Справа № 280/12829/21
Суддя: Татаринов Дмитро Вікторович
Дата ухвалення: 2022-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

07 липня 2022 року Справа № 280/12829/21 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Татаринова Д.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69005, м. Запоріжжя, пр. Соборний, б. 158-Б, код ЄДРПОУ № 20490012) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (надалі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - відповідач), в якому позивач просить суд:

-визнати протиправним рішення від 08 листопада 2021 року №0800-0210-8/75182 Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, яка полягає у відмові ОСОБА_1 у зарахуванні до його страхового стажу періоду здійснення підприємницької діяльності в період з 03 січня 2004 року по 31 травня 2010 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період здійснення ним підприємницької діяльності в період з 03 січня 2004 року по 31 травня 2010 року у повному обсязі у відповідності до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Ухвалою судді від 24 грудня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику осіб.

В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що ОСОБА_1 з 2018 року здобув право на пенсію. Вказує, що станом на цей час Пенсійним фондом України враховано страховий стаж позивачу в кількості 28 років 9 місяців 13 днів. Проте, Пенсійним фондом України у страховий стаж ОСОБА_1 не враховано майже весь період роботи з 03 січня 2004 року по 31 травня 2010 року - період здійснення ним підприємницької діяльності. Враховано лише по 1-2 дні за кожен відповідний місяць. Вказує, що 01 листопада 2021 року представник позивача звернувся із заявою про зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду здійснення підприємницької діяльності в період з 03 січня 2004 року по 31 травня 2010 року у повному обсязі. Проте 23 листопада 2021 року позивач отримав від Відповідача лист від 08 листопада 2021 року №0800-0210-8/75182 про відмову у зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 період здійснення підприємницької діяльності в період з 03 січня 2004 року по 31 травня 2010 року у повному обсязі. Позивач вважає, що рішення Відповідача від 08 листопада 2021 року №0800-0210-8/75182 - є незаконним та протиправним. На думку позивача Пенсійний фонд України безпідставно не врахував до страхового стажу у повному обсязі період роботи з 03 січня 2004 року по 31 травня 2010 року, оскільки в цей період ОСОБА_1 здійснював підприємницьку діяльність та сплачував всі необхідні податки та внески у повному обсязі, що підтверджується копіями квитанцій про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян за спірний період. Також зазначає, що факт оплати Позивачем страхових внесків та їх зарахування до Державного бюджету підтверджується довідкою Пенсійного фонду України від 28 жовтня 2021 року за формою 5-ОК. З огляду на вищевикладене просить задовольнити позов.

Представник Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області у письмовому відзиві (вх.№4526 від 20 січня 2022 року) проти задоволення позовних вимог заперечив, в якому зазначено, що позивач сплачував 0,00 грн. під час заняття ним підприємницькою діяльністю за періоди з 01 січня 2005 року по 30 червня 2005 року, з 01 січня 2006 року по 31 травня 2006 року, з 01 квітня 2008 року по 31 травня 2008 року, з 01 січня 2009 року по 31 березня 2009 року, що підтверджується довідкою ОК-5, тому у відповідача не має законних підстав їх враховувати. Зазначає, що в діях відповідача не вбачаються протиправні дії через те, що відомості до Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування вносились на підставі тих документів, які надав позивач особисто, виходячи із розміру єдиного податку. Крім того звертає увагу, що суми внесків, сплачених позивачем у інші спірні періоди є меншими, аніж повинні бути для зарахування повного місяця роботи. Вказує, що період зайняття підприємницькою діяльністю до страхового стажу включається за умови сплати страхових внесків та наявності інформації про період, за який їх було сплачено, у Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування. Таким чином, позивачу буде враховано спірні періоди лише для визначення права на призначення пенсії, але, за для того, щоб зазначені періоди застосовувались для розрахунку коефіцієнта страхового стажу, то позивачу слід здійснити доплату до мінімального страхового внеску за такі періоди. На підставі викладеного просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Позивачем також надано відповідь на відзив (вх.№7680 від 01 лютого 2022 року), у якому позивач надав пояснення, аналогічні викладеним у адміністративному позові, та вважає, що Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повинно зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період здійснення ним підприємницької діяльності в період з 03 січня 2004 року по 31 травня 2010 року у повному обсязі у відповідності до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області та з 31 січня 2018 року отримує пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09 липня 2003 року.

Представник ОСОБА_1 звернувся 01 листопада 2021 року до Головного Управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області із адвокатським запитом, в якому, серед іншого, просив зарахувати до страхового стажу позивача певні періоди.

Листом від 08 листопада 2021 року №0800-0210-8/75182 представника позивача було повідомлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуває на обліку в управлінні та з 31 січня 2018 року отримує пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09 липня 2003 року. Також вказано, що період з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків незалежно від сплаченого розміру, (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску). Згідно наданих документів загальний страховий стаж ОСОБА_1 при призначенні пенсії складав 28 років 10 місяців 13 днів. Також зазначено, що розмір пенсії розрахований вірно у відповідності до вимог і чинного законодавства.

Позивач не погоджуючись відмовою відповідача у зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 періоду здійснення підприємницької діяльності в період з 03 січня 2004 року по 31 травня 2010 року, звернувся із позовом до суду.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, дослідивши наявні у справі матеріали, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-ІІ відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій. Закон спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих. Закон гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-ІV розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

За приписами частини 3 статті 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, серед іншого, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення.

Частиною 1 статті 5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

За приписами частини 2 статті 5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» виключно цим Законом визначаються, серед іншого, принципи та структура системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, види пенсійних виплат, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат.

Згідно частини 1 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до частини 2 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

За приписами частини 3 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Якщо сума сплачених за відповідний місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є меншою, ніж мінімальний страховий внесок, цей період зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови здійснення в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду, відповідної доплати до суми страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, таким чином, щоб загальна сума сплачених коштів за відповідний місяць була не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

У разі якщо зазначену доплату не було здійснено, до страхового стажу зараховується період, визначений за кожний місяць сплати страхових внесків за формулою:

ТП = Св : В, де:

ТП - тривалість періоду, що зараховується до страхового стажу та визначається в місяцях;

Св - сума фактично сплачених страхових внесків за відповідний місяць з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати;

В - мінімальний страховий внесок за відповідний місяць.

Періоди роботи після призначення пенсії зараховуються до страхового стажу на загальних підставах.

За правилами пункту 3-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди:

1) ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку:

з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності;

з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Частиною 4 статті 20 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що сплата страхових внесків здійснюється виключно в грошовій формі шляхом внесення відповідних сум страхових внесків до солідарної системи на банківські рахунки виконавчих органів Пенсійного фонду, а сум страхових внесків до накопичувальної системи пенсійного страхування - на банківський рахунок Накопичувального фонду або на банківський рахунок обраного застрахованою особою недержавного пенсійного фонду - суб`єкта другого рівня системи пенсійного забезпечення.

Відповідно до пункту 1 статті 14 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» №13-92 від 26 грудня 1992 року для одержання патенту на здійснення підприємницької діяльності на всій території України фіксований податок встановлюється у розмірі 100 гривень.

Відповідно пункту 2 до Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Декрету Кабінету Міністрів України "Про прибутковий податок з громадян" №129/98-ВР від 13 лютого 1998 року до внесення відповідних змін до порядку здійснення відрахувань на державне пенсійне страхування громадянами-підприємцями, що сплачують фіксований податок, 10 відсотків сум цього податку, що надійшли до відповідного місцевого бюджету, перераховуються до Пенсійного фонду України.

Судом досліджено наступні документи:

- витяги з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового соціального страхування «Індивідуальні відомості про застраховану особу ОСОБА_1 » (форма ОК-5) за період з 01 січня 2004 року по 31 травня 2010 року;

- квитанції про сплату фіксованого розміру прибуткового податку громадян за період з 01 січня 2004 року по 31 травня 2010 року.

З вищевказаних документів судом встановлено наступне.

Відповідно до Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового соціального страхування «Індивідуальні відомості про застраховану особу ОСОБА_1 » (форма ОК-5), та квитанцій за період з 03 січня 2004 року по 31 грудня 2004 року, щомісячна сума сплаченого страхового внеску складає 18,75 гривень.

Відповідно до статей 72-16 Закону України «Про державний бюджет на 2003 рік» з 1 грудня 2003 року встановлено розмір мінімальної заробітної плати 205 гривень на місяць.

Відповідно до Постанови Правління Пенсійного фонду України від 19 грудня 2003 року №21-1 «Про затвердження Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України» (далі Інструкція 21-1), а саме пункт 4.7 встановлює, що розмір мінімального страхового внеску визначається шляхом множення мінімального розміру заробітної плати, установленої законом на той час, за який здійснюється розрахунок сум страхових внесків, для застрахованих осіб, визначених підпунктами 2.2.3-2.2.5 пункту 2.2 цієї Інструкції, - на 32 відсотки за 2004-2005 роки.

Таким чином, згідно з пункту 5.3.3. Інструкції №21-1 в редакції від 26 лютого 2005 року, розмір місячного страхового внеску повинен бути не меншим за мінімальний розмір страхового внеску за кожен місяць, розрахованого шляхом множення розміру мінімальної заробітної плати за відповідний місяць, у якому платник мав чистий дохід, на 32 відсотки.

Пунктом 2.2.3 зазначеного порядку визначено фізичних осіб - суб`єктів підприємницької діяльності, у тому числі ті, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок).

Отже, в період з 03 січня 2004 року по 31 грудня 2004 року для зарахування до стажу роботи як повного місяця, Позивач повинен був сплатити 32 відсотки від мінімальної заробітної плати, проте позивачем було сплачено лише 18,75 грн., що є меншою сумою ніж слід було сплатити для зарахування кожного місяця як повного.

Відповідно до Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового соціального страхування «Індивідуальні відомості про застраховану особу ОСОБА_1 » (форма ОК-5) за період з 01 січня 2005 року по 30 червня 2005 року позивач взагалі не сплачував страхові внески.

Відповідно до Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового соціального страхування «Індивідуальні відомості про застраховану особу ОСОБА_1 » (форма ОК-5), та квитанцій за період з 01 липня 2005 року по 31 грудня 2005 року, щомісячна сума сплаченого страхового внеску складає 18,75 гривень.

Відповідно до статті 83 Закону України «Про державний бюджет на 2005 рік» Установити з 1 січня 2005 року розмір мінімальної заробітної плати 262 гривні на місяць, з 1 квітня 2005 року - 290 гривень на місяць, з 1 липня 2005 року - 310 гривень на місяць, з 1 вересня 2005 року - 332 гривні.

Відповідно до пункту 4.7 Інструкції 21-1 розмір мінімального страхового внеску визначається шляхом множення мінімального розміру заробітної плати, установленої законом на той час, за який здійснюється розрахунок сум страхових внесків, для застрахованих осіб, визначених підпунктами 2.2.3-2.2.5 пункту 2.2 цієї Інструкції, - на 32 відсотки за 2004-2005 роки.

Таким чином, в період з 01 липня 2005 року по 31 грудня 2005 року для зарахування до стажу роботи як повного місяця Позивач повинен був сплатити 32 відсотки, проте позивачем було сплачено лише 18,45 грн., що є меншою сумою ніж необхідно було сплатити для зарахування кожного місяця як повного.

Відповідно до Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового соціального страхування «Індивідуальні відомості про застраховану особу ОСОБА_1 » (форма ОК-5) за період з 01 січня 2006 року по 31 травня 2006 року позивач взагалі не сплачував страхові внески.

Відповідно до Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового соціального страхування «Індивідуальні відомості про застраховану особу ОСОБА_1 » (форма ОК-5), та квитанцій за період з 01 червня 2006 року по 31 грудня 2006 року, щомісячна сума сплаченого страхового внеску складає 31,45 гривень.

Відповідно до статті 82 Закону України «Про державний бюджет на 2006 рік» Установити з 1 січня 2006 року розмір мінімальної заробітної плати 350 гривень на місяць, з 1 липня 2006 року - 375 гривень, з 1 грудня 2006 року - 400 гривень.

Відповідно до пункту 4.7 Інструкції 21-1 розмір мінімального страхового внеску визначається шляхом множення мінімального розміру заробітної плати, установленої законом на той час, за який здійснюється розрахунок сум страхових внесків, для застрахованих осіб, визначених підпунктами 2.2.3-2.2.5 пункту 2.2 цієї Інструкції, - на 31,8 відсотка за 2006 рік.

Отже, в період з 01 червня 2006 року по 31 грудня 2006 року для зарахування до стажу роботи як повного місяия, Позивачу необхідно було сплатити 31,8 відсотки від мінімальної заробітної плати, проте позивачем було сплачено лише 31,45 грн., що є меншою сумою ніж необхідно було сплатити для зарахування кожного місяця як повного.

Відповідно до Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового соціального страхування «Індивідуальні відомості про застраховану особу ОСОБА_1 » (форма ОК-5), та квитанцій за період з 01 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, щомісячна сума сплаченого страхового внеску складає 30,12 гривень.

Відповідно до статті 76 Закону України «Про державний бюджет на 2007 рік» Установити 1 січня 2007 року розмір мінімальної заробітної плати 400 гривень на місяць, з 1 квітня 2007 року - 420 гривень, з 1 липня 2007 року - 440 гривень та з 1 жовтня 2007 року - 460 гривень.

Відповідно до пункту 4.7 Інструкції 21-1 розмір мінімального страхового внеску визначається шляхом множення мінімального розміру заробітної плати, установленої законом на той час, за який здійснюється розрахунок сум страхових внесків, для застрахованих осіб, визначених підпунктами 2.2.3-2.2.5 пункту 2.2 цієї Інструкції, - на 33,2 відсотка з 01 січня 2007 року по 31 грудня 2010 року включно.

Тобто, в період з 01 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року для зарахування до стажу роботи як повного місяця, Позивачу необхідно було сплатити 33,2 відсотки від мінімальної заробітної плати, проте позивачем було сплачено лише 30,12 грн., що є меншою сумою ніж необхідно було сплатити для зарахування кожного місяця як повного.

Відповідно до Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового соціального страхування «Індивідуальні відомості про застраховану особу ОСОБА_1 » (форма ОК-5) за період з 01 квітня 2008 року по 31 травня 2008 року позивач взагалі не сплачував страхові внески.

Відповідно до Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового соціального страхування «Індивідуальні відомості про застраховану особу ОСОБА_1 » (форма ОК-5), та квитанцій за період з 01 січня 2008 року по 31 березня 2008 року та з 01 червня 2008 року по 31 грудня 2008 року щомісячна сума сплаченого страхового внеску складає 30,12 гривень.

Відповідно до статті 59 Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» Установити з 1 січня 2008 року розмір мінімальної заробітної плати 515 гривень, з 1 квітня 2008 року - 525 гривень, з 1 жовтня 2008 року - 545 гривень та з 1 грудня 2008 року - 605 гривень на місяць.

Відповідно до пункту 4.7 Інструкції 21-1 розмір мінімального страхового внеску визначається шляхом множення мінімального розміру заробітної плати, установленої законом на той час, за який здійснюється розрахунок сум страхових внесків, для застрахованих осіб, визначених підпунктами 2.2.3-2.2.5 пункту 2.2 цієї Інструкції, - на 33,2 відсотка з 01 січня 2007 року по 31 грудня 2010 року включно.

Таким чином, в період з 01 січня 2008 року по 31 березня 2008 року та з 01 червня 2008 року по 31 грудня 2008 року для зарахування до стажу роботи як повного місяця, Позивачу необхідно було сплатити 33,2 відсотки від мінімальної заробітної плати, проте позивачем було сплачено лише 30,12 грн., що є меншою сумою ніж необхідно було сплатити для зарахування кожного місяця як повного.

Відповідно до Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового соціального страхування «Індивідуальні відомості про застраховану особу ОСОБА_1 » (форма ОК-5) за період з 01 січня 2009 року по 31 березня 2009 року позивач взагалі не сплачував страхові внески.

Відповідно до Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового соціального страхування «Індивідуальні відомості про застраховану особу ОСОБА_1 » (форма ОК-5), та квитанцій за період з 01 квітня 2009 року по 31 грудня 2009 року, щомісячна сума сплаченого страхового внеску складає 30,12 гривень,

Відповідно до статті 55 Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік» Установити з 1 січня 2009 року розмір мінімальної заробітної плати 605 гривень, з 1 квітня 2009 року - 625 гривень, з 1 липня 2009 року - 630 гривень, з 1 жовтня 2009 року - 650 гривень, з 1 листопада 2009 року - 744 гривні на місяць.

Відповідно до пункту 4.7 Інструкції 21-1 розмір мінімального страхового внеску визначається шляхом множення мінімального розміру заробітної плати, установленої законом на той час, за який здійснюється розрахунок сум страхових внесків, для застрахованих осіб, визначених підпунктами 2.2.3-2.2.5 пункту 2.2 цієї Інструкції, - на 33,2 відсотка з 01 січня 2007 року по 31 грудня 2010 року включно.

Тобто, в період з 01 квітня 2009 року по 31 грудня 2009 року для зарахування до стажу роботи як повного місяця. Позивачу необхідно було сплатити 33,2 відсотки від мінімальної заробітної плати, проте позивачем було сплачено лише 30,12 грн., що є меншою сумою ніж необхідно було сплатити для зарахування кожного місяця як повного.

Відповідно до Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового соціального страхування «Індивідуальні відомості про застраховану особу ОСОБА_1 » (форма ОК-5), та квитанцій за період з 01 січня 2010 року по 30 червня 2010 року, щомісячна сума сплаченого страхового внеску складає 30,12 гривень.

Відповідно до статті 53 Закону України «Про Державний бюджет України на 2010 рік» Установити з 1 січня - 869 гривень, з 1 квітня - 884 гривні, з 1 липня - 888 гривень, з 1 жовтня - 907 гривень, з 1 грудня - 922 гривні на місяць.

Відповідно до пункту 4.7 Інструкції 21-1 розмір мінімального страхового внеску визначається шляхом множення мінімального розміру заробітної плати, установленої законом на той час, за який здійснюється розрахунок сум страхових внесків, для застрахованих осіб, визначених підпунктами 2.2.3-2.2.5 пункту 2.2 цієї Інструкції, - на 33,2 відсотка з 01 січня 2007 року по 31 грудня 2010 року включно.

Таким чином, в період з 01 січня 2010 року по 30 червня 2010 року для зарахування до стажу роботи як повного місяця, Позивачу необхідно було сплатити 33,2 відсотки від мінімальної заробітної плати, але позивачем було сплачено лише 30,12 грн., що є меншою сумою ніж необхідно було сплатити для зарахування кожного місяця як повного.

Отже, підсумовуючи вищенаведене судом з матеріалів адміністративної справи встановлено, що у періоди: з 01 січня 2005 року по 30 червня 2005 року, з 01 січня 2006 року по 31 травня 2006 року, 01 квітня 2008 року по 31 травня 2008 року, з 01 січня 2009 року по 31 березня 2009 року, - позивач взагалі не сплачував страхові внески, тому у відповідача відсутні законні підстави враховувати вказані періоди до страхового стажу.

У періоди 03 січня 2004 року по 31 грудня 2004 року, 01 липня 2005 року по 31 грудня 2005 року, 01 червня 2006 року по 31 грудня 2006 року, 01 січня 2007 року по 31 грудня 2007 року, 01 січня 2008 року по 31 березня 2008 року, 01 червня 2008 року по 31 грудня 2008 року, 01 квітня 2009 року по 31 грудня 2009 року, 01 січня 2010 року по 30 червня 2010 року - страхові внески сплачувались позивачем, проте у розмірах, менших ніж встановлено законодавством.

Як вже зазначалось вище, за приписами статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» якщо сума сплачених за відповідний місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є меншою, ніж мінімальний страховий внесок, цей період зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови здійснення в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду, відповідної доплати до суми страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, таким чином, щоб загальна сума сплачених коштів за відповідний місяць була не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до Постанови Правління Пенсійного фонду України від 10 червня 2004 року №7-6, облік застрахованих осіб та персоніфікований облік надходження страхових внесків по звітах за періоди до 1 січня 2004 року ведеться з урахуванням правил, які діяли до набрання чинності Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Органи Пенсійного фонду ведуть облік застрахованих осіб та персоніфікований облік відомостей про суми заробітної плати (доходу) та облік сплати страхових внесків, створюють і забезпечують функціонування єдиного державного автоматизованого банку відомостей про застрахованих осіб, що пов`язані з визначенням права на виплати з Пенсійного фонду та їх розміру за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Період зайняття підприємницькою діяльністю до страхового стажу включається за умови сплати страхових внесків та наявності інформації про період, за який їх було сплачено, у Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Суд звертає увагу, що відповідачем не заперечується сплата страхових внесків за вказані спірні періоди, проте сплата здійснювалась у розмірі меншому, ніж встановлено законодавством, а за деякі періоди сплата страхових внесків взагалі не здійснювалась, тому позивачу враховано зазначені періоди лише для визначення права на призначення пенсії, проте для того, щоб зазначені періоди застосовувались для розрахунку коефіцієнта страхового стажу, позивачу відповідно до зазначених норм чинного законодавства необхідно здійснити доплату до мінімального страхового внеску за спірні періоди.

Отже суд дійшов висновку, що сума внеску сплаченого позивачем за спірні періоди є меншою, ніж повинна бути для зарахування повного місяця роботи, а тому наведені періоди підлягають зарахуванню до страхового стажу позивача пропорційно до сплачених внесків, що і було здійснено пенсійним органом.

Що стосується посилань позивача на пункт 3-1 Перехідних положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які визначають, що до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску), як на підставу обґрунтованості заявлених позовних вимог, то суд вважає їх безпідставними, оскільки положення наведеної норми підлягають застосуванню саме при вирішенні питання визначення права на призначення пенсії, згідно із статтею 26 цього Закону (пенсія за віком).

Натомість, в межах даної справи, питання щодо призначення позивачу пенсії за віком не вирішується, оскільки позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області та з 31 січня 2018 року отримує пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09 липня 2003 року, а відтак положення наведеної норми у межах спірних правовідносин застосуванню не підлягають.

Враховуючи встановлені обставини справи, оцінивши докази у справі в їх сукупності та норми чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що дії відповідача щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу позивача періоду здійснення підприємницької діяльності в період з 03 січня 2004 року по 31 травня 2010 року є обґрунтованими та правомірними, отже підстави для задоволення позову відсутні.

Суд звертає увагу на те, що будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень має бути законним та обґрунтованим, прийнятим чи вчиненим в межах наданих повноважень, містити конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно вимог статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2,9, 77, 241, 243-246, 252, 263 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69005, м. Запоріжжя, пр. Соборний, б. 158-Б, код ЄДРПОУ № 20490012) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Рішення складено та підписано 07 липня 2022 року.

Суддя Д.В. Татаринов