Справа № 240/924/22
Суддя: Окис Тетяна Олександрівна
Дата ухвалення: 2022-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

06 липня 2022 року м. Житомир справа № 240/924/22

категорія 111020300

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Окис Т.О.,

секретаря судового засідання Ходоровської Ю,С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом Головного управління Державної податкової служби у Київській області до Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,

установив:

У грудні 2021 року Головне управління Державної податкової служби у Київській області області (далі позивач, ГУ ДПС у Київській області) звернулося до Житомирського окружного адміністративного суду із позовом про стягнення з Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 (далі відповідач) податкової заборгованості по земельному податку з фізичних осіб у розмірі 33906,22 грн.

На обґрунтування позовних вимог зазначило, що за відповідачем рахується сума податкового боргу по земельному податку з фізичних осіб, яка виникла у платника податків у результаті несплачених податкових зобов`язань за податковими повідомленнями рішеннями. У визначеному Податковим кодексом України порядку відповідачу направлено податкову вимогу, яка станом на момент звернення до суду з позовом відповідачем оскаржена не була.

Ухвалою суду від 21 січня 2022 року позов прийнято до провадження та призначено до розгляду з наданням відповідачу строку для подання відзиву на позов.

Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи судом, що підтверджується доказами, які містяться в матеріалах справи.

24 травня 2022 року до суду надійшла заява відповідача, в якій він просить урахувати, що оплата земельного податку по справі № 240/924/22 була здійснена 03 лютого 2022 року в розмірі 33906,22 грн. Також до заяви відповідач додав відповідну квитанцію про сплату.

17 червня 2022 року до суду надійшла заява позивача про відмову від позову, в якій ГУ ДПС у Київській області просить зарити провадження у справі, оскільки станом на 07 червня 2022 року заявлений до стягнення податковий борг відсутній, та стягнути судові витрати з відповідача.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для її розгляду і вирішення спору по суті, суд дійшов до таких висновків.

ГУ ДПС у Київській області відносно відповідача складено податкові повідомлення рішення від 26 червня 2020 року № 48658-5305-1008 на суму 16953,11 грн та від 27 січня 2021 року № 98460-2406-14008 на суму 16953,11 грн.

Оскільки у добровільному порядку відповідач не сплатив визначені суми грошового зобов`язання, позивач направив податкову вимогу форми «Ф» №9606-13 від 04 листопада 2020 року.

Не проведення відповідачем оплати грошового зобов`язання у визначені Податковим кодексом України строки стало підставою для звернення до суду з цим позовом.

Відповідно до положень статті 189 Кодексу адміністративного судочинства України позивач може відмовитися від позову на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення.

Про прийняття відмови від позову суд постановляє ухвалу, якою закриває провадження у справі.

Частиною 5 цієї правової норми передбачено, що суд не приймає відмови від позову і продовжує розгляд адміністративної справи, якщо ці дії позивача суперечать закону чи порушують чиї-небудь права, свободи або інтереси.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято судом.

Частиною 2 статті 239 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Отже, адміністративним процесуальним законодавством регламентовано право позивача відмовитися від позову. Такі дії сторони не повинні суперечити закону та порушувати чиї-небудь права, свободи або інтереси.

06 липня 2022 року позивачем направлено на адресу суду заяву про закриття провадження, яка підписана особою з відповідними повноваженнями.

Суд установив, що заява про відмову від позову подана у зв`язку з відсутністю у відповідача податкового боргу, дії позивача не порушують чиїх-небудь прав та законних інтересів, наслідки відмови від позову, передбачені статтею 239 Кодексу адміністративного судочинства України, позивачу зрозумілі.

З огляду на відсутність визначених законом перешкод для прийняття відмови позивача від позову, суд дійшов висновку, що відмову від позову слід прийняти та провадження у справі належить закрити.

Що стосується стягнення судових витрат, суд зазначає.

Відповідно до частин 1, 2 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Кодекс адміністративного судочинства України містить спеціальні норми, які регулюють питання розподілу витрат у разі відмови позивача від позову (стаття 140 Кодексу адміністративного судочинства України), а також повернення судового збору (стаття 142 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до статті 140 Кодексу адміністративного судочинства України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються із позивача, крім випадків, коли позивач звільнений від сплати судових витрат. Однак якщо позивач відмовився від позову внаслідок задоволення його відповідачем після подання позовної заяви, то суд за заявою позивача присуджує всі понесені ним у справі витрати із відповідача.

Так, Верховний Суд у постанові від 03 лютого 2021 у справі №200/6826/20-а зауважив, що розподіл понесених позивачем судових витрат слід здійснювати з урахуванням та в залежності від обставин та умов, які призвели до відмови від позову.

Верховний Суд зазначив, що стаття 139 Кодексу адміністративного судочинства України є загальною для вирішення питання розподілу судових витрат за наслідками розгляду справи по суті та задоволенні позову, а положення статей 140 та 142 Кодексу адміністративного судочинства України у порівнянні із частинами 1, 2 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України не конкретизують та не ставлять в залежність можливість отримання відшкодування понесених судових витрат від приналежності позивача до певного суб`єктного складу, чи то позивачем є фізична особа, юридична особа чи суб`єкт владних повноважень. Приналежність до такого складу та вид понесених витрат, не мають впливу на вирішення цього питання відповідно до наведених норм. Наведені норми мають різний предмет регулювання, правову природу виникнення та застосування. Зокрема, стаття 140 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює спеціальне та відмінне у співвідношенні з нормами статті 142 Кодексу адміністративного судочинства України та статті 7 Закону України «Про судовий збір» правило, згідно з яким якщо позивач відмовився від позову внаслідок задоволення його відповідачем після подання позовної заяви, то суд за заявою позивача присуджує всі понесені ним у справі витрати із відповідача.

Отже, аналіз наведеного правового регулювання та тлумачення статей 139, 140 Кодексу адміністративного судочинства України у їх взаємозв`язку, з урахуванням наведених обставин справи, дають підстави для висновку про те, що за наявності відповідної заяви, всі понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати підлягають присудженню на його користь.

Ураховуючи викладене, зважаючи, що позивач відмовився від позову, у зв`язку з задоволенням відповідачем позову після подання позовної заяви, суд приходить до висновку, що необхідно присудити позивачу понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 2270,00 грн, сплаченого відповідно до платіжного доручення № 4526 від 03 грудня 2021 року.

Керуючись статтями 140, 238, 243, 248, 256, 292-295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Прийняти відмову Головного управління Державної податкової служби у Київській області від позову.

Провадження у справі за позовом Головного управління Державної податкової служби у Київській області до Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 про стягнення податкової заборгованості закрити.

Стягнути з Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 на користь Головного управління Державної податкової служби у Київській області судовий збір у розмірі 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) гривень 00 копійок, сплачений згідно платіжного доручення № 4526 від 03 грудня 2021 року.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дати її постановлення.

Суддя Т.О. Окис

(Повний текст ухвали складений 06 липня 2022 року.)