Справа № 1940/1241/18
Суддя: Баранюк Андрій Зіновійович
Дата ухвалення: 2022-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

Справа № 1940/1241/18

04 липня 2022 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючого судді Баранюка А.З.

за участю:

секретаря судового засідання Пилипенко О.Д.

заявника: ОСОБА_1 ;

представника Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області: Калашник Н.Я.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження заяву про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення суду від 18 вересня 2018 року у справі № 1940/1241/18.

Заяви обґрунтована тим, що постановою Верховного Суду від 10.08.2021 скасовано постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28 січня 2019 року та залишено в силі рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2018 року, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області, Пенсійного фонду України про скасування наказів Пенсійного фонду України від 29 березня 2018 року «Про заходи у зв`язку із реорганізацією», від 24 травня 2018 року № 229-о «Про звільнення ОСОБА_1 », наказу Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області від 04 червня 2018 року №132-ос «Про оголошення наказу Пенсійного фонду України від 24 травня 2018 року «Про звільнення ОСОБА_1 », поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Однак, після прийняття вищезазначеного рішення та набрання ним законної сили позивачу стали відомі обставини, які є істотними для справи, і які не були і не могли бути йому відомі під час розгляду справи. Так, 16.11.2021 року ОСОБА_1 звернувся через веб-портал до Пенсійного фонду України про надання йому належно завіреної копію його особової справи за період роботи у органах Пенсійного фонду України. 30 грудня 2021 року він отримав належно завірену копію особової справи, але не від Пенсійного фонду України, а від Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, куди його клопотання було надіслане за належністю. На підставі цього ОСОБА_1 стало зрозуміло, що його особова справа відсутня у Пенсійному фонді України. Факт відсутності його особової справи у Пенсійному фонді України став для нього новиною. Так як в процесі розгляду позову Пенсійний фонд України надавав інформацію, що на основі біографічних довідок та копій особових справ проведено порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації і 29.03.2018 року департаментом персоналу та адміністративного забезпечення визначено переважне право на залишення на роботі.

Враховуючи відповідь Пенсійного фонду України від 14.09.2018 №30133/05-21 про те, що в період з 01.02.2018 по 31.03.2018 жодних документів щодо особи позивача Пенсійний фонд України не отримував заявник вважає, що Пенсійний фонд України не мав джерел інформації для визначення переважного права на залишенні на роботі, що є нововиявленою обставиною. А тому службова записка департаменту персоналу та адміністративного забезпечення від 29.03.2018 року не може бути взята судом до уваги, так як для її формування у Пенсійного фонду України була відсутня відповідна інформація.

Заявник вказує, що у своєму відзиві на позовну заяву при розгляді справи Пенсійний фонд України зазначав, що департаментом персоналу та адміністративного забезпечення Пенсійного фонду України здійснено порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації та визначення особи з переважним правом на залишення на роботі. Даний аналіз здійснено на підставі особових карток ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Однак, як слідує з листа Пенсійного фонду України від 19.11.2021 у Пенсійному фонду України була відсутня особова справа позивача, а тому ніякого порівняльного аналізу продуктивності праці та кваліфікації не проводилось. А відтак, відповідачі своїми твердженнями ввели суд в оману.

Ухвалою від 21 лютого 2022 року відкрито провадження у справі за нововиявленими обставинами.

Ухвалою від 21 березня 2022 року розгляд справи відкладено у зв`язку із неявкою сторін.

24 березня 2022 року Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області подало до суду заперечення у якому вказало, що при розгляді справи судами першої та касаційної інстанцій з`ясовувалась та досліджувалась інформація про дані, які свідчать про переважне право на залишення на роботі. Інформація про ці дані є достовірною та не спростована позивачем. Порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації та визначення особи з переважним правом на залишення на роботі здійснювався Пенсійним фондом України на підставі біографічних довідок та копій особових справ ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (заступники начальника управління), оскільки Порядком ведення та зберігання особових справ державних службовців, затвердженого наказом Національного агентства України з питань державної служби від 22.03.2016 №64, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.04.2016 за №567/28697 передбачено ведення, облік та зберігання особових справ службою управління персоналом державного органу, в якому працює державний службовець та складення біографічних довідок службою управління персоналом державного органу, в якому працює державний службовець. Водночас, у заяві заявник не вказав, яким чином зазначені ним обставини, на його думку, є нововиявленими в цій справі та могли вплинути на результат розгляду справи з огляду на висновки постанови Верховного Суду від 10.08.2021 та рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2018 року. А тому Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області вважає, що обґрунтування, вказані ОСОБА_1 у заяві, свідчать про його фактичну незгоду постановою Верховного Суду від 10.08.2021 щодо відмови в задоволенні позову в цій справі, що не може бути підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами.

Ухвалою від 04 квітня 2022 року розгляд справи відкладено у зв`язку із клопотанням представника Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області.

Ухвалою від 06 квітня 2022 року розгляд справи відкладено у зв`язку з клопотанням Пенсійного фонду України та витребуванням додаткових доказів.

Судові засідання 14 та 25 квітня 2022 року розгляд справи не проводився у зв`язку із перебуванням головуючого судді у відпустці.

Ухвалою від 19 квітня 2022 року розгляд справи відкладено з метою ознайомлення з отриманими доказами.

27 квітня 2022 року Пенсійним фондом України подано відзив, у якому відповідач, серед іншого, вказує, що Пенсійним фондом України, ані у відзиві на позов, ані у запереченні на відповідь на відзив не зазначалося про те, що особова справа ОСОБА_1 зберігається у Фонді. Відсутність оригіналу особової справи позивача у Фонді не свідчить про недослідження відомостей з неї при порівняльному аналізі продуктивності праці та кваліфікації позивача. Висновки позивача про те, що порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації у 2018 році не здійснювався оскільки на момент його звернення у листопаді 2021 року особова справа у Фонді відсутня, є хибними. Крім того, сам позивач у своїй заяві про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами зазначає, що згідно пояснень Фонду порівняльний аналіз продуктивності праці та кваліфікації проводився, зокрема, на підставі копії його особової справи. Зазначене знаходить своє відображення у відзиві Фонду на апеляційну скаргу позивача, наявного в матеріалах цієї справи.

Таким чином, позивачу достеменно було відомо, що порівняльний аналіз продуктивності праці та кваліфікації, що є додатком до службової записки Фонду від 29.03.2018 здійснювався, зокрема, на підставі копії його особової справи. Як зазначено в постанові Верховного Суду від 10.08.2021 у цій справі, визначальним критерієм для визначення наявності переважного права на залишенні на роботі при скороченні чисельності штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці є саме рівень кваліфікації працівника та продуктивність праці. Тому при вирішенні питання про звільнення працівника роботодавець зобов`язаний перевірити наявність у працівників, посади яких скорочуються, більш високої чи більш низької кваліфікації і продуктивності праці. Для такої перевірки повинні досліджуватись документи та інші відомості про освіту і присвоєння кваліфікаційних розрядів (класів, категорій, рангів), про підвищення кваліфікації, про навчання без відриву від виробництва, про винаходи і раціоналізаторські пропозиції, авторами яких є відповідні працівники, про тимчасове виконання обов`язків більш кваліфікованих працівників, про досвід трудової діяльності, про виконання норм виробітку (продуктивність праці), про розширення зони обслуговування, про збільшення обсягу виконуваної роботи, про суміщення професій тощо. Порівняльний аналіз про переважне право залишення на роботі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що є додатком до службової записки Фонду від 29.03.2018, здійснювався не лише за матеріалами особової справи позивача, а й зокрема, за біографічними довідками.

Пенсійний фонд України також зазначає, що нововиявлені обставини - це факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення прав і обов`язків осіб, що беруть участь у справі, тобто юридичні факти. Вони за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення, та породжують процесуальні наслідки, впливають на законність і обґрунтованість ухваленого без їх врахування судового рішення. До нововиявлених обставин належать факти об`єктивної дійсності, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного розв`язання спору. Під нововиявленою обставиною мається на увазі фактична обставина, яка має істотне значення і яка об`єктивно існувала на час розгляду справи, але не була і не могла бути відома усім особам, які брали участь у справі, та суду.

Ухвалою від 04 травня 2022 року розгляд справи відкладено за клопотанням позивача з метою ознайомлення з відзивом.

Ухвалою від 06 травня 2022 року відмовлено у задоволенні заяви Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про залишення без розгляду заяви про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами, розгляд справи відкладено.

Ухвалою від 6 травня 2022 року розгляд справи відкладено у зв`язку із клопотанням Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області.

24 травня 2022 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області подано до суду пояснення в яких, зокрема, зазначено, що листами Пенсійного фонду України від 08.04.2016 № 12221/06-10 та №12143/06-10 начальникам головних управлінь Пенсійного фонду України в областях та місті Києві, з метою впорядкування особових справ начальників територіальних управлінь Фонду та їх заступників, доручено відрядити до Пенсійного фонду України працівників служб управління персонал. Таким чином, Головне управління документи стосовно ОСОБА_1 , копію особової справи позивача та біографічну довідку подало до Пенсійного фонду України нарочно у квітні 2016 року. Отже, у Пенсійному фонді України, під час формування службової записки від 29.03.2018 та здійснення порівняльного аналізу були наявні документи стосовно позивача, що спростовує твердження позивача стосовно відсутності документів щодо нього в Пенсійному фонді України, на підставі яких, здійснено порівняльний аналіз.

Крім того, з метою виконання поставлених завдань у максимально короткий термін, копії запитуваних документів надавалися засобами електронної пошти. Зазначеному надавалася оцінка судами під час розгляду справи, про що зазначено в їх рішеннях, в тому числі, щодо надання пояснень надходжень документів до Пенсійного фонду України.

Ухвалою від 24 травня 2022 року розгляд справи відкладено з метою ознайомлення позивача з поданим поясненням та долученими документами.

Ухвалою від 02 червня 2022 року розгляд справи відкладено у зв`язку з клопотанням позивача про витребування додаткових доказів.

09 червня 2022 року представник Пенсійний фонд України подав до суду пояснення у яких вказав, що листом від 08.04.2016 № 12221/06-10 начальникам головних управлінь Пенсійного фонду України в областях та місті Києві, з метою впорядкування особових справ начальників територіальних управлінь Фонду та їх заступників, доручено відрядити до Пенсійного фонду України працівників служб управління персоналу з копіями особових справ. Наказом Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 18.04.2016 № 48-від відряджено ОСОБА_3 до Пенсійного фонду України. Отже, документи стосовно позивача, зокрема, копію його особової справи, доставлено Головним управлінням до Фонду нарочно. Зазначені документи не реєструвалися в журналі вхідної реєстрації, оскільки були витребувані Департаментом персоналу та адміністративного забезпечення з метою збору інформації, зокрема, про трудову діяльність, освітній та кваліфікаційний рівні призначених працівників, зберігання та накопичення відомостей щодо них. Таким чином, копія наказу Головного управління про відрядження ОСОБА_3 є належним доказом того, що документи стосовно позивача були направлені до Фонду. Крім того, Пенсійний фонд України в телефонному режимі доручив Головному управлінню надати до суду копії документів, що підтверджують вартість понесених витрат ОСОБА_3 на відрядження.

Належним доказом отримання Пенсійний фонд України у 2016 році документів стосовно позивача є копія його особової картки, наявна у Пенсійному фонді України, яка подана Головним управлінням до Пенсійного фонду. Зазначена копія особової картки заповнена позивачем власноруч з проставленням ним особистого підпису тобто, позивач володів інформацією про передачу документів у 2016 році.

Враховуючи тривалий термін (понад чотири роки) від зазначеного листування, Пенсійним фондом не можуть бути надані докази отримання електронною поштою у 2018 році копій документів стосовно позивача до Пенсійного фонду як такі, що не збереглися.

Зазначене засвідчує той факт, що позивач був обізнаний, як до початку судового розгляду справи про поновлення на роботі, так і під час судового розгляду про знаходження оригіналу його особової справи в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Тернопільській області за місцем його роботи, а відсутність оригіналу особової справи позивача в Пенсійному фонді України не може бути нововиявленою обставиною в розумінні положень КАС України.

Ухвалою від 13 червня 2022 року розгляд справи відкладено з метою ознайомлення позивача з поданим поясненням та долученими документами.

В судовому засіданні ОСОБА_1 заяву про перегляд рішення суду за нововивленими обставинами підтримав, просив суд її задовольнити.

Представник Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області в судовому засіданні просила суд відмовити у задоволенні заяви.

Пенсійний фонд України явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, подав до суду заяву про розгляд заяви про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами без участі представника.

Відповідно до ч. 3 ст. 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Частино 1 ст. 205 КАС України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області, Пенсійного фонду України, в якому просив:

- скасувати накази Пенсійного фонду України від 29 березня 2018 року «Про заходи у зв`язку із реорганізацією», від 24 травня 2018 року № 229-о «Про звільнення ОСОБА_1 », наказ Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області від 04 червня 2018 року №132-ос «Про оголошення наказу Пенсійного фонду України від 24 травня 2018 року «Про звільнення ОСОБА_1 »;

- поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області з 05 червня 2018 року;

- стягнути з Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області середній заробіток за час вимушеного прогулу з часу звільнення;

- стягнути з Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області моральну шкоду в розмірі 200000 грн.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2018 року у справі № 1940/1241/18 відмовлено у задоволенні позову.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28 січня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2018 року у справі №1940/1241/18 скасовано, прийнято нове рішення, яким скасовано наказ Пенсійного фонду України №229-о від 24 травня 2018 року «Про звільнення ОСОБА_1 » та наказ Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області №132-ос від 04 червня 2018 року «Про оголошення наказу Пенсійного фонду України від 24 травня 2018 року «Про звільнення ОСОБА_1 ». Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області з 05 червня 2018 року. Стягнуто з Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 130776,12 грн.

Ухвалою Верховного Суду від 02.08.2021 року замінено відповідача Тернопільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області на правонаступника - Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області.

Постановою Верховного суду від 10.08.2021 постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28 січня 2019 року скасовано, рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2018 року залишено в силі.

16.11.2021 року ОСОБА_1 звернувся через веб-портал до Пенсійного фонду України з клопотанням про надання йому належно завіреної копії його особової справи за період роботи у органах Пенсійного фонду України (том. 3, а.с. 103).

Листом Пенсійного Фонду України від 19.11.2022 № 2800-0901-9/57135 звернення позивача було надіслано для розгляду за належністю до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (том. 3, а.с. 102).

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 03 грудня 2021 року № 7327-7404/Ш-07/8-1900/21 ОСОБА_1 надіслано копію особової справи (т.3, а.с. 70).

Беручи до уваги те, що особова справа відсутня у Пенсійному фонді України, заявник вважає, що до його звільнення Пенсійний фонд України не отримував біографічних довідок та копії особової справи, не міг провести порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації, а, отже, не мав джерел інформації для визначення переважного права на залишенні на роботі, що на думку ОСОБА_1 є нововиявленою обставиною.

Розглянувши подану заяву про перегляд рішення суду за новоявленими обставинами, судом враховано наступне.

Положеннями частини першої статті 361 КАС України встановлено, судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.

Згідно з частиною другою статті 361 КАС України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є, крім іншого, істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, яке підлягає перегляду.

Приписами частини четвертої статті 361 КАС України вказано, що не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

Отже, норми статті 361 КАС України встановлюють вичерпний перелік підстав для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами з тим, щоб відповідно до принципу юридичної визначеності забезпечити стабільність судових рішень, але водночас надати можливість виправити судові рішення, неправосудність яких зазвичай обумовлена обставинами, незалежними від суду. Відтак, нововиявленими є обставини (як фактичного, так і правового характеру), які: об`єктивно існували на момент вирішення адміністративної справи; не були відомі і не могли бути відомі на той час особі, яка звертається із заявою, та не були встановлені судом; обставини мають бути істотними, тобто такими, що впливають на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається. Необхідно зазначити, що ознаками нововиявлених обставин є їх істотність та наявність існування під час розгляду справи. Тобто, ці факти існували вже під час розгляду спірної ситуації в суді, але не були і не могли бути відомі ні особам, які брали участь у розгляді адміністративної справі, ні суду, який її розглядав та вирішував по суті.

Так, нововиявлена обставина - це юридичний факт, який передбачений нормами права і тягне виникнення, зміну або припинення правовідносин; юридичний факт, що має істотне значення для вирішення конкретної справи; юридичний акт, який існував на момент звернення заявника до суду з позовом і під час розгляду справи судом; юридичний факт, який не міг бути відомий ані особі, яка заявила про це в подальшому, ані суду, що розглядав справу, оскільки, якби нововиявлена обставина була відома суду під час постановлення судового рішення, вона б обов`язково вплинула на остаточні висновки суду. Тобто, судове рішення, яке набрало законної сили, може бути переглянуто на підставі істотних для справи обставин, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Разом з тим, не відноситься до поняття нововиявленої обставини переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи, докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом (частина четверта статті 361 КАС України).

Суд враховує те, що Європейський Суд з прав людини в рішенні у справі «Правєдная проти Росії» від 18.11.2004 зазначив, що одним із аспектів принципу верховенства права є принцип правової певності, який, окрім іншого, передбачає, що, якщо суд ухвалив остаточне рішення по суті спору, таке рішення не може бути піддане сумніву (справа Брумареску проти Румунії, постанова від 28.10.1999). Цей принцип встановлює, що жодна сторона не вправі ставити питання про перегляд остаточного судового рішення, яке набрало законної сили, лише задля нового судового розгляду і нового рішення по суті. Відхилення від цього принципу допустимі лише за наявності виняткових обставин.

Отже, процедура скасування судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, проте він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні, а також те, що цей доказ є вирішальним.

Нововиявлені обставини необхідно відрізняти від нових обставин, що виникли після вирішення справи та ще не існували на час її розгляду, а також обставини, що зазнали змін після прийняття судом рішення. Їх виявлення не може бути підставою для перегляду судового рішення.

Слід зауважити, що частиною шостою статті 361 КАС України встановлено, що при перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

При цьому, не вважаються нововиявленими нові обставини, які виявлені після ухвалення судом рішення, а також зміна правової позиції суду в інших подібних справах. Не можуть вважатися нововиявленими ті обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини, що виникли чи змінилися після ухвалення судом рішення теж не можуть визнаватися нововиявленими.

Процесуальні недоліки розгляду справи не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку.

Отже, необхідними ознаками нововиявлених обставин є, по-перше, їх наявність на момент вирішення справи, по-друге, те, що ці обставини не були відомі і не могли бути відомі на той час суду та хоча б одному учаснику судового процесу, є істотними для розгляду справи, тобто належать до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі. Обставини, які вважаються нововиявленими, повинні одночасно відповідати цим вимогам.

Аналогічні правові висновки висловлено Верховним Судом у постановах від 17.04.2018 у справі №1510/2-1411/11, від 02.05.2018 у справі №303/3535/16, від 02.05.2018 у справі №303/3535/16-а, від 04.09.2018 у справі №809/824/17, від 22.11.2018 у справі №826/14224/15, ухвалі Верховного Суду від 01.02.2019 у справі №2040/7218/18.

Беручи до уваги доводи заявника про відсутність в Пенсійному фонді України його особової справи, суд зазначає, що відповідно до п. 4 розділу І «Загальні положення» Порядку ведення та зберігання особових справ державних службовців, затвердженого наказом Національного агентства України з питань державної служби від 22.03.2016 № 64, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.04.2016 за № 567/28697 (зі змінами), ведення, облік та зберігання особових справ здійснює служба управління персоналом державного органу, в якому працює державний службовець.

Тобто, особова справа ОСОБА_1 зберігається в службі управління персоналом Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області.

Насамперед суд зазначає, що факт неотримання Пенсійним фондом України особової справи ОСОБА_1 не оцінювався судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій при розгляді справи та перегляді прийнятих рішень.

В постанові Верховного Суду від 10 серпня 2021 року зазначається, що 29 березня 2018 року Голові правління Пенсійного фонду України направлено службову записку заступника директора департаменту персоналу та адміністративного забезпечення - начальника відділу комплектування, обліку, організації підготовки та перепідготовки кадрів, у якій зазначено, що у зв`язку із скороченням посади заступника начальника Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області здійснено порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації заступників начальника управління Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , при цьому розглядалися характеристики продуктивності праці та показники кваліфікації (освіта, загальний стаж роботи, стаж державної служби, в тому числі в органах Пенсійного фонду України, досвід роботи, функціональні повноваження на останній займаній посаді, наявність стягнень, заохочень, підвищення кваліфікації, щорічна оцінка, атестація).

Крім цього, Верховний Суд вказав, що як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, Пенсійним фондом України, при проведенні процедури скорочення, було здійснено порівняльний аналіз продуктивності праці та кваліфікації позивача та ОСОБА_2 , як заступників начальника Управління Фонду, що викладений у вигляді додатку до службової записки від 29.03.2018. Дані характеристики продуктивності праці та показники кваліфікації, як підтверджується матеріалами справи та вірно встановлено судом першої інстанції, були здійснені за критеріями освіти, загального стажу роботи, стажу державної служби, в тому числі в органах Пенсійного фонду України, досвіду роботи, функціональних повноважень на останній займаній посаді, наявності стягнень, заохочень, підвищення кваліфікації, щорічної оцінки, атестації.

Також, не погоджуючись з висновком суду апеляційної інстанції, Верховний Сул зазначив, що помилковими є висновки суду апеляційної інстанції, що порівняльна таблиця мотивована лише кількома критеріями, та не ґрунтується на розгорнутому порівняльному аналізі двох кандидатур, зокрема недослідженні питання щодо стягнень на посаді, атестацій, щорічних оцінок.

Тобто судами всіх інстанцій було встановлено, що при проведенні процедури скорочення, Пенсійним фондом України було здійснено порівняльний аналіз продуктивності праці та кваліфікації заступників начальника Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області.

При цьому, суди не надавали оцінки факту отримання чи неотримання Пенсійним фондом України оригіналу чи копії особової справи ОСОБА_1 . Як вже зазначалося, відповідно до частини четвертої статті 361 КАС України, не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

Разом з тим, суд не погоджується з доводами заявника, що Пенсійний фонд України не міг провести порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації та не мав джерел інформації для визначення переважного права на залишенні на роботі.

При прийнятті рішення від 18 вересня 2018 року Тернопільський окружний адміністративний суд взяв до уваги пояснення представників відповідачів та зазначив, що матеріали, які бралися до уваги при визначені переважного права на залишення на роботі заступників Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області були надісланні в Пенсійний фонд України електронною поштою.

Суд також бере до уваги пояснення відповідачів, що листами Пенсійного фонду України від 08.04.2016 № 12221/06-10 (том 3, а.с. 196) та №12143/06-10 (том 3, а.с. 147) начальникам головних управлінь Пенсійного фонду України в областях та місті Києві, з метою впорядкування особових справ начальників територіальних управлінь Фонду та їх заступників, доручено відрядити до Пенсійного фонду України працівників служб управління персоналу цих управлінь, відповідно до визначеного графіку та надати копії особових справ, біографічні довідки та іншу передбачену інформацію, в тому числі електронною поштою.

З цією метою наказом Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 18.04.2016 № 48-від відряджено начальника відділу персоналу та організаційно-розпорядчої роботи ОСОБА_3 до Пенсійного фонду України, підстава - лист від 08.04.2016 № 12221/06-10 (том 3, а.с. 145).

Суд бере до уваги пояснення представників відповідачів, що копія особової справи ОСОБА_1 була доставлена до Пенсійного фонду України особисто начальником відділу персоналу та організаційно-розпорядчої роботи Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, що також підтверджується проїзними документами та документами на про оплату проживання (том 3, а.с. 220-223).

З наведеного суд робить висновок, що поряд з надсиланням біографічної довідки та інших документів електронною поштою, копія особової справи заявника подавалася Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області до Пенсійного фонду України в квітні 2016 року. Оригінал особової справи ОСОБА_1 перебуває в Головному управлінні Пенсійного фонду України.

Доводи позивача про те, що копія особової справи не була зареєстрована Пенсійним фондом України підтверджуються також поясненнями Пенсійного фонду України та не спростовують висновків суду. Суд також враховує пояснення Пенсійного фонду України, що враховуючи тривалий термін (понад чотири роки) не можуть бути надані докази отримання електронною поштою у 2018 році копій документів стосовно позивача як такі, що не збереглися.

Крім того, суд звертає увагу на пояснення представника Пенсійного фонду України про те, що копії документів стосовно ОСОБА_1 , зокрема тих, які надавалися до суду з додатковими поясненнями зберігаються в Управлінні по роботі з персоналом Пенсійного фонду України (том 3, а.с. 239).

Враховуючи викладене, вказані заявником обставини, не оцінювалися судами усіх інстанцій при розгляді справи, не належать до предмета доказування у справі та не можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі, не змінюють правового регулювання спірних відносин, не доводять факту допущення судом помилки при розгляді спору та не спростовують висновків суду зазначених у рішенні від 18 вересня 2018 року.

Суд вважає, що заявник не довів існування нововиявлених обставин, які могли б стати підставою для скасування рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2018 року у справі № 1940/1241/18.

Відповідно до частини четвертої статті 368 КАС України за результатами перегляду рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд, зокрема, може відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі.

Таким чином, суд доходить висновку, що в задоволенні заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2018 року у справі № 1940/1241/18 слід відмовити.

Відповідно до частини першої статті 369 КАС України у разі відмови в задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд постановляє ухвалу.

Керуючись статтями 241, 248, 369 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2018 року у справі № 1940/1241/18 відмовити.

Ухвала набирає законної сили в порядку визначеному статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст ухвали складено 06 липня 2022 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

відповідачі:

- Пенсійний фонд України (місцезнаходження: вул. Бастіонна, 9, м. Київ, 01601, );

- Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження: Майдан Волі, 3, м. Тернопіль, 46001, ).

Головуючий суддя Баранюк А.З.