Справа № 200/17739/21
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2022-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

06 липня 2022 року справа №200/17739/21

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді Казначеєв Е.Г., суддів Міронової Г. М., Компанієць І.Д., розглянувши в порядку письмового провадження клопотання ОСОБА_1 про зупинення провадження по справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 03 лютого 2022 р. у справі № 200/17739/21 (головуючий І інстанції Зінченко О.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі відповідач), в якій просив: визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, викладене в листі від 17.11.2021 N 18356-18137/Б-15/8-0500/21, про відмову у здійснення перерахунку пенсії за вислугу років з розрахунку 90 відсотків від суми місячної заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсії із застосуванням максимального розміру пенсії, який не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів для осіб, які втратили працездатність; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити з 29 жовтня 2021 року перерахунок та виплату пенсії за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" N 1789-XII у редакції, що діяла на момент призначення пенсії, ст. ст. 81, 86 Закону України "Про прокуратуру" N 1697-VII від 14.10.2014, виходячи з розрахунку 90 відсотків від суми місячної заробітної плати на підставі довідки Донецької обласної прокуратури від 16.04.2021 N 21-85-637 про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсії, без обмеження її максимального розміру, з урахуванням раніше проведених виплат.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 03 лютого 2022 року відмовлено в задоволені позовних вимог.

Позивач, не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Позивач звернувся до суду з клопотанням про зупинення провадження у справі до ухвалення Конституційним Судом України рішення у справі за конституційними скаргами ОСОБА_2 щодо відповідності Конституції України положень абз.6 ч.15 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VІІ, ст. 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 № 3668- VІ, ОСОБА_3 щодо відповідності Конституції України окремих положень ст. 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 № 3668- VІ, першого речення абз. 6 ч. 15 ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 № 1697-VІІ, ОСОБА_4 щодо відповідності Конституції України першого речення абз. 6 ч.15 ст.86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 № 1697-VІІ та рішення у справі за конституційною скаргою ОСОБА_5 щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих приписів ст.2, абз.2 п.2 розділу ІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 № 3668- VІ, ч.2, абз.6 ч.15 ст.86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 № 1697-VІІ.

За вказаних обставин позивач вважає, що існують підстави, передбачені пунктом 3 частини 1 статті 236 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), а саме, об`єктивна неможливість розгляду справи до прийняття рішення Конституційним Судом України.

Проаналізувавши доводи позивача, наведені у зазначеному клопотанні, суд дійшов висновку, що воно не підлягає задоволенню з таких підстав.

За приписами п. 3 ч. 1 ст. 236 КАС України, суд зупиняє провадження у справі в разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

З огляду на зазначені вимоги закону для вирішення питання про зупинення провадження у справі адміністративний суд повинен у кожному конкретному випадку з`ясувати: чи існує вмотивований зв`язок між предметом судового розгляду у справі, яка розглядається адміністративним судом, з предметом доказування в конкретній іншій справі, що розглядається, зокрема, в порядку конституційного або адміністративного судочинства; чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду цієї справи.

При цьому, об`єктивна неможливість розгляду адміністративної справи до вирішення іншої полягає в тому, що рішення суду в справі встановлює обставини, які впливають на збирання та оцінку доказів у адміністративній справі, зокрема факти, що мають (можуть мати) преюдиційне значення.

Метою зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи є виявлення обставин, підстав, фактів тощо, які не можуть бути з`ясовані та встановлені в цьому процесі, але мають значення для справи, провадження у якій зупинено.

Такі висновки суду узгоджуються із позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в ухвалах від 03 вересня 2019 року у справі №9901/637/18, від 26 листопада 2019 року у справі №9901/729/18 та від 03 листопада 2021 року у справі № 9901/471/19.

Таким чином, у клопотанні про зупинення провадження у справі заявник повинен надати чітке обґрунтування, у чому полягає об`єктивна неможливість розгляду цієї справи до вирішення іншої справи.

У той же час, у поданому клопотанні такої аргументації не наведено, а лише зазначено про об`єктивну, на його думку, неможливість розгляду цієї справи до ухвалення рішення Конституційним Судом України у справі за конституційними поданнями без наведення мотивів стосовно того, які саме обставини перешкоджають розглянути цю адміністративну справу до вирішення судом конституційної юрисдикції іншої справи.

Суд зазначає, що за приписами частини 2 статті 152 Конституції України, з якою кореспондуються положення статті 91 Закону України "Про Конституційний Суд України" від 13 липня 2017 року №2136-VIII, закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Частиною 3 цієї ж статті Основного Закону України встановлено, що матеріальна чи моральна шкода, завдана фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними, відшкодовується державою у встановленому законом порядку, а встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане, є підставою для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами у розумінні пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України.

Тобто, ухвалення Конституційним Судом України рішення у справі за конституційними скаргами

про визнання такими, що не відповідають Конституції України ч.2, абз.6 ч.15 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VІІ, ст. 2, абз.2 п.2 розділу ІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 № 3668- VІ, , не матиме впливу на норми матеріального права, які були застосовані судами попередніх інстанцій у справі, яка розглядається, та правильність застосування яких належить перевірити суду апеляційної інстанції під час апеляційного розгляду цієї справи, і не зумовлює зміну правової регламентації спірних правовідносин у законодавстві, чинним станом на час виникнення останніх, а отже й зупинення провадження у даному конкретному випадку не можна вважати виправданим і таким, що є необхідним за цих обставин.

Зазначені висновки узгоджуються із позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 11 грудня 2018 року у справі №826/7385/16, від 25 квітня 2019 року у справі №826/3169/16, від 31 липня 2019 року у справі №826/3432/16 та ухвалах від 08 лютого 2022 року у справі справа №580/5239/20, від 28 вересня 2021 року у справі №826/9693/13-а, від 27 жовтня 2021 року у справі №380/1163/21.

З урахуванням викладеного, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання та зупинення провадження у справі.

Керуючись статтями 236, 290, 311, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволені клопотання ОСОБА_1 про зупинення провадження по справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 03 лютого 2022 р. у справі № 200/17739/21.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 06 липня 2022 року.

Суддя-доповідач Е.Г. Казначеєв

Судді І.Д. Компанієць

Г.М. Міронова