Справа № 240/28579/21
Суддя: Горовенко Анна Василівна
Дата ухвалення: 2022-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2022 року м. Житомир

справа № 240/28579/21

категорія 106030000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Горовенко А.В.,

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні суду за адресою: 10014, місто Житомир, вул. Мала Бердичівська, 23, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Бердичівського міського голови Орлюка Сергія Валерійовича та Виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області про визнання незаконним та скасування розпорядження, поновлення на посаді,-

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, у якому просить:

- визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Бердичівської міської ради Житомирської області від 30.08.2021 №116/05-02 "Про звільнення ОСОБА_1 ";

- поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу комунальної власності виконавчого комітету Бердичівської міської ради з 31.08.2021 з подальшим переведенням на посаду начальника Управління економічного розвитку Бердичівської міської ради відповідно до її заяви від 24.05.2021 щодо надання згоди на продовження роботи.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 06.11.2020 працювала на посаді начальника відділу комунальної власності виконавчого комітету Бердичівської міської ради.

Відповідно до п.4 рішення Бердичівської міської ради від 18.03.2021 №165 «Про затвердження структури та загальної чисельності апарату Бердичівської міської ради та її виконавчих органів», відділ комунальної власності виконавчого комітету Бердичівської міської ради перейменовано на «Управління економічного розвитку Бердичівської міської ради». У зв"язку з вказаним, 26.03.2021 позивача попереджено про зміну істотних умов праці, а саме, зміну назви посади, та запропоновано продовжити роботу на посаді начальника Управління економічного розвитку.

24 травня 2021 року, у двомісячний термін надано згоду на роботу у змінених істотних умовах праці.

31 травня 2021 року Бердичівським міським головою прийнято низку розпоряджень про призначення працівників за переведенням в Управління економічного розвитку Бердичівської міської ради з 01.06.2021, однак, кадрового рішення щодо переведення чи звільнення прийнято не було. В подальшому, розпорядженням міського голови Бердичівської міської ради від 30.08.2021 №116/05-02 звільнено з роботи начальника відділу комунальної власності виконавчого комітету Бердичівської міської ради з 31.08.2021, з підстав відмови від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці, відповідно п.6 ст.36 КЗпП України.

Позивач, вважаючи своє звільнення та розпорядження голови Бердичівської міської ради Житомирської області від 30.08.2021 №116/05-02 "Про звільнення ОСОБА_1 " протиправним та таким, що порушує її права, звернулась до суду за захистом порушеного права з даним адміністративним позовом.

Відповідно до ухвали Житомирського окружного адміністративного суду від 12.10.2021 провадження у справі відкрито, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві та просила суд задовольнити їх у повному обсязі.

Додатково зазначила, що Бердичівською міською радою порушено норми трудового законодавства, оскільки позивачем 24.05.2021 надано письмову згоду щодо продовження роботи на посаді начальника Управління економічного розвитку, однак всупереч вказаному ОСОБА_1 звільнено з посади на підставі п.6 ст.36 КЗпП України, тобто за наявності незгоди працівника на продовження роботи в нових умовах.

Представник відповідачів - Бердичівського міського голови та Виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області, в судовому засіданні проти позову заперечувала з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву від 08.11.2021 (за вх.№68525/21 та №2634/22).

В обґрунтування своїх доводів зазначає, що 26.03.2021 начальнику відділу комунальної власності Виконавчого комітету Бердичівської міської ради - позивачу Комісією з персонального попередження працівників запропоновано посаду начальника Управління економічного розвитку Бердичівської міської ради.

До закінчення двохмісячного строку, а саме 27.05.2021, позивачем надано згоду на продовження роботи на запропонованій вакансії.

В подальшому, оскільки запропонована посада начальника Управління економічного розвитку Бердичівської міської ради передбачає внесення змін до посадової інструкції працівника та відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 №268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» належить до вищої посади по оплаті праці, ніж посада начальника самостійного відділу, міським головою 24.05.2021 накладено резолюцію щодо підготовки документів для проведення конкурсу.

На підставі зазначеного, 14.06.2021 позивача повторно повідомлено про зміну в організації праці і зміну істотних умов праці та запропоновано продовжити роботу на вакантних посадах: начальника відділу комунальної власності Управління економічного розвитку та головного спеціаліста відділу економіки Управління економічного розвитку, також зазначено про право взяти участь у конкурсі на заміщення вакантної посади начальника Управління економічного розвитку Бердичівської міської ради.

Однак, позивач відмовилась від ознайомлення з попередженням, що підтверджується відповідним актом. В подальшому, участі в конкурсі на заміщення вакантної посади начальника Управління економічного розвитку Бердичівської міської ради позивач не брала.

Зважаючи на те, що з моменту попередження позивача пройшло вже більше 2-х місяців, погодження на продовження роботи на запропонованих вакантних посадах від позивача не отримано, заява про участь у конкурсі на заміщення вакантної посади позивачем не подавалася, 30.08.2021 Бердичівським міського голови прийнято розпорядження №116/05-02 «Про звільнення з роботи ОСОБА_1 » з підстав відмови від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці, відповідно до пункту 6 статті 36 КЗпП України.

У ході судового розгляду справи, 03.02.2022, судом оголошено зміст позовної заяви, заслухано пояснення представника позивача та представника відповідачів, досліджено письмові докази, долучені до матеріалів справи та відповідно до протокольної ухвали суду перейшов до подальшого розгляду справи у письмовому проваджені.

Суд зазначає, що судове рішення у справі, постановлене у письмовому провадженні, складене у повному обсязі відповідно до ч.4 ст.243 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 06.11.2020 працювала на посаді начальника відділу комунальної власності Виконавчого комітету Бердичівської міської ради (т.1 а.с. 13).

18 березня 2021 року Бердичівською міською радою прийнято рішення №165 «Про затвердження структури та загальної чисельності апарату Бердичівської міської ради та її виконавчих органів», згідно з п.1 якого, затверджено структуру апарату Бердичівської міської ради та її виконавчих органів та в п.4.1 рішення вирішено, перейменувати відділ комунальної власності виконавчого комітету Бердичівської міської ради на Управління економічного розвитку Бердичівської міської ради» (т.1 а.с. 14).

Згідно з розпорядженням Бердичівського міського голови №67/05-01 від 24.03.2021 затверджено штатний розпис апарату Бердичівської міської ради та виконавчого комітету, структурних підрозділів та уповноважених посадових осіб виконавчого комітету, управління Бердичівської міської ради, відповідно до змісту якого штатний розпис Управління економічного розвитку Бердичівської міської ради передбачає посаду, зокрема, начальника управління (т.1 а.с.247, 248-249).

У зв"язку із зазначеним, 26 березня 2021 року персонально попереджено начальника відділу комунальної власності Виконавчого комітету Бердичівської міської ради Павлішину Тамілу Василівну про зміну організації праці та зміну істотних умов праці і запропоновано продовжити роботу на посаді: начальника управління економічного розвитку.

У попередженні зазначено, що у разі відмови від продовження роботи у зв"язку зі змінами в організації праці та змінами істотних умов праці працівник буде звільнений на підставі п.6 ст.36 КЗпП України. Також вказано, що письмову згоду/відмову щодо подальшого продовження роботи запропоновано надати до 26.05.2021 (т.1 а.с. 19).

24 травня 2021 року ОСОБА_1 за власним підписом, подала на ім`я міського голови ОСОБА_2 , заяву в якій вказала, що із запропонованою комісією посадою погоджується та бажає продовжити роботу на посаді начальника управління економічного розвитку (т.1 а.с.20, 49).

Зазначену заяву позивач надіслала на адресу Бердичівської міської ради засобами поштового зв"язку рекомендованим листом з повідомленням про вручення (т.1 а.с. 21, 22).

За результатами розгляду доповідної записки заступника Бердичівського міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради, міським головою видано розпорядження №119/05-01 від 11.06.2021 «Про персональне попередження працівників виконавчого комітету Бердичівської міської ради», у якому зазначено про необхідність Комісії з персонального попередження працівників повторно попередити начальника відділу комунальної власності виконавчого комітету Бердичівської міської ради ОСОБА_1 , відповідно до рішення міської ради від 18.03.2021 №165, не пізніше ніж за два місці, у зв"язку зі змінами в організації праці та змінами істотних умов праці та повідомити профспілковій організації (т.1 а.с.169 зворот).

14 червня 2021 року Комісією з персонального попередження працівників виконавчого комітету Бердичівської міської ради (далі - Комісія) сформовано писмьмове попередження начальника відділу комунальної власності виконавчого комітету Бердичівської міської ради ОСОБА_1 про зміну істотних умов праці у зв"язку зі зміною в організації праці: зміну посадового окладу та внесення змін до посадової інструкції працівника.

Одночасно у попередженні позивачу запропоновано посаду начальника відділу комунальної власності управління економічного розвитку Бердичівської міської ради, а також вакантну посаду головного спеціаліста відділу економіки та інвестицій управління економічного розвитку Бердичівської міської ради. Також вказано про право взяти участь у конкурсі на посаду начальника управління економічного розвитку Бердичівської міської ради.

Окрім того, у попередженні повідомлено, що у разі відмови від продовження роботи на запропонованих посадах позивач буде звільнена у зв"язку з відмовою працівника від продовження роботи у зв"язку із зміною істотних умов праці на підставі п.6 ст.36 КЗпП України (т.1 а.с. 170).

Згідно з актом відмови працівника підписати (засвідчити) факт попередження, складеним 14.06.2021 Комісією, зафіксовано оголошення позивачу тексту попередження та відмову від підписання попередження (т.1 а.с.171-172).

В подальшому, відповідно до розпорядження Бердичівського міського голови №116/05-02 від 30.08.2021 "Про звільнення з роботи ОСОБА_1 ", ОСОБА_1 з 31.08.2021 звільнено з роботи начальника відділу комунальної власності виконавчого комітету Бердичівської міської ради, у зв"язку з відмовою від продовження роботи з підстав зміни істотних умов праці, відповідно до п.6 ст.36 КЗпП України (т.1 а.с.27, 174).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» від 07.06.2001 року №2493-ІІІ (далі - Закон №2493-ІІІ, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) служба в органах місцевого самоврядування - це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом.

Відповідно до ст.2 Закону №2493-ІІІ посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету.

Дія цього Закону не поширюється на технічних працівників та обслуговуючий персонал органів місцевого самоврядування.

Згідно з ч. 1 ст.7 Закону №2493-ІІІ правовий статус посадових осіб місцевого самоврядування визначається Конституцією України, Законами України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про статус депутатів місцевих рад», «Про вибори депутатів місцевих рад та сільських, селищних, міських голів», цим та іншими законами України.

Відповідно до статті 20 Закону №2493-ІІІ крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, служба в органах місцевого самоврядування припиняється на підставі і в порядку, визначених Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», цим та іншими законами України, а також у разі:

- порушення посадовою особою місцевого самоврядування Присяги, передбаченої статтею 11 цього Закону;

- порушення умов реалізації права на службу в органах місцевого самоврядування (стаття 5 цього Закону);

- виявлення або виникнення обставин, що перешкоджають перебуванню на службі, чи недотримання вимог, пов`язаних із проходженням служби в органах місцевого самоврядування (стаття 12 цього Закону);

- досягнення посадовою особою місцевого самоврядування граничного віку перебування на службі в органах місцевого самоврядування (стаття 18 цього Закону).

Таким чином, оскільки така підстава як зміна істотних умов праці для припинення служби в органах місцевого самоврядування спеціальним законом - Законом №2493-ІІІ не визначена, суд погоджується із доводами відповідачів, що застосуванню підлягають положення Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Статтею 21 КЗпП України визначено, що трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до підпункту 6 пункту 1 частини першої статті 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці.

В свою чергу, ч.3 та ч.4 ст. 32 КЗпП передбачено, що у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу.

З огляду на викладене, чинними нормами КЗпП не встановлено вичерпний перелік істотних умов праці працівника. При цьому, зміна істотних умов праці допускається за наявності змін в організації виробництва і праці та за умови продовження роботи за тією самою спеціальністю, кваліфікацією чи посадою.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" роз`яснено судам, що припинення трудового договору за п.6 ст.36 КЗпП України при відмові працівника від продовження роботи зі зміненими істотними умовами праці може бути визнане обґрунтованим, якщо зміна істотних умов праці при провадженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою викликана змінами в організації виробництва і праці (раціоналізацією робочих місць, введенням нових форм організації праці, у тому числі перехід на бригадну форму організації праці, і, навпаки, впровадженням передових методів, технологій тощо).

Верховний Суд України у справі № 6-2748цс15 (постанова від 23 березня 2016 року) дійшов правового висновку, що зміна істотних умов праці може бути визнана законною тільки в тому випадку, якщо буде доведена наявність змін в організації виробництва і праці. Зміна істотних умов праці, передбачена частиною третьою статті 32 КЗпП України, за своїм змістом не тотожна звільненню у зв`язку із зміною організації виробництва і праці, скороченням чисельності або штату працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 цього Кодексу, оскільки передбачає продовження роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою, але за новими умовами праці. Під час звільнення працівника на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України у зв`язку із змінами в організації праці, в тому числі скорочення штату працівників, необхідно дотримуватись гарантій, передбачених статтею 49-2 КЗпП України.

Щодо наявності зміни істотних умов праці при звільненні начальника відділу комунальної власності виконавчого комітету Бердичівської міської ради ОСОБА_1 , судом зазначає наступне.

Згідно з рішенням Бердичівської міської ради №7 від 11.12.2020 "Про затвердження структури та загальної чисельності працівників апарату Бердичівської міської ради та її виконавчого комітету, самостійних відділів та управлінь виконавчого комітету міської ради" та розпорядження міського голови №208/05-01 від 11.12.2020, відділ комунальної власності виконавчого комітету Бердичівської міської ради зі штатною чисельністю 5 працівників, станом на 11.12.2020, був самостійним відділом в структурі виконавчого комітету Бердичівської міської ради. При цьому посадовий оклад начальника відділу комунальної власності, яку займала позивач, передбачено у розмірі 7600 грн (т. а.с. 46, 47-48, 250, 251).

Частиною першою статті 54 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення) рада у межах затверджених нею структури і штатів може створювати відділи, управління та інші виконавчі органи для здійснення повноважень, що належать до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад. Організаційні засади реалізації повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад щодо здійснення державної регуляторної політики визначаються Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності». А в частині четвертій цієї статті передбачено, що положення про відділи, управління та інші виконавчі органи ради затверджуються відповідною радою.

На підставі зазначених повноважень, Бердичівською міською радою 18 березня 2021 року прийнято рішення №165 «Про затвердження структури та загальної чисельності апарату Бердичівської міської ради та її виконавчих органів», згідно зі змістом якого:

- пунктом 1 затверджено структуру апарату Бердичівської міської ради та її виконавчих органів;

- пунктом п.4.1 вирішено, перейменувати відділ комунальної власності виконавчого комітету Бердичівської міської ради на Управління економічного розвитку Бердичівської міської ради»;

- пунктом 5 вирішено приєднати до управління економічного розвитку Бердичівської міської ради: 5.1. відділ економіки та інвестицій; 5.2. відділ з питань торговельного обслуговування та якості надання послуг; 5.3. відділ інформаційних технологій; 5.4. відділ з питань праці та соціально-трудових відносин управління праці сім"ї та соціального захисту населення (т.1 а.с. 14).

В подальшому, розпорядженням міського голови від 24.03.2021 №67/05-01 «Про затвердження штатних розписів апарату Бердичівської міської ради та виконавчого комітету, структурних підрозділів та уповноважених посадових осіб виконавчого комітету, управлінь Бердичівської міської ради» встановлено посадові оклади та затверджено штатний розпис працівникам, зокрема управління економічного розвитку Бердичівської міської ради. Згідно з додатком 2 до зазначеного розпорядження, посадовий оклад начальника новоствореного управління економічного розвитку становить - 7700грн, начальника відділу комунальної власності створеного в управлінні економічного розвитку Бердичівської міської ради - 7100 грн (т.1 а.с. 247, 248-249).

З огляду на системний аналіз досліджених судом доказів, суд дійшов висновку, що в структурі апарату виконавчого комітету Бердичівської міської ради відбулися зміни в частині реорганізації роботи самостійного відділу комунальної власності виконавчого комітету Бердичівської міської ради шляхом перейменування на управління економічного розвитку Бердичівської міської ради з одночасним приєднання в структуру управління низки відділів, зокрема відділу комунальної власності управління.

При цьому, відповідачем, як суб"єктом призначення, доведено суду наявність зміни істотних умов праці начальника відділу комунальної власності виконавчого комітету Бердичівської міської ради - ОСОБА_1 при переведенні на посаду, як начальника управління економічного розвитку, так і на посаду начальника відділу комунальної власності управління економічного розвитку Бердичівської міської ради, які пов"язані зі зміною посадового окладу та змістом повноважень внесених до посадової інструкції.

Згідно з частинами першою-третьою статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Суд зазначає, що власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Матеріали справи свідчать, що з метою дотримання трудових прав та інтересів позивача та на виконання вимог ч.1 та ч.3 ст.49-2 КЗпП України комісією з персонального попередження працівників (далі - Комісія) 14.06.2021 персонально попереджено ОСОБА_1 про зміну в організації праці та зміну істотних умов праці та запропоновані наявні вакантні посади, а саме: начальника відділу комунальної власності управління економічного розвитку Бердичівської міської ради та головного спеціаліста відділу економіки та інвестицій управління економічного розвитку Бердичівської міської ради. Окрім того, повідомлено про право взяти участь у конкурсі на заміщення посади начальника управління економічного розвитку Бердичівської міської ради (т. 1 а.с. 52, 53, 170).

Проте, 14.06.2021 Комісією, за підписом її членів, складено акт відмови працівника підписати (засвідчити) факт попередження, відповідно до змісту якого ОСОБА_1 після оголошення змісту попередження покинула засідання Комісії, тим самим відмовилась від підписання попередження (т.1 а.с. 171-172).

Суд зазначає, що законодавством про працю не передбачені механізм, форма повідомлення про зміну істотних умов праці та форма погодження працівника чи його відмови (незгоди) продовжувати роботу в нових умовах. Тому працівники можуть певним чином проявити незгоду чи небажання підписувати повідомлення.

Водночас відповідачами, надано суду докази, що ОСОБА_1 14.06.2021 завчасно (понад 2 місяців) до звільнення (30.08.2021), повідомлено про зміну істотних умов праці та виконано обов"язок щодо пропозиції їй іншої роботи в тій самій установі. Так, наданий до суду акт від 14.06.2021 про відмову працівника підписати (засвідчити) факт повідомлення, містить причини складення акта (відмова працівника підписати розписку щодо попередження про майбутні зміни істотних умов праці), реквізити, а також підписи уповноважених осіб, що доводить достовірність зазначеного.

В свою чергу, під час розгляду справи сторонами не надано до суду доказів існування (надання) позивачем згоди на продовження роботи в нових умовах, запропонованих у попередженні від 14.06.2021.

Суд вказує, що оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, то за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення

Щодо першочергового попередження позивача від 26.03.2021 та надання позивачем згоди на продовження роботи на першочергово запропонованій посаді - начальника управління економічного розвитку, суд зазначає наступне.

Частиною 1, 2 та 3 статті 10 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" визначено, що прийняття на службу в органи місцевого самоврядування здійснюється, зокрема на посади керівника секретаріату (керуючого справами) районної, обласної ради, керуючого справами виконавчого апарату обласних і районних рад, керівників відділів, управлінь та інших працівників органів місцевого самоврядування шляхом призначення відповідно сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради на конкурсній основі чи за іншою процедурою, передбаченою законодавством України.

Проведення конкурсу, випробування та стажування при прийнятті на службу в органи місцевого самоврядування здійснюється в порядку, визначеному законодавством України про державну службу.

У разі необхідності, за згодою сторін, посадова особа місцевого самоврядування може бути переведена на рівнозначну чи нижчу посаду або посаду радника чи консультанта без конкурсного відбору.

При цьому проведення конкурсу, випробування та стажування при прийнятті на службу в органи місцевого самоврядування здійснюється відповідно до Порядку проведення конкурсу на заміщення вакантних посад державних службовців, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2002 року №169 (далі - Порядок №169)

Пунктом 5 Порядку №169 вказано, що переведення на рівнозначну або нижчу посаду в одному державному органі, а також просування по службі державних службовців, які зараховані до кадрового резерву чи успішно пройшли стажування у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, може здійснюватися без конкурсного відбору.

Таким чином, законодавством передбачено можливість прийняття та переведення без конкурсного відбору працівників органів місцевого самоврядування при переміщенні їх в межах одного органу місцевого самоврядування на рівнозначну або нижчу посаду з дотриманням вимог законодавства про працю.

При цьому, як вже зазначалось судом вище, першочергово запропонована (26.03.2021) позивачу посада на переведення - начальника управління економічного розвитку Бердичівської міської ради є вищою за займану позивачем, на момент звільнення, посадою - начальника відділу комунальної власності виконавчого комітету Бердичівської міської ради, оскільки оплата праці, посадовий оклад є більшим за попередній (7700 грн начальник управління, 7100 грн - начальник відділу).

З огляду на викладене, з урахуванням чинних норм права, а саме те, що посадова особа місцевого самоврядування може бути переведена без конкурсного відбору лише на рівнозначну чи нижчу посаду або посаду радника чи консультанта, переведення позивача на запропоновану в попередженні від 26.03.2021 посаду начальника управління економічного розвитку без проведення конкурсу було б безпідставним, навіть з урахуванням надання позивачем згоди на її переведення.

Участі у конкурсі на заміщення посади начальника управління економічного розвитку Бердичівської міської ради позивач не приймала, доказів протилежного, будь-то подання заяви про намір брати участь у проведенні конкурсного відбору чи вчинення будь-яких інших дій, які б свідчили про проявлення бажання взяти участь вказаному конкурсі, позивачем суду не надано.

Суд враховує, що положеннями Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено право орган місцевого самоврядування приймати рішення, вносити до них зміни та скасовувати їх на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України, керуючись у своїй діяльності ними та актами Президента України, Кабінету Міністрів України.

Суд зауважує, що обов`язок роботодавця пропонувати вакантну посаду носить триваючий характер та виникає з моменту попередження про звільнення і діє до дня звільнення працівника.

З огляду на вказане, помилковість вчинення дій щодо пропозиції позивачу, у первинному попередженні від 26.03.2021, продовжити роботу на посаді начальника управління економічного розвитку без проведення конкурсу, за наявності повторного попередження (14.06.2021) та пропозиція у ньому інших вакантних посад, не є фундаментальним порушенням трудового законодавства в контексті дотримання порядку звільнення позивача із займаної посади у зв`язку зі зміною істотних умов праці.

Саме тому, суд констатує, що пропонуючи у попередженні від 14.06.2021 посади, а саме: начальника відділу комунальної власності управління економічного розвитку Бердичівської міської ради, а також вакантну посаду головного спеціаліста відділу економіки та інвестиції управління економічного розвитку Бердичівської міської ради, Комісія виконала обов`язок по працевлаштуванню працівника, оскільки позивачеві були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явились в установі протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Тобто, в контексті відповідності запропонованих у попередженні від 14.06.2021 посад суд не вбачає порушення норм чинного законодавства.

Окрім цього, у постановах Верховного Суду від 07.09.2020 у справі №640/21594/18 (ЄДРСР 91353822), від 26.06.2019 у справі №1640/3394/18 (ЄДРСР 82759443) зазначено: порушення процедури не повинно породжувати правових наслідків, крім випадків, прямо передбачених законом. Виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури вчинення певної дії необхідно розуміти не як вимоги до самої дії, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх вчинення. Дефектні процедури, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків. Разом із тим, не кожен дефект робить дії неправомірною. Фундаментальне порушення - це таке порушення суб`єктом владних повноважень норм права, допущення суттєвої, істотної помилки під час прийняття певного рішення, що мало наслідком прийняття незаконного рішення. Стосовно ж процедурних порушень, то залежно від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а у певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність. Не применшуючи значення необхідності дотримання встановленої законодавством процедури ухвалення того чи іншого рішення, Верховний Суд вважає, що порушення такої процедури може бути підставою для скасування рішення суб`єкта владних повноважень лише за тієї умови, що воно вплинуло або могло вплинути на правомірність такого рішення.

Метод "оцінки справедливості процесу в цілому" не передбачає дослідження правомірності будь-якої окремої процесуальної дії у відриві від інших етапів процесу. Скасування акта органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості (рішення ЄСПЛ у справі Olsson проти Швеції від 24.03.1988, № 10465/83).

Суд також враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Підсумовуючи наведене, суд дійшов висновку, що позивача, з урахуванням повторного попередження (14.06.2021) про можливе звільнення, у встановлений законом строк запропоновано вакантну посаду для працевлаштування від якої позивач відмовився, що свідчить про відсутність порушень відповідачами вимог трудового законодавства при звільненні позивача, а тому позовні вимоги в частині протиправності оскаржуваного розпорядження голови Бердичівської міської ради Житомирської області від 30.08.2021 №116/05-02 "Про звільнення ОСОБА_1 ", не підлягають задоволенню.

Оцінюючи правомірність дій та рішень суб"єкта владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими уст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності передзаконом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Рішення про зобов`язання відповідача вчинити певні суд приймає у справах, де відповідач допустив неправомірну бездіяльність за умови обов`язку вчинити певну дію.

Згідно з ч.1ст.55 Конституції України та п. 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України № 9-зп від 25.12.1997 (справа за зверненням жителів міста Жовті Води) будь-яка особа має право звернутись до суду, якщо її права порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Пунктом 8 ч. 1ст. 4 КАС України позивача визначено, зокрема, як особу, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду.

Таким чином до адміністративного суду вправі звернутися з позовом особа, яка має суб`єктивне уявлення, особисте переконання в порушенні її прав чи свобод. Однак обов`язковою умовою надання правового захисту судом є об`єктивна наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.

Викладене свідчить, що адміністративний суд під час розгляду справи повинен встановити факт або обставини, які б свідчили про порушення прав, свобод чи інтересів позивача з боку відповідача - суб`єкта владних повноважень, створення перешкод для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод позивача.

Таким чином, передумовою для захисту права є його порушення. Якщо ж таке право порушеним не є, то, відповідно, воно не може бути захищеним (поновленим) судом. А тому відсутність порушеного права є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову.

В даному випадку суд встановив, що позивач звернулась із позовом бо вважає, що головою Бердичівської міської ради протиправно позбавлено її можливості реалізувати надане та гарантоване їй право на працю шляхом продовження роботи на первинно запропонованій посаді начальника управління економічного розвитку.

Проте, зважаючи на досліджені судом матеріали та встановлені обставини, суд дійшов висновку, що розпорядження голови Бердичівської міської ради Житомирської області від 30.08.2021 №116/05-02 "Про звільнення ОСОБА_1 " прийнято відповідно до норм чинного, на момент його прийняття, законодавства із дотриманням процедури звільнення.

Частиною 1 та 2ст. 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відтак, позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв"язку з їх необґрунтованістю та безпідставністю.

Відповідно до ч. 5ст. 139 КАС України судові витрати з відповідача не стягуються

Керуючись статтями 6-9, 32, 77, 90, 139, 241-246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, Житомирський окружний адміністративний суд,-

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідн. номер НОМЕР_1 ) до Бердичівського міського голови Орлюка Сергія Валерійовича (пл.Центральна, 1, м.Бердичів, 13300, ) та Виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області (пл.Центральна, 1, м.Бердичів, 13300, ) про визнання незаконним та скасування розпорядження, поновлення на посаді, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення складено в повному обсязі 05 липня 2022 року.

Суддя А.В. Горовенко