Справа № 380/11536/20
Суддя: Мричко Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2022-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

30 червня 2022 року місто Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої-судді: Мричко Н.І.,

за участі секретаря судового засідання Максимович А.Я.,

представника позивача Мельника П.І.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Вілінської Г.М.,

третіх осіб ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції в порядку загального позовного провадження заяву позивача про поновлення строку звернення до суду у справі за позовом Бориславської міської ради Львівської області до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про демонтаж огорожі,-

встановив:

до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Бориславської міської ради Львівської області , місцезнаходження: 82300, Львівська обл., м.Борислав, вул.Шевченка, 42 (далі позивач) до ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 (далі відповідач), в якій позивач просив зобов`язати ОСОБА_1 за його рахунок демонтувати самочинно встановлену огорожу з бетонним фундаментом та профнастилу на проїзді загального користування на земельній ділянці, яка знаходиться біля житлового будинку АДРЕСА_2 .

Ухвалою від 16.04.2021 суддя прийняла позовну заяву до розгляду й відкрила провадження у справі, а також залучила до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (далі треті особи).

Ухвалою від 22.11.2021 суд залишив позовну заяву без розгляду.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21.04.2022 ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 22.11.2021 про залишення позовної заяви без розгляду скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

12.05.2022 матеріали справи надійшли на адресу Львівського окружного адміністративного суду.

Ухвалою від 16.05.2022 суддя продовжила розгляд справи № 380/11536/20.

28.06.2022 до суду надійшла заява позивача про поновлення строку звернення до суду. Така заява мотивована тим, що підставою для поновлення строку є триваюче правопорушення у вигляді невиконання ОСОБА_4 покладених на нього обов`язків.

У судовому засіданні представник позивача та треті особи заяву про поновлення строку звернення до суду підтримали та просили її задовольнити.

У судовому засіданні відповідач та цого представник проти заяви позивача про поновлення строку звернення до суду заперечили та просили відмовити у її задоволенні.

Суд при вирішенні заяви позивача про поновлення строку звернення до суду виходив з такого.

Відповідно до частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого вказаним Кодексом або іншими законами.

В абзаці другому частини другої статті 122 КАС України встановлено, що для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Зазначеним Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.

Суд встановив, що позивач листом від 15.01.2018 № 3-21/124 зобов`язав відповідача у термін до 26.01.2018 демонтувати самовільно встановлений бетонний фундамент з металевими трубами без сітки (огорожу). У такому листі також зазначено, що у разі відмови у демонтуванні питання вирішуватиметься у судовому порядку.

Таким чином, підстави для пред`явлення позову Бориславською міською радою Львівської області про зобов`язання відповідача за його рахунок демонтувати самочинно встановлену огорожу з бетонним фундаментом та профнастилу на проїзді загального користування на земельній ділянці, яка знаходиться біля житлового будинку АДРЕСА_2 , виникли 27.01.2018.

Відтак тримісячний строк звернення до суду із позовом про зобов`язання відповідача за його рахунок демонтувати самочинно встановлену огорожу з бетонним фундаментом та профнастилу на проїзді загального користування на земельній ділянці, яка знаходиться біля житлового будинку АДРЕСА_2 , почав свій відлік саме з 27.01.2018.

Натомість позивач звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із цим позовом лише 03.12.2020, чим не дотримався тримісячного строку звернення до суду, встановленого в абзаці другому частини другої статті 122 КАС України.

У цьому контексті необхідно зазначити, що позивач вже звертався до Бориславського міського суду Львівської області з аналогічним позовом до відповідача.

Так, рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 11.06.2019 у справі № 438/77/18 відмовлено у задоволенні позову Бориславської міської ради Львівської області до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляються самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про зобов`язання до вчинення дій.

Постановою Львівського апеляційного суду від 26.12.2019 у справі № 438/77/18 рішення Бориславського міського суду Львівської області від 11.06.2019 скасовано, провадження у справі закрито на підставі пункту 1 частини першої статті 255 Цивільного процесуального кодексу України.

Суд вважає, що питання поважності причин пропуску строку звернення до суду у зв`язку з наведеною обставиною могло б вирішуватись у разі подання позивачем позову до Львівського окружного адміністративного суду у межах тримісячного строку з 26.12.2019. Однак позивач звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із цим позовом лише 03.12.2020, тобто більше як через одинадцять місяців з дня прийняття постанови апеляційним судом.

Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку звернення до суду, позивач посилається на триваючий характер правопорушення у вигляді невиконання ОСОБА_4 покладених на нього обов`язків. З приводу цього суд зазначає таке.

Як встановлено судом, позивач зобов`язав відповідача у термін до 26.01.2018 демонтувати самовільно встановлений бетонний фундамент з металевими трубами без сітки (огорожу).

Тобто після цієї дати, у разі невиконання вимоги, позивач вправі був упродовж трьох місяців звернутися до суду з позовом про зобов`язання ОСОБА_1 за його рахунок демонтувати самочинно встановлену огорожу.

Посилання позивача на бездіяльність відповідача щодо усунення порушень не може бути підставою для поновлення строку звернення до суду, позаяк позивач у такому випадку повинен був повторно звернутися до відповідача із вимогою про усунення порушень, і з дня закінчення зазначеного у ній строку, звернутися з позовом до суду.

Суд вважає, що бездіяльність відповідача могла би бути підставою для поновлення строку звернення до суду із цим позовом, якщо чинним законодавством не встановлювалися б вимоги щодо досудового вжиття заходів шляхом направлення відповідній особі вимоги щодо демонтажу.

Отже, суд зазначає, що позивач не надав доказів поважності причин пропуску строку звернення до суду із позовом до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про демонтаж огорожі.

Суд при розгляді питання строку звернення до суду також враховує і те, що одним з визначальних критеріїв для прийняття рішення про недопуск особи до правосуддя та залишення позовної заяви без розгляду, зокрема, у зв`язку з пропуском строку звернення до суду, є досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, з обов`язковим врахуванням того, що одним з основних елементів принципу верховенства права є принцип правової визначеності.

Як зазначається у рішенні Конституційного Суду України від 29.08.2012 № 16-рп/2012, Конституція України гарантує здійснення судочинства судами на засадах, визначених у частині третій статті 129 Конституції, які забезпечують неупередженість здійснення правосуддя судом, законність та об`єктивність винесеного рішення тощо. Ці засади, є конституційними гарантіями права кожного на судовий захист, зокрема, шляхом забезпечення перевірки судових рішень в апеляційному та касаційному порядках, крім випадків, встановлених законом (рішення Конституційного Суду України від 02.11.2011 №13-рп/2011).

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 48 рішення Європейського суду з прав людини «Пономарьов проти України» (заява № 3236/03) зазначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте, навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

У пункті 45 рішення Європейського суду з прав людини «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» зазначено про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані («Affaire prez de Rada Cavanilles c. Espagne», заява №116/1997/900/1112).

У справі «Дія 97» проти України» (заява № 19164/04, пункт 47) суд також постановляв, що процесуальні правила призначені для забезпечення належного відправлення правосуддя та дотримання принципу юридичної визначеності, а також, що учасники судового провадження повинні мати право розраховувати на те, що ці правила застосовуватимуться. Цей принцип застосовується до усіх - не лише до сторін провадження, але й до національних судів (рішення у справах: «Каньєте де Хоньї проти Іспанії» («Kanye de Honji v. Spain») заява № 55782/00, пункт 36; «Гору проти Греції» (№ 3) («Gorou v. Greece» (no. 3), заява №21845/03, пункт 27; «Михолапа проти Латвії» («Miholapa v. Latvia»), заява № 61655/00, пункт 24 та «Андрєєва проти Латвії» («Andrejeva v. Latvia»), заява № 55707/00, пункт 99).

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Ілхан проти Туреччини» зазначено, що правило встановлення обмежень звернення до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи («Ilhan v. Turkey», заява № 22277/93).

Відтак, з метою забезпечення принципу правової визначеності та запобігання порушенню принципу верховенства права суди повинні досліджувати дотримання строку звернення до суду, причини його пропуску та послідовно застосовувати відповідні правові наслідки його спливу.

Одним з основних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, вимагає дотримання норм, які регламентують строки подання скарг. У той же час, такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби правового захисту (рішення у справі «Мельник проти України» № 23436/03).

У рішенні «Стагно проти Бельгії» Європейський Суд з прав людини дійшов висновку, що строки позовної давності мають декілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу («Stagno v. Belgium», заява № 1062/07). Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Наслідки пропуску строку звернення визначені у статті 123 КАС України, зокрема, в частині третій вказаної статті передбачено, що якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Вказані правила процесуального закону щодо надання можливості позивачу подати заяву про поновлення пропущеного строку або вказати інші причини поважності пропущеного строку, слід застосовувати як на стадії відкриття провадження у справі, так і на стадії розгляду справи після відкриття провадження у справі (частини третя та четверта статті 123 КАС України).

Суд при розгляді вказаного питання враховує висновки Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у постанові від 11.02.2021 у справі №140/2046/19.

Зважаючи на викладене, суд вважає за необхідне залишити позовну заяву без руху та надати позивачу строк для подання заяви про поновлення строку звернення до суду, в якій вказати інші підстави для поновлення такого строку.

Керуючись статтями 123, 161, 169, 171, 248, 256, 294 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

визнати неповажними причини пропуску строку звернення до суду та відмовити у задоволенні заяви позивача про поновлення такого строку від 28.06.2022.

Позовну заяву Бориславської міської ради Львівської області до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про демонтаж огорожі, - залишити без руху.

Позивачу необхідно усунути недоліки позовної заяви у строк, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху, скерувавши на адресу Львівського окружного адміністративного суду:

- заяву про поновлення строку звернення до суду, в якій вказати інші підстави для поновлення такого строку.

Ухвала суду про залишення позовної заяви без руху набирає законної сили негайно після її проголошення та оремо не оскаржується. Заперечення на ухвалу суду може бути включено до апеляційної скарги на рішення суду.

Повна ухвала суду складена 05 липня 2022 року.

Суддя Мричко Н.І.