Справа № 520/2178/22
Суддя: Шевченко О.В.
Дата ухвалення: 2022-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2022 р. Справа № 520/2178/22

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Шевченко О.В., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Зачепилівської селищної ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Харківського окружного адміністративного суду звернувся позивач, ОСОБА_1 , з адміністративним позовом до Зачепилівської селищної ради, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Зачепилівської селищної ради щодо відмови у наданні ОСОБА_1 відповіді на запит від 03.01.2022 року щодо надання публічної інформації про розмір грошових коштів (включно із преміями, матеріальною допомогою, відпустками тощо), виплачених за грудень 2021 року селищному голові Зачепилівської селищної ради, його заступникам та кожному працівнику Зачепилівської селищної ради та виконавчого комітету вказати окремо із зазначенням прізвища, ім`я, по батькові та посади кожного працівника;

- зобов`язати Зачепилівську селищну раду повторно розглянути запит на отримання публічної інформації ОСОБА_1 від 03.01.2022 року та надати повну, достовірну та об`єктивну інформацію протягом п`яти робочих днів із дня набрання чинності рішенням суду;

- стягнути з Зачепилівської селищної ради на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що Зачепилівською селищною радою неправомірно відмовлено у наданні ОСОБА_1 відповіді на запит від 03.01.2022 року про надання публічної інформації про розмір грошових коштів (включно із преміями, матеріальною допомогою, відпустками тощо), виплачених за грудень 2021 року селищному голові Зачепилівської селищної ради, його заступникам та кожному працівнику Зачепилівської селищної ради та виконавчого комітету. Вказані обставини слугували підставою для звернення до адміністративного суду з даним позовом.

Ухвалою суду відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому статтею 263 Кодексу адміністративного судочинства України та запропоновано відповідачеві надати відзив на позов.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана відповідачу поштою та отримана його уповноваженим представником 15.02.2022 року, що підтверджується проставленим підписом в повідомленні про вручення поштового відправлення.

Проте, представником відповідача відзиву на позов у встановлений судом строк до канцелярії суду не надходило, причин поважності його неподання відповідачем не повідомлено.

Суд звертає увагу, що представником відповідача також не надано до суду клопотання про продовження строку подання до суду відзиву на позов.

Згідно положень ч.4 ст. 159 КАС України, неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Відповідно до ч.6 ст. 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 263 КАС України, суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження бездіяльності суб`єкта владних повноважень або розпорядника інформації щодо розгляду звернення або запиту на інформацію.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022, затвердженого Законом України №2102-IX, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України Про правовий режим воєнного стану, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року.

Також, Указом Президента України від 17 травня 2022 року №341/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", який затверджено Верховною Радою України, передбачено продовжити строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб, тобто до 23 серпня 2022 року.

Оскільки на території м. Харкова з 24.02.2022 ведуться активні бойові дії, суд ухвалює рішення по справі за наявності безпечних умов для життя та здоров`я учасників процесу, суддів та працівників суду.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Як свідчать матеріали справи, 03.01.2022 року ОСОБА_1 звернувся до Зачепилівської селищної ради із запитом про отримання публічної інформації відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації", в якому просив надати інформацію про розмір грошових коштів (включно із преміями, матеріальною допомогою, відпустками тощо), за грудень 2021 року селищному голові Зачепилівської селищної ради, його заступникам та кожному працівнику Зачепилівської селищної ради та виконавчого комітету вказати окремо із зазначенням прізвища, ім`я, по-батькові та посади кожного працівника (а.с. 16).

Проте, листом Зачепилівської селищної ради від 06.01.2022 року №51/02.01-25 фактично відмовлено позивачу у наданні такої інформації. В обґрунтування відмови зазначено, відповідно до підпункту 4 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації», розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту, якщо не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених ч.5 ст. 19 Закону. Відповідно до ч.5 ст. 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації, запит на інформацію має містити:

1) ім`я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв`язку, якщо такий є;

2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо;

3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.

Однак, як зазначено в листі, ОСОБА_1 електронною поштою надіслано скан-копію запиту від 03 січня 2022 року, який не містить оригінального підпису запитувача, при цьому відсутній електронний цифровий підпис, що не відповідає правилам електронного документообігу. Отже, у зв`язку із порушенням обов`язкових вимог до запиту на надання публічної інформації, неможливо ідентифікувати особу запитувача публічної інформації, що є підставою для відмови у задоволенні вказаного вище запиту (а.с. 17).

Вважаючи, що відповідачем, як розпорядником інформації, не дотримано вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації», чим порушено права позивача як запитувача інформації, останній звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

По суті спірних правовідносин суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 40 Конституції України передбачено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес визначено Законом України "Про доступ до публічної інформації" від 13.01.2011 №2939-VI (далі - Закон №2939-VІ).

Відповідно до ст.1 Закону №2939-VІ публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з п.1, 3 ч.1 ст.3 Закону №2939-VІ право на доступ до публічної інформації гарантується, зокрема, обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом та максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.5 Закону №2939-VІ доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію.

Статтею 12 Закону №2939-VI визначено, що суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є:

1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень;

2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону;

3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

Положенням п.1 ч.1 ст.13 Закону №2939-VІ встановлено, що розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються: суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.

Усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом (ч.4 ст. 13 Закону №2939-VІ).

Статтею 14 Закону №2939-VІ передбачено, що розпорядники інформації зобов`язані: 1) оприлюднювати інформацію, передбачену цим та іншими законами; 2) систематично вести облік документів, що знаходяться в їхньому володінні; 3) вести облік запитів на інформацію; 4) визначати спеціальні місця для роботи запитувачів з документами чи їх копіями, а також надавати право запитувачам робити виписки з них, фотографувати, копіювати, сканувати їх, записувати на будь-які носії інформації тощо; 5) мати спеціальні структурні підрозділи або призначати відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації та оприлюднення інформації; 6) надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Згідно з ч.1-4 ст. 19 Закону №2939-VІ запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту. Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача. Письмовий запит подається в довільній формі.

Суд звертає увагу, що частина 5 статті 19 Закону №2939-VІ передбачає, що запит на інформацію має містити:

1) ім`я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв`язку, якщо такий є;

2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо;

3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.

З метою спрощення процедури оформлення письмових запитів на інформацію особа може подавати запит шляхом заповнення відповідних форм запитів на інформацію, які можна отримати в розпорядника інформації та на офіційному веб-сайті відповідного розпорядника. Зазначені форми мають містити стислу інструкцію щодо процедури подання запиту на інформацію, її отримання тощо (частина 6 статті 19 Закону №2939-VІ).

Відповідно до частин 1, 4 статті 20 Закону №2939-VІ, розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту. У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Згідно з ч.1 ст.22 Закону №2939-VI, розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках:

1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит;

2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону;

3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком;

4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.

Вказаний перелік підстав для відмови у задоволенні запиту на отримання інформації є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Статтею 23 Закону №2939-VI передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду.

Як свідчать матеріали справи, листом Зачепилівської селищної ради від 06.01.2022 року №51/02.01-25 фактично відмовлено ОСОБА_1 у наданні запитуваної ним інформації (запит від 03 січня 2022 року) з підстав недотримання вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною 5 статті 19 Закону України "Про доступ до публічної інформації". Запитувачем електронною поштою надіслано скан-копію запиту від 03.01.2022 року,який не містить оригінального підпису запитувача, при цьому відсутній електронний цифровий підпис, що не відповідає правилам електронного документообігу. У зв`язку із порушенням обов`язкових вимог до запиту на надання публічної інформації, неможливо ідентифікувати особу запитувача публічної інформації, що і стало підставою для відмови у задоволенні вказаного вище запиту.

Отже, підставою для відмови у наданні запитуваної інформації стало недотримання запитувачем вимог ч.5 ст. 19 Закону України "Про доступ до публічної інформації", оскільки запит від 03.01.2022 року не містить підпису запитувача, електронного цифрового підпису, зважаючи, що сан-копія запиту надсилалася відповідачу електронною поштою. Все це в сукупності не дало змоги відповідачу як розпоряднику інформації, ідентифікувати запитувача відповідної інформації.

Суд звертає увагу, що з аналізу частини 5 статті 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації» випливає, що підпис є обов`язковим реквізитом запиту на отримання публічної інформації, якщо такий запит подано виключно в письмовій формі.

В даному випадку, запит на отримання публічної інформації від 03.01.2022 року (його скан-копія) ОСОБА_1 був надісланий в електронному вигляді на електронну адресу Зачепилівської селищної ради, що підтверджено відповідачем в листі від 06.01.2022 року.

При цьому, надісланий на електронну пошту відповідача запит на отримання публічної інформації від 03.01.2022 року містить власноручний підпис ОСОБА_1 (а.с. 16), що спростовує твердження представника відповідача про відсутність такого підпису запитувача інформації.

З приводу відсутності в запиті на отримання інформації електронного цифрового підпису ОСОБА_1 , суд зазначає наступне.

Відповідно до положень статті 6 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Тобто, електронний підпис може використовуватися для ідентифікації автора електронного документа.

В свою чергу, Пленумом Вищого адміністративного суду України від 29.09.2016 № 10 "Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації" (пункт 9.6 розділу 9 "Порядок та строки надання відповіді на запит") роз`яснено, що: "Вимога зазначати у запиті ім`я (найменування) запитувача є для розпорядника інформативною та не впливає на умови виконання ним вимог Закону. Обов`язок розпорядника надати інформацію (документи) на запит не змінюється залежно від особи запитувача та зазначення у запиті його імені, якщо підстави для обмеження доступу до такої інформації відсутні (стаття 19 Закону №2939-VI).

При вирішенні питання щодо того, чи надавати інформацію у відповідь на запит, будь-який розпорядник інформації повинен акцентувати увагу не на особі запитувача чи обставинах його життя, а виходити з того, що така інформація розкривається необмеженому колу осіб.

Більше того, законодавством у сфері доступу до публічної інформації не передбачено обов`язку розпорядника інформації ідентифікувати особу запитувача. Тобто запитувачу не потрібно додавати до запиту документи, що посвідчують особу (копію паспорта, ідентифікаційного коду), а розпорядник інформації не здійснює жодних дій з перевірки особи запитувача, наприклад звірення підпису із зразком, надсилання уточнюючих запитань тощо. Тобто запитувач може вказати будь-яке прізвище, ім`я, по батькові, і розпорядник не може і не повинен його перевіряти".

Суд також звертає увагу, що Закон України «Про доступ до публічної інформації» не вимагає від запитувача інформації проставляння в запиті свого електронного цифрового підпису, в разі його направлення розпоряднику інформації в електронному вигляді.

Крім того, положення частини 1 статті 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» не містять такої причини для відмови розпорядника інформації у задоволенні запиту та наданні запитуваної інформації, як відсутність електронного цифрового підпису на запиті, поданому в електронній формі шляхом надсилання на електронну пошту розпорядника інформації.

Таким чином, відповідачем протиправно відмовлено в задоволенні запиту ОСОБА_1 від 03.01.2022 року, оскільки не наведено обґрунтовану підставу для такої відмови, передбачених частиною 1 статті 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Також, згідно частин 4, 5 статті 22 Закону №2939-VI, у відмові в задоволенні запиту на інформацію має бути зазначено:

1) прізвище, ім`я, по батькові та посаду особи, відповідальної за розгляд запиту розпорядником інформації;

2) дату відмови;

3) мотивовану підставу відмови;

4) порядок оскарження відмови;

5) підпис.

Відмова в задоволенні запиту на інформацію надається в письмовій формі.

Натомість, в листі Зачепилівської селищної ради від 06.01.2022 року №51/02.01-25 про відмову у наданні запитуваної інформації відсутня інформація стосовно порядку оскарження такої відмови, що є порушенням пункту 4 частини 4 статті 22 Закону України "Про доступ до публічної інформації".

Отже, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправною бездіяльності Зачепилівської селищної ради, яка полягає у ненаданні відповіді по суті запиту ОСОБА_1 від 03.01.2022 року про надання публічної інформації відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації" та зобов`язання Зачепилівської селищної ради повторно розглянути запит ОСОБА_1 про надання публічної інформації від 03.01.2022 року по суті поставлених в ньому питань відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації", з урахуванням висновків суду.

Позовні вимоги в частині зобов`язання Зачепилівської селищної ради надати ОСОБА_1 повну, достовірну та об`єктивну інформацію протягом 5 робочих днів із дня набрання чинності рішенням суду, не підлягають задоволенню, оскільки відповідачем по суті запит на отримання публічної інформації від 03.01.2022 року не розглядався, оцінка запитуваній інформації не надавалася. Отже, в цій частині позовні вимоги є передчасними.

Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Розподіл судових витрат щодо сплати судового збору 992,40 грн. здійснюється відповідно до положень частини 8 статті 139 КАС України.

З приводу клопотання про відшкодування понесених позивачем витрат на правничу допомогу при розгляді даної справи, суд зазначає наступне.

Положеннями ст. 139 КАС України передбачено стягнення судових витрат стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч. 1 ст. 134 КАС України).

Згідно з ч. 2 ст. 134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4 ст. 134 КАС України).

Відповідно до ч. 6 ст. 134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 7 ст. 134 КАС України).

Суд звертає увагу, відповідачем не надано до суду заперечень щодо суми понесених витрат на правничу допомогу та її зменшення.

Статтею 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", визначено, що інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення; представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Відповідно до п.п. 1, 2, 6 ч. 1 та ч. 2 ст. 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", до видів адвокатської діяльності, серед іншого, відносяться: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Таким чином, до правової допомоги належать консультації та роз`яснення з правових питань, складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права міститься у постанові Верховного Суду від 31.07.2018 року по справі № 820/4263/17.

Як свідчать матеріали справи, між Адвокатом Лихачовим Р.Б. (Адвокат) та Кравченком П.К. (Клієнт) 03.01.2022 року укладено договір про надання правової допомоги, за умовами якого Адвокат зобов`язується надати Клієнту юридичні послуги, правову допомогу у справах всіх категорій та за дорученням Клієнта усюди здійснювати його представництво. Клієнт зобов`язується оплатити Адвокату зазначені послуги в порядку та на умовах, визначених цим Договором (п.1.1 розділу І Договору) (а.с. 18 - 20).

Згідно п.3.1 розділу ІІІ Договору, за надання правової допомоги Клієнт протягом терміну і на умовах, визначених Додатковою Угодою до цього Договору, сплачує Адвокату гонорар.

Також, 13 січня 2022 сторонами Договору про надання правової допомоги від 03.01.2022 року підписано Акт №1 приймання-передачі послуг наданих відповідно до Договору про надання правової допомоги від 03.01.2022 року, за яким Адвокат надав Клієнту правову допомогу, а саме:

- консультація клієнта, попереднє опрацювання матеріалів спірних правовідносин; опрацювання законодавчої бази, підготовка запиту на отримання публічної інформації до Зачепилівської селищної ради, аналіз отриманої відмови у наданні запитуваної інформації на предмет законності порушення прав Клієнта; формування правової позиції у справі щодо порушення його прав, передбачених Законом України «Про доступ до публічної інформації, пошук судової практики в ЄДРСР у подібних справах, підготовка та надання до суду позовної заяви - 5 годин. Розрахунок оплати послуг здійснюється з розрахунку 2 000,00 грн./1 год.. Загальна вартість правової допомоги 10 000,00 грн. Правову допомогу надано належним чином, у повному обсязі (а.с. 22).

За умовами п.1, 2 Додаткової угоди №1 від 03.01.2022 року до Договору про надання правової допомоги від 03.01.2022 року, Сторони за цією Додатковою угодою домовились, що вартість послуг (гонорар) Адвоката за 1 год. роботи становить 2 000,00 грн. Оплата послуг Адвоката здійснюється Клієнтом після закінчення розгляду справи та набрання законної сили рішенням по справі (а.с. 21).

Вказане узгоджується із приписами діючого законодавства, зокрема, з пунктом 2 частини 3 статті 134 КАС України, відповідно до якої, для цілей розподілу судових витрат: 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Також, згідно ч.2 ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 15 лютого 2022 року у справі №280/569/21, що враховується судом при вирішенні питання відшкодування понесених позивачем витрат на правничу допомогу.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц вказала про виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу застосувала відповідний підхід надавши оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона мала заперечення. Отже, принцип співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу повинен застосовуватися відповідно до вимог частини шостої статті 134 КАС України за наявності клопотання іншої сторони.

Суд звертає увагу, відповідачем не надано до суду заперечень щодо суми понесених витрат на правничу допомогу та її зменшення.

Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

В той час, при визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268) (постанова Верховного Суду від 15 лютого 2022 року у справі №280/569/21).

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Вищевказаний висновок також узгоджується з правовою позицією Верховного суду, висловленою в постанові від 23.04.2019 року по справі №826/9047/16.

Враховуючи предмет позову та конкретні обставини справи, яка не є складною, суті виконаних послуг в рамках договору про надання правової допомоги, а також враховуючи часткове задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне присудити на користь позивача шляхом стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати на правову допомогу у сумі 3000,00 грн.

Таким чином, заявлене клопотання про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судові витрати на професійну правничу допомогу підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 2, 6-10, 13, 14, 77, 139, 205, 242-246, 250, 255, 257-263, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Зачепилівської селищної ради (адреса: вул. Центральна, буд. 56, смт. Зачепилівка, Красноградський район, Харківська область, 64401, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Зачепилівської селищної ради, яка полягає у ненаданні відповіді по суті запиту ОСОБА_1 від 03.01.2022 року про надання публічної інформації відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації".

Зобов`язати Зачепилівську селищну раду повторно розглянути запит ОСОБА_1 про надання публічної інформації від 03.01.2022 року по суті поставлених в ньому питань відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації", з урахуванням висновків суду.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати в розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Зачепилівської селищної ради ().

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на правничу допомогу у розмірі 3000 (три тисячі) грн. 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Зачепилівської селищної ради ().

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Шевченко О.В.