Справа № 120/7610/20-а
Суддя: Заброцька Людмила Олександрівна
Дата ухвалення: 2022-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

04 липня 2022 р. Справа № 120/7610/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Заброцької Людмили Олександрівни, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради, Обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з адміністративним позовом до Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради (далі - відповідач) про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є учасником бойових дій та має право на отримання щорічної грошової допомоги до 5 травня відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 № 3551-XII.

Позивач зазначає, що рішенням Конституційного Суду України від 27.02.2020 № 3-р/2020 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційними) положення пункту 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

На думку позивача, виплата йому грошової допомоги до 5 травня в 2019 році та в 2020 році здійснена відповідачем у меншому розмірі, ніж це передбачено Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 № 3551-XII.

Позивач вважає такі дії відповідача протиправними і такими, що суперечать Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 № 3551-XII. Тому, з метою захисту свої прав та законних інтересів, звернувся з цим адміністративним позовом до суду.

Ухвалою суду від 15.12.2020 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні); також, даною ухвалою встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

У встановлений судом строк Департаментом соціальної політики Вінницької міської ради подано відзив на позовну заяву, в якому Департамент заперечує щодо задоволення позову. Обґрунтовуючи відзив відповідач зазначив, що виплата щорічної разової грошової допомоги у 2019-2020 роках здійснювалась позивачу відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08.04.2021 за № 325 «Деякі питання виплати разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», якою встановлений чіткий розмір допомоги до 5 травня для певних категорій. Відповідач також акцентує увагу на тому, що ст. 48 Бюджетного кодексу України прямо забороняє розпорядникам бюджетних коштів здійснювати будь які виплати за рахунок бюджетних коштів у розмірі іншому ніж той, що передбачений відповідними бюджетними асигнуваннями.

Також відповідачем наголошено, що, на його думку, позивачем пропущено шести місячний строк звернення до суду в частині позовних вимог за 2019-2020 роки.

Ухвалою суду від 15.01.2021 зупинено провадження у справі до набрання законної сили рішенням Верховного Суду у зразковій справі №440/2722/20.

Ухвалою суду від 08.02.2021 поновлено провадження у справі.

Ухвалою суду від 12.05.2021 витребувано у сторін додаткові докази, а саме: у позивача докази на підтвердження того, що він отримував виплату одноразової грошової допомоги до 5 травня в 2019-2020 роках саме від Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради; докази щодо його звернення до Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради з проханням про доплату грошової допомоги за 2019-2020 роки та отриману на звернення відповідь; у Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради - докази перебування ОСОБА_1 на обліку в Департаменті соціальної політики Вінницької міської ради та виплати йому в 2019-2020 роках одноразової грошової допомоги до 5 травня.

21.05.2021 від Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради на адресу суду надійшов лист, в якому зазначено, що Департамент соціальної політики Вінницької міської ради не виплачував позивачу грошову допомогу до 5-го травня у 2019-2020 роках. За даними Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги, громадянин ОСОБА_1 на обліку в Департаменті соціальної політики Вінницької міської ради не перебуває.

Ухвалою суду від 24.05.2021 витребувано у позивача та Департаменту соціальної політики Харківської міської ради додаткові докази.

16.06.2021 від Департаменту соціальної політики Харківської міської ради до суду надійшли письмові пояснення, в яких зазначено що позивачу грошову допомогу до 5-го травня у 2019-2020 роках нараховано та виплачено Обласним центром по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Департаменту соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації.

Ухвалою суду від 09.08.2021, у зв`язку з тим, що судом встановлено, що нарахування та виплату позивачу щорічної разової грошової допомоги до 05 травня в 2019 - 2020 роках здійснено Обласним центром по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Департаменту соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації, позивачу запропоновано висловити свою думку щодо заміни неналежної сторони в справі (відповідача ).

Ухвалою суду від 23.11.2021, у зв`язку з неподанням позивачем своїх пояснень щодо заміни неналежного відповідача, судом залучено до участі у справі як другого відповідача - Обласний центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Департаменту соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації.

06.12.2021 від Департаменту соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації надійшов відзив на позовну заяву та заява, в яких зазначено, що в структурі Харківської обласної державної адміністрації відсутній такий підрозділ як Обласний центр по нарахуванню га здійсненню соціальних виплат Департаменту соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації.

Обласний центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат та Департамент соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації - два окремих органи, які є самостійними юридичними особами та діють на засадах власних положень і здійснюють різні функції та повноваження.

Відповідно до пп. 2 п. 3 Положення про Обласний центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, одним з головних завдань центру є підготовлення документів на виплату, зокрема, разової грошової допомоги, передбаченої ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Таким чином, саме на Обласний центр покладені повноваження щодо контролю призначення, перерахунку, нарахування та виплати всіх видів грошових допомог.

Ухвалою суду від 08.12.2021 уточнено найменування другого відповідача - Обласний центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат (вул. Чернишевська, буд. 51, м. Харків, 61002, ). Встановлено Обласному центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат () 10-денний строк, з дня отримання даної ухвали, для подання відзиву на позовну заяву в порядку ст. 261 КАС України.

В зв"язку з недостатнім фінансуванням Вінницького окружного адміністративного суду та відсутністю коштів для оплати послуг поштового зв"язку, копію вказаної ухвали разом з матеріалами позовної заяви направлено на електронну адресу Обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат. Зазначена судова кореспонденція була отримана відповідачем 14.12.2021 року, про що секретарем складено письмове підтвердження отримання ухвали суду та доданих документів.

В зв"язку з ненадходженням на адресу суду відзиву від Обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат або заяви про визнання позову, судом також додатково направлено вказану судову кореспонденцію на адресу відповідача засобами поштового зв"язку, яку відповідачем отримано 01.06.2022, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Відтак, суд вважає, що вжив всіх можливих заходів для повідомлення відповідача - Обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат про наявність даного судового спору, а тому відповідач вважається належним чином повідомлений про розгляд адміністративної справи. Однак, своїм правом на подання відзиву відповідач не скористався.

Як зазначено у ч. 6 ст. 162 КАС України, у разі неподання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Надавши оцінку аргументам позивача, що наведені у позові, а також дослідивши подані разом із заявами по суті справи докази, суд встановив наступне.

Позивач є учасником бойових дій, що підтверджується копією посвідчення та має право на пільги передбачені для учасників бойових дій.

У 2019 році Обласним центром по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат позивачу нараховано та виплачено грошову допомогу до 5-го травня у розмірі 1295 грн, а в 2020 році - у розмірі 1390 грн.

Позивач із розміром вказаної виплати не погоджується та вважає, що з урахуванням рішенням Конституційного Суду України від 27.02.2020 № 3-р/2020 розмір допомоги слід визначати не на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 08.04.2021 за № 325, а керуючись Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 № 3551-XII. Відтак, з метою захисту своїх прав ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд враховує таке.

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Відносини з приводу соціального захисту ветеранів війни як особливої окремої категорії громадян врегульовані, насамперед, приписами Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту від 22.10.1993 № 3551-XII.

Пільги учасникам бойових дій передбачені ст. 12 Закону від 22.10.1993 № 3551-XII.

Законом України Про внесення змін до Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту від 25.12.1998 № 367-XIV статтю 12 Закону від 22.10.1993 № 3551-XII було доповнено частиною четвертою такого змісту: Щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.

Пунктом 20 розділу ІІ Закону України від 28 грудня 2007 року № 107-VI Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України (далі - Закон № 107-VI) текст вказаної вище частини статті 12 Закону викладено в новій редакції, відповідно до якої щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 зміни, внесені Законом № 107-VI, визнані неконституційними.

Протягом 2012-2014 років на підставі законів України про Державний бюджет України на відповідні роки норми і положення статті 12 Закону № 3551-XII застосовувалися у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно із підпунктом 5 пункту 63 розділу І Закону України від 28 грудня 2014 року № 79-VIII Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин розділ VI Прикінцеві та перехідні положення БК України доповнено пунктом 26, відповідно до якого норми і положення, зокрема, статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону № 3551-XII застосовуються у порядку та розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Тобто, Кабінету Міністрів України були делеговані повноваження встановлювати зокрема розмір разової грошової допомоги до 5 травня.

На реалізацію приписів цієї норми закону, Кабінетом Міністрів України прийнято, зокрема, наступні постанови:

від 20.03.2019 № 237 Деякі питання виплати у 2019 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту і Про жертви нацистських переслідувань, де передбачено, що учасникам бойових дій у 2019 році виплата разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, проводиться у розмірі 1295 грн.

від 19.02.2020 № 112 Деякі питання виплати у 2020 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту і Про жертви нацистських переслідувань, де передбачено, що учасникам бойових дій у 2020 році виплата разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, проводиться у розмірі 1390 гривень.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 27.02.2020 у справі 1 -247/2018(3393/18) визнано таким, що не відповідає Конституції України, окреме положення пункту 26 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ (далі - Закон № 3551) застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Таким чином, Рішенням Конституційного Суду України від 27 лютого 2020 року № 3-р/2020 відновлено дію частини 4 статті 12 Закону № 3551-XII у редакції Закону № 367-ХІV, згідно з якою щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.

Водночас відповідач, виплачуючи позивачу оспорювану допомогу, керувався нормами постанов Кабінету Міністрів України від 20.03.2019 № 237 та від 19.02.2020 № 112.

Позивач, не погоджуючись із розміром виплаченої йому у 2019 2020 роках допомоги звернувся до Департаменту соціальної політики ( м. Харків ) з листом та просив повідомити підстави нарахування щорічної виплати разової грошової допомоги до 5 травня у 2020 році в розмірі 1395 грн та в 2019 - 1295 грн.

Департамент соціальної політики, розглянувши звернення позивача, повідомив його, що виходячи з реальних фінансових ресурсів державного бюджету, передбачених на виплату грошової допомоги, органи соціального захисту проводять її виплату відповідно до Закону в межах бюджетних призначень.

Позивач не погодившись з виплатою грошової допомоги у зменшеному розмірі, ніж це передбачено Законом України " Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту ", звернувся до суду із цим позовом.

Відтак, спірним при розгляді цієї справи є питання про розмір разової грошової допомоги до 5 травня, що виплачувалася учасникам бойових дій у 2019 2020 роках, з огляду на прийняте Конституційним Судом України рішення від 27.02.2020 у справі 1 -247/2018(3393/18).

Визначаючись із розміром допомоги, що належить до виплати позивачу у 2020 році суд враховує, що цій обставині надано оцінку при розгляді зразкової справи № 440/2722/20-а рішенням Верховного Суду від 29 вересня 2020 року, що залишене без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 13 січня 2021 року.

Дана адміністративна справа має ознаки типової справи № 440/2722/20-а, що прийнята до розгляду Верховним Судом як зразкова адміністративна справа.

Відповідно до ч. 3 ст. 291 КАС України, при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Розглядаючи зразкову справу, Верховний Суд дійшов висновку, що з 27.02.2020 (день прийняття рішення Конституційного Суду України від 27.02.2020 у справі 1-247/2018(3393/18) позивач набув право на соціальне забезпечення у порядку редакції Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту від 25.12.1998 № 367-ХІV, яка передбачала розмір допомоги до 5 травня для учасників бойових дій величиною п`ять мінімальних пенсій за віком.

Велика Палата у п.п. 48-54 постанови від 13 січня 2021 року зазначила, що вихідним критерієм обрахунку щорічної разової грошової допомоги до 5 травня є мінімальний розмір пенсії за віком.

Мінімальний розмір пенсії за віком слід визначати із урахуванням ст. 28 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 9 липня 2003 року № 1058-ІV та закону України про Державний бюджет України на відповідний рік.

У 2020 році мінімальний розмір пенсії за віком становив 1638 грн. (розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність встановлений Законом України Про Державний бюджет України на 2020 рік).

Відтак, із урахуванням встановлених обставин та висновків Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд доходить висновку, що виплачуючи позивачу оспорювану допомогу за 2020 рік у розмірі встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 19.02.2020 № 112 Обласний центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат допустив порушення норм ст. 12 Закону від 22.10.1993 № 3551-XII у редакції Закону від 25.12.1998 № 367-XIV, яка передбачала виплату учасникам бойових дій допомоги до 5 травня в розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.

Отже, адміністративний позов у цій частині підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог про виплату допомоги до 5 травня за 2019 рік у розмірі передбаченому ст. 12 Закону від 22.10.1993 № 3551-XII, то суд вважає, що такі не підлягають задоволенню із наступних мотивів.

В той час коли позивачу виплачувалася допомога до 5 травня за 2016 2019 роки діяв підпункт 5 пункту 63 розділу І Закону України від 28 грудня 2014 року № 79-VIII Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин, яким розділ VI Прикінцеві та перехідні положення БК України доповнено пунктом 26, відповідно до якого норми і положення, зокрема, статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону № 3551-XII застосовуються у порядку та розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Виходячи із вказаного нормативного регулювання спірних правовідносин, Кабінету Міністрів України були делеговані повноваження встановлювати у 2019 році розмір разової грошової допомоги до 5 травня.

Як зазначалося, на реалізацію приписів цієї норми закону, Кабінетом Міністрів України прийнято, зокрема, таку постанову:

від 20.03.2019 № 237 Деякі питання виплати у 2019 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту і Про жертви нацистських переслідувань, де передбачено, що учасникам бойових дій у 2019 році виплата разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, проводиться у розмірі 1295 грн.

Безспірно встановлено, що відповідач (Обласний центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат ) при виплаті позивачу разової грошової допомоги до 5 травня у 2019 році визначав її розмір саме із урахуванням норм вказаної вище постанови Кабінету Міністрів України.

Натомість позивач вважає, що Конституційний Суд України у своєму рішенні від 27.02.2020 (в справі 1 - 247/2018(3393/18)) дійшов висновку про неконституційність делегування повноважень Уряду визначати розмір допомоги в цілому. Тобто, рішення Конституційного Суду, на думку позивача, є застосовним і до виплат проведених в 2019 році. Тому, як наслідок, позивач просить провести йому доплату недоотриманої у цей період допомоги.

Однак суд не погоджується із аргументами позивача виходячи із таких міркувань.

Згідно ч. 2 ст. 152 Конституції України, закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Норма аналогічного змісту міститься у ч. 1 ст. 91 Закону України Про Конституційний Суд України від 13 липня 2017 року № 2136-VIII.

Із аналізу вказаних приписів, суд робить висновок, що загальним є правило про втрату чинності законів які визнані неконституційними саме з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Проте, винятки із такого правила можуть бути встановлені у самому рішенні Конституційного Суду України.

Згідно ч. 1 ст. 97 Закону від 13 липня 2017 року № 2136-VIII, суд у рішенні, висновку може встановити порядок і строки їх виконання, а також зобов`язати відповідні державні органи забезпечити контроль за виконанням рішення, додержанням висновку.

Проте додаткове визначення у рішеннях, висновках Конституційного Суду України порядку їх виконання не скасовує і не підміняє загальної обов`язковості їх виконання. Незалежно від того, наявні чи відсутні в рішеннях, висновках Конституційного Суду України приписи щодо порядку їх виконання, відповідні закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність (абз 6 п. 4 Рішення Конституційного Суду України у Справі № 1-31/2000 про порядок виконання рішень Конституційного Суду України).

Як зазначив Конституційний Суд України у рішенні від 14 грудня 2000 року (вказана вище Справа № 1-31/2000 про порядок виконання рішень Конституційного Суду України), рішення Конституційного Суду України мають пряму дію і для набрання чинності не потребують підтверджень з боку будь-яких органів державної влади.

Поняття прямої дії рішень Конституційного Суду у Законі не розкрито. Водночас у абз. 2 п. 2 рішення від 9 лютого 1999 року у справі № 1-7/99 про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів, Конституційний Суд України зазначив, що принцип прямої дії у часі закону чи іншого нормативно-правового акту потрібно розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Необхідно зазначити, що такий принцип є гарантією стабільності суспільних відносин та забезпечення принципу юридичної визначеності. Оскільки, в іншому випадку усі суспільні відносини у яких було застосовано неконституційний закон підлягали б ревізії. Тому, з огляду на відсутність у Рішенні Конституційного Суду України від 27.02.2020 року вказівки на інше, суд вважає, що вказане Рішення слід застосовувати до правовідносин які виникли з дня його ухвалення.

Отже, встановлена у Рішенні Конституційного Суду України від 27.02.2020 неконституційність закону, має значення, перш за все, як рішення загального характеру, яким визначається правова позиція для вирішення наступних справ, а не як підстава для перегляду правовідносин із ретроспективним застосуванням нової правової позиції і зміни таким чином стану правової визначеності.

Враховуючи, що підпункт 5 пункту 63 розділу І Закону України від 28 грудня 2014 року № 79-VIII Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин, яким розділ VI Прикінцеві та перехідні положення БК України доповнено пунктом 26, був чинним на момент проведення позивачу виплати у 2019 році, розмір оспорюваної допомоги правомірно визначався на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 20.03.2019 № 237.

Відтак, позовні вимоги про визнання протиправними дій та зобов`язання здійснити перерахунок та виплату допомоги до 5 травня за 2019 рік, в розмірі передбаченому ст. 12 Закону України від 22.10.1993 № 3551-XII, задоволенню не підлягають.

Обираючи належний та ефективний спосіб захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне визнати протиправною бездіяльність відповідача ( Обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат ) щодо нарахування та виплати позивачу щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком та зобов`язати Обласний центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат нарахувати та виплатити позивачу недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2020 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, із урахуванням попередньо виплаченої суми такої допомоги.

В той же час, враховуючи, що судом з наявних матеріалів справи встановлено, що нарахування та виплата грошової допомоги до 5-го травня у розмірі 1295 грн, а в 2020 році - у розмірі 1390 грн. була здійснена позивачу саме Обласним центром по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, а не Департаментом соціальної політики Вінницької міської ради, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог звернутих позивачем до останнього (Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради). Відтак, в цій частині позову слід відмовити.

Щодо строку звернення до суду, то суд зазначає таке.

Частиною другою статті 122 КАС України визначено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За змістом статті 17-1 Закону № 3551-XII особи, які не отримали разової грошової допомоги до 5 травня, мають право звернутися за нею та отримати її до 30 вересня відповідного року, в якому здійснюється виплата допомоги.

Отже, 30.09.2020 необхідно вважати встановленим законом кінцевим строком, до якого могла бути здійснена виплата спірної допомоги за 2020 рік і до якого позивач міг очікувати на отримання більшої суми, ніж йому була фактично виплачена.

Відтак є підстави вважати, що перебіг строку звернення до суду з цим позовом в частині вимог за 2020 рік слід обраховувати саме з 30.09.2020. Таку ж правову позицію щодо обрахунку строку звернення до суду висловлював Верховний Суд, зокрема, у постановах від 10.05.2018 в справі № 389/1042/17 та від 06.02.2018 в справі № 607/7919/17.

Таким чином, оскільки позивач звернувся до суду в грудні 2020 року, відсутні підстави вважати пропущеним шестимісячний строк звернення до адміністративного суду в частині вимог за 2020 рік.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд не встановив факту їх понесення позивачем, адже від сплати судового збору його звільнено в силу Закону України "Про судовий збір» від 8 липня 2011 року № 3674-VI.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат ( ) щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 5-го травня за 2020 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.

Зобов`язати Обласний центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат () нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2020 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

В позові до Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач 1: Обласний центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат (вул. Чернишевська, буд. 51, м. Харків, 61002, )

Відповідач 2: Департамент соціальної політики Вінницької міської ради (вул. Соборна, 50, м. Вінниця, 21050, )

Суддя Заброцька Людмила Олександрівна