позові у частині вказаних позовних вимог.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Частиною дев`ятою статті 80 КАС України визначено, що у разі неподання суб`єктом владних повноважень витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами, а у разі неподання доказів позивачем - також залишити позовну заяву без розгляду.

Крім того, згідно з частиною четвертою статті 159 КАС України неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Відповідно до ч.1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Водночас, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не було надано суду жодних пояснень та доказів, які б спростували всі доводи позивача.

Керуючись вказаними нормами, приймаючи до уваги ненадання відповідачем без поважних причин відзиву на позов у цій справі, системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що адміністративний позов є обґрунтованим та підлягає частковому задоволенню.

Вимогами ч. 3 ст. 242 КАС України визначено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Оцінюючи наявні у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовної заяви з мотивів, викладених у судовому рішенні.

Згідно ч. 1, ч. 3 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що позивач звільнений від оплати судового збору на підставі п. 9, п. 10 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо обмеження максимального розміру пенсії ОСОБА_1 , починаючи з 01.04.2019.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (код ЄДРПОУ - 22933548) перерахувати та виплачувати пенсію ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) без обмеження максимального розміру пенсії, починаючи з 01.04.2019 з урахуванням проведених раніше виплат.

У задоволенні решти позовних вимог, - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Лисенко В.І.