Справа № 300/3543/21
Суддя: Улицький Василь Зіновійович
Дата ухвалення: 2022-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2022 рокуЛьвівСправа № 300/3543/21 пров. № А/857/5641/22

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді: Улицького В.З.

суддів: Кузьмича С.М., Матковської З.М.

розглянувши у порядку письмового провадження м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2022 року (рішення ухвалене у м.Івано-Франківську судом у складі головуючого судді Остап`юка С.В.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2021 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення від 18.06.2021 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, зобов`язання зарахувати до пільгового та страхового стажу періоди роботи, повторно розглянути заяву про призначення пенсії та призначити з 22.03.2021 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до пункту б частини 1 статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення.

Позивач позовні вимоги мотивував тим, що відповідач протиправно, за наявності трудової книжки та підтверджуючих документів не зарахував до його страхового стажу періоди навчання у вищому та середньому навчальних закладах з 01.09.1982 до 01.04.1983, з 26.08.1986 до 23.10.1987, з 21.12.1987 до 09.06.1988, з 28.08.1988 до 20.07.1989, з 16.09.1989 до 01.07.1990 та не зарахував до пільгового стажу період роботи в шкідливих умовах праці в Долинському управлінні бурових робіт з 07.12.1998 до 31.05.2000, у Мамонтовському управлінні бурових робіт Об`єднання Юганскнафтогаз Ханти Мансійського автономного округу Тюменської області з 10.06.1988 до 27.08.1988, у Нафтоюганському управлінні бурових робіт №2 Об`єднання Юганскнафтогаз Ханти Мансійського автономного округу Тюменської області з 21.07.1989 до 15.09.1989 із збільшенням у півтори рази цього стажу при розрахунку загального страхового стажу. Незарахування відповідачем цих періодів до стажу стало підставою для відмови у призначенні йому з 22.03.2021 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до пункту б частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2022 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправними та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 18.06.2021 про відмову в призначенні ОСОБА_1 , пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (індекс 76018, вулиця Січових Стрільців, будинок 15, місто Івано-Франківськ, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 11.06.2021 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (індекс 76018, вулиця Січових Стрільців, будинок 15, місто Івано-Франківськ, ) зарахувати ОСОБА_1 до його пільгового стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, період роботи в Мамонтовському управлінні бурових робіт Об`єднання Юганскнафтогаз Ханти Мансійського автономного округу Тюменської області з 10.06.1988 до 27.08.1988, в Нафтоюганському управлінні бурових робіт №2 Об`єднання Юганскнафтогаз Ханти Мансійського автономного округу Тюменської області з 21.07.1989 до 15.09.1989, в Долинському управлінні бурових робіт з 07.12.1998 до 31.05.2000, та зарахувати до його загального трудового стажу періоди роботи у Мамонтовському управлінні бурових робіт Об`єднання Юганскнафтогаз Ханти Мансійського автономного округу Тюменської області з 10.06.1988 до 27.08.1988 та у Нафтоюганському управлінні бурових робіт №2 Об`єднання Юганскнафтогаз Ханти Мансійського автономного округу Тюменської області з 21.07.1989 до 15.09.1989, виходячи з розрахунку кожен рік роботи за один рік і шість місяців роботи, та періоди навчання в МСПТУ-35 м. Стрия Львівської області з 01.09.1982 до 24.07.1983, в Івано-Франківському інституті нафти і газу та Тюменського індустріального інституту ім. Ленінського комсомолу з 01.09.1983 до 01.07.1984, з 18.07.1986 до 29.05.1990.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції оскаржило Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Апеляційний розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження за правилами ст.311 КАС України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу апелянта слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 189 цього Кодексу.

Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою від 11.06.2021 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 2.

Відповідно до листа відповідача № 55367 від 22.06.2021 позивача повідомлено про те, що прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 18.06.2021. Повідомлено, що відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на призначення пенсії за віком мають право особи після досягнення 55 років за наявності необхідного страхового стажу, зокрема у 2021 році, 28 років 6 місяців та 12 років 6 місяців пільгового стажу на роботах з шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2. Страховий стаж позивача згідно з наданими документами становить 34 роки 3 місяці 18 днів, пільговий 8 років 4 місяці 28 днів. До страхового стажу враховано всі періоди роботи. До пільгового стажу не враховано період роботи з 07.12.1998 до 31.05.2000 в Долинському управлінні бурових робіт, оскільки відсутня атестація робочих місць. В призначенні пенсії відмовлено у зв`язку із відсутністю необхідного пільгового стажу.

Позивач, вважаючи таку відмову протиправно, звернувся до адміністративного суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції керувався тим, що відповідач протиправно не зарахував позивачу спірні періоди при розгляді його заяви від 11.06.2021. При цьому, позовні вимоги позивача в частині зобов`язання відповідача призначити з 22.03.2021 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» задоволенню не підлягають, оскільки розрахунок загального та пільгового стажу позивача і вирішення питання щодо призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах буде здійснено відповідачем за наслідками виконання відповідачем судового рішення, прийнятого в цій справі.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною першою статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки позивачем не оскаржується в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову, предметом розгляду в суді апеляційної інстанції є законність і обґрунтованість судового рішення лише в частині задоволення позовних вимог.

На момент звернення позивача за призначенням пенсії існували два Закони, котрі одночасно регламентували правила призначення пенсій за Списком №2, а саме: пункт «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.02.2015 №213-VIII та пункт 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2148-VIII.

Відносно позивача правила зазначених вище законів містять розбіжність у величині показника стажу роботи, який складає 25 років за статтею 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.02.2015 №213-VIII та 30 років за пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у редакції Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII.

Тому, в даних правовідносинах перевагу слід віддати саме тому закону, який у застосуванні найбільш сприятливий для позивача, і таке застосування створить більш сприятливі умови для реалізації права позивача на пенсійне забезпечення, та забезпечить у спірних правовідносинах правову визначеність.

Так, відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.02.2015 №213-VIII, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років і 6 місяців на зазначених роботах.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що на момент подання заяви про призначення пенсії (11.06.2021) ОСОБА_1 досяг віку, необхідного для призначення пенсії на пільгових умовах (55 років), цей факт відповідачем не оспорюється, як і достатність страхового стажу роботи для призначення пенсії на пільгових умовах.

Щодо покликання пенсійного органу на недостатність в позивача пільгового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах, то суд апеляційної інстанції вважає їх безпідставними, з огляду на таке.

Відповідно до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі - Порядок №637).

Пунктом 1 Порядку № 637 передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно із пунктом 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Отже, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. У разі відсутності в трудовій книжці записів про роботу, такий стаж встановлюється на підставі інших документів, уточнюючих довідок, відомостей та інших документів, які містять відомості про періоди роботи.

Як слідує з матеріалів справи, період роботи ОСОБА_1 з 07.12.1998 до 31.05.2000 в Долинському управлінні бурових робіт, відповідачем зараховано до страхового стажу роботи, однак не зараховано до пільгового стажу з тих підстав, що не подано документів про результати атестації робочих місць.

Так, Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зверталося до Керівника групи кадрових сервісів Долинського регіону з листом, в якому просило видати довідку про підтвердження наявного трудового стажу ОСОБА_1 за період роботи у Долинському управлінні бурових робіт з 07.12.1998 до 31.05.2000 на посаді «боровий майстер», що передбачена Списком №2, однак, на вказаний лист було надано відповідь про відсутність можливості видачі такої, оскільки даний період роботи не підпадає під дію наказів про результати атестацій.

Разом з тим, суд зазначає, що право особи на соціальний захист не може ставитись в залежність від існування конкретного документу. При цьому, збереження таких відомостей не може контролюватись пенсіонером, відповідно, на нього не повинна покладатись відповідальність за їх відсутність.

Досліджуючи питання щодо атестації робочого місця позивача, варто зауважити, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо.

При цьому особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку № 2, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку № 442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 в справі №520/15025/16-а сформулювала правовий висновок, за яким особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

При цьому на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.

З огляду на викладене, оскільки непроведення чи несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, суд погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність та необґрунтованість дій відповідача щодо незарахування періоду роботи позивача з 07.12.1998 до 31.05.2000 в Долинському управлінні бурових робіт до пільгового стажу.

Щодо незарахування періоду роботи позивача в шкідливих умовах під час виробничої практики за професією помічник бурильника у Мамонтовському управлінні бурових робіт Об`єднання Юганскнафтогаз Ханти Мансійського автономного округу Тюменської області з 10.06.1988 до 27.08.1988 та у Нафтоюганському управлінні бурових робіт №2 Об`єднання Юганскнафтогаз Ханти Мансійського автономного округу Тюменської області з 21.07.1989 до 15.09.1989 із збільшенням у півтори рази цього стажу при розрахунку загального страхового стажу, суд зазначає наступне.

Згідно з п.5 розділу XV «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року.

Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року № 148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі».

Пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.

В пункті 7 Інструкції про порядок надання пільг особам, що працюють в районах Крайньої Півночі та в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, затв. постановою Державного Комітету Ради Міністрів СРСР з питань праці і заробітної плати та Президії ВЦРПС № 530/П-28 від 16.12.1967р., зазначено, що трудові договори на визначений термін, тобто письмові договори, укладаються тільки тими підприємствами і організаціями, які розміщені в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до таких районів.

Підпунктом «д» п.5 Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960р. «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» передбачено, що робітникам, які переводяться, направляються або запрошуються на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей держави, на умовах укладення ними трудових договорів на роботу в цих районах на строк 5 років, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки, надавати додаткові наступні пільги: зараховувати один рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців при обчисленні стажу, який дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності. Пільги, які передбачені цією статтею, надаються також особам, які прибули в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за власним бажанням і які уклали строковий договір про роботу в цих районах.

Згідно з п.3 постанови Ради Міністрів Союзу РСР № 148 від 10.02.1960р. «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» працівникам, які користуються в даний час пільгами, кожний рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, до 1 березня 1960 року зараховувати за два роки роботи при розрахунку стажу для отримання пенсії за віком, по інвалідності і за вислугу років, а після 1 березня 1960 року - за один рік і шість місяців роботи при обрахуванні стажу для отримання пенсії за віком і по інвалідності.

Відповідно до Інструкції про порядок надання пільг, затв. постановою Держкомпраці і Президії ВЦРПС № 520/П-28 від 16.12.1967р., пільги, передбачені ст.ст.1, 2, 3, 4 Указу від 10.02.1960р., з урахуванням змін та доповнень, внесених Указом від 26.09.1967р., надавалися незалежно від наявності письмового трудового договору.

Пільги, передбачені ст.5 зазначеного Указу, зокрема, щодо пільгового обчислення стажу, надавалися при умові укладення строкових трудових договорів про роботу в цих районах.

Таким чином, на працівників, які працювали у місцевості, прирівняній до районів Крайньої Півночі, та в районах Крайньої Півночі, поширюються пільги, передбачені п.5 Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960р. «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» (зокрема, зарахування одного року роботи у місцевості, прирівняній до районів Крайньої Півночі, та в районах Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців роботи при обчисленні стажу, що дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності), за наявності укладених строкових трудових договорів про роботу в цих районах.

Водночас, покликання відповідача про те, що обов`язковою умовою надання пільг при обчисленні стажу роботи в районах Крайньої Півночі один рік роботи за один рік 6 місяців є лише наявність письмового трудового договору про роботу у вказаній місцевості, не ґрунтується на законі, оскільки відповідно приписи п.5 Розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (в редакції Закону України № 32-V від 26.07.2006р.) пільгове обчислення страхового стажу проводиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.

Тобто, наявність письмового трудового договору не є виключною і єдиною підставою для пільгового обчислення страхового стажу і вказана норма надає особі можливість надавати вказані документу за її вибором.

Аналогічного висновку дійшла колегія Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду в постанові від 19.09.2019р. (справа № 348/2208/16-а, провадження №К/9901/32412/18).

Також у постанові Верховного Суду від 03.07.2018р. (справа № 302/662/17-а) вказано про те, що для обчислення пільгового стажу при роботі в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до неї, повинні бути надані або трудова книжка або письмовий трудовий договір або довідка, в якій зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Тобто, достатньо одного із перерахованих документів, а не їх сукупність.

Таким чином, інші документи, окрім укладеного строкового трудового договору про роботу у відповідних районах, є належними підставами для пільгового обчислення стажу роботи позивача в районах Крайньої Півночі і в прирівняних до них місцевостях у відповідності до ст.5 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960р. «Про упорядкування пільг для осіб, що працюють в районах Крайньої Півночі в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі».

Так, період роботи позивача в шкідливих умовах під час виробничої практики за професією помічник бурильника у Мамонтовському управлінні бурових робіт Об`єднання Юганскнафтогаз Ханти Мансійського автономного округу Тюменської області з 10.06.1988 до 27.08.1988, та у Нафтоюганському управлінні бурових робіт №2 Об`єднання Юганскнафтогаз Ханти Мансійського автономного округу Тюменської області з 21.07.1989 до 15.09.1989 підтверджується записами трудової книжки та архівними довідками.

Так, згідно з архівною довідкою Адміністрації міста Нефтоюганська Департаменту по справами адміністрації відділу по справам архівів за № С-872 від 18.03.2021 позивач працював у Нафтоюганському управлінні бурових робіт №2 виробничого об`єднання Юганскнафтогаз з 21.07.1989 до 15.09.1989 помічником бурильника на період проходження виробничої практики.

Відповідно до архівної довідки Представництва ПАО «Роснефть» в Ханти-Мансійськім автономнім окрузі за № РН/14-20-С-39-21 від 25.03.2021 позивач з 10.06.1988 до 27.08.1988 на період проходження виробничої практики працював помічником бурильника експлуатаційного і розвідувального буріння нафти і газу 4 розряду повний робочий день, повний робочий тиждень у Мамонтовському управлінні бурових робіт Об`єднання Юганскнафтогаз Ханти Мансійського автономного округу Тюменської області, професія бурильник і їх помічники відносяться до Списку №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР за № 1173 від 22.08.1956.

Враховуючи записи трудової книжки, а також надані довідки, суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність достатніх та необхідних правових підстав для зарахування періоду роботи позивача у Мамонтовському управлінні бурових робіт Об`єднання Юганскнафтогаз Ханти Мансійського автономного округу Тюменської області з 10.06.1988 до 27.08.1988 та у Нафтоюганському управлінні бурових робіт №2 Об`єднання Юганскнафтогаз Ханти Мансійського автономного округу Тюменської області з 21.07.1989 до 15.09.1989 до пільгового стажу, виходячи з розрахунку кожен рік роботи за один рік і шість місяців роботи.

Щодо незарахування до стажу періодів навчання позивача у вищому та середньому навчальних закладах з 01.09.1982 до 01.04.1983, з 26.08.1986 до 23.10.1987, з 21.12.1987 до 09.06.1988, з 28.08.1988 до 20.07.1989, з 16.09.1989 до 01.07.1990, суд зазначає наступне.

Згідно з пунктом 8 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України за № 637 від 12.08.1993, час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

Згідно записів у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 та диплома серії № НОМЕР_2 позивач навчався з 01.09.1982 до 24.07.1983 у МСПТУ-35 м. Стрия Львівської області та здобув професію помічника бурильника розвідкового і експлуатаційного буріння.

Відповідно до диплома серії НОМЕР_3 позивач в 1983 році поступив в Івано-Франківський інститут нафти і газу, а 29.05.1990 закінчив Тюменський індустріальний інститут ім. Ленінського комсомолу по спеціальності буріння нафтових і газових свердловин.

Згідно з архівною довідкою № 109 від 02.06.2021 позивач з 01.09.1983 зарахований студентом 1-го курсу Івано-Франківського інституту нафти і газу денної форми навчання газонафтопромислового факультету. З 01.07.1984 йому надано академічну відпустку на час строкової служби у лавах Радянської Армії. Поновлено на навчання після академвідпустки згідно поданої заяви у зв`язку з демобілізацією із лав Радянської Армії та зараховано у групу НБ-85-3. (Наказ № 293/7 від 18.07.1986). Відраховано з інституту у зв`язку з переводом у Тюменський індустріальний інститут імені Ленінського комсомолу на III курс з 23.10.1987.

Таким чином, як зазначив суд першої інстанції, періоди навчання позивача з 01.09.1982 до 24.07.1983, з 01.09.1983 до 01.07.1984, з 18.07.1986 до 29.05.1990 підтверджені вищевказаними документами, а тому, ці періоди підлягають зарахуванню до трудового стажу позивача, а вимоги в цій частині до задоволення.

З урахуванням наведеного, суд погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність незарахування відповідачем при розгляді заяви позивача від 11.06.2021 спірних періодів його роботи та навчання до пільгового та загального трудового стажу, та, відповідно, протиправність рішення відповідача про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», та наявність підстав для зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 11.06.2021 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Узагальнюючи наведене, суд апеляційної інстанції переконаний, що судом першої інстанції надано належну оцінку наявним у справі доказам, а їх достатня кількість та взаємний зв`язок у сукупності дали змогу суду першої інстанції зробити вірний висновок про наявність підстав для задоволення адміністративного позову в оскаржуваній частині.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

З наведеного вбачається, що доводи апеляційної скарги являються безпідставними та необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, правова оцінка доказів дана вірно, а відтак у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 243 ч. 3, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2022 року у справі № 300/3543/21 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. З. Улицький
судді С. М. Кузьмич
З. М. Матковська