Справа № 380/17808/21
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2022-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2022 рокуЛьвівСправа № 380/17808/21 пров. № А/857/7036/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача -Шевчук С. М.
суддів -Кухтея Р. В.
Обрізка І. М.
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції полк патрульної поліції в місті Кривий Ріг на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 січня 2022 року у справі № 380/17808/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про стягнення заборгованості,

місце ухвалення судового рішення м. Львів
суддя у І інстанції Гулкевич І.З.,
розгляд справи здійснено за правилами спрощеного позовного провадження
дата складання повного тексту рішення не зазначена

ВСТАНОВИВ:

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

18.10.2021 року ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Департаменту патрульної поліції, з позовними вимогами про зобов`язання Департаменту патрульної поліції нарахувати та виплатити на його користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з 13.03.2018 по 15.09.2021.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 10 січня 2022 року у справі № 380/17808/2 визнано протиправною бездіяльність Департаменту патрульної поліції щодо нарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 13.03.2018 по 15.09.2021 р.

Зобов`язано Департамент патрульної поліції ( ; місцезнаходження: 03048, м. Київ, вул. Ф. Ернста, буд. 3) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 13.03.2018 по 15.09.2021 .

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції (; місцезнаходження: 03048, м. Київ, вул. Ф. Ернста, буд. 3) на користь ОСОБА_1 908 (дев`ятсот вісім) гривень судових витрат у вигляді судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

На підтвердження доводів апеляційної скарги вказує, що розмір компенсації за несвоєчасний розрахунок при звільненні відповідно до статей 116, 117 Кодексу законів про працю України має бути розумним та залежати від частки недоплаченої суми у розмірі доходу в цілому та строків звернення позивача до суду з позовом про стягнення невиплачених сум грошового забезпечення. Вказує, що суд безпідставно не урахував правової позиції Великої палати Верховного Суду від 26.06.2019 року по справі №761/9584/15-ц щодо зменшення розміру відшкодування, яке має залежати від розміру недоплаченої суми.

Також вказує, що остаточний розрахунок з позивачем здійснено 15.09.2021року у розмірі 7210,54 грн, позивач тривалий час не звертався за захистом порушеного права щодо недоотриманих виплат грошового забезпечення і вказані обставини повинні враховані судом при ухваленні судового рішення. Відтак, відповідач вважає, що на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за несвоєчасний розрахунок за період з 13.03.2018року по 15.09.2021 року у розмірі 3 118,03 грн відповідно до даних облікової ставки згідно до відомостей офіційного сайту Національного банку України.

Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Про розгляд апеляційної скарги сторони повідомлені шляхом надіслання ухвал про відкриття апеляційного провадження та про призначення апеляційної скарги до розгляду на електронну адресу відповідача та на поштову адресу позивача, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалюючи судове рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що публічна служба в органах поліції заявника була припинена 13.03.2018, а грошові кошти у сумі 7210,54 грн. в якості доплати за службу в нічний час за період з 19.05.2016 по 13.03.2018 та заборгованості з індексації грошового забезпечення за період з 19.05.2016 до 31.10.2017 були виплачені відповідачем лише 15.09.2021, тобто поза межами строку, встановленого статтею 116 КЗпП України, а відтак до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення частини другої статті 117 КЗпП України.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач з 19.05.2016 по 13.08.2018 проходив службу в Управлінні патрульної поліції у місті Кривому Розі.

Наказом №206о/с від 06.03.2018 року позивача звільнено зі служби у поліції з 13.03.2018року.

За твердженням позивача, після звільнення з органів поліції відповідачем неправомірно було не виплачено позивачу грошове забезпечення у вигляді доплати за службу в нічний час за період з 19.05.2016 по 13.03.2018 та заборгованість з індексації грошового забезпечення за період з 19.05.2016 по 31.10.2017.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 30.06.2021 у справі №380/6794/21 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Департаменту патрульної поліції Національної поліції України щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 доплати за службу в нічний час за період з 19.05.2016 по 13.03.2018 (включно), індексації грошового забезпечення з 19.05.2016 до 31.10.2017 (включно).

Зобов`язано Департамент патрульної поліції Національної поліції України нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 доплату за службу в нічний час за період з 19.05.2016 по 13.03.2018 (включно), індексацію грошового забезпечення з 19.05.2016 до 31.10.2017 (включно).

На виконання вказаного рішення суду, 15.09.2021 відповідачем було виплачено позивачу грошові кошти у сумі 7210,54 грн., що підтверджується банківською випискою та не заперечується відповідачем.

Отже, датою проведення відповідачем остаточного фактичного розрахунку при звільненні з заявником є 15.09.2021.

Не погоджуючись з тим, що відповідачем не було нараховано і виплачено середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку при звільнення у порядку ст. 117 КЗпП України, позивач звернувся до суду з даним позовом.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Як встановлено судом, та не заперечується учасниками справи, що відповідачем не було проведено з позивачем під час звільнення остаточний розрахунок, а зокрема не виплачено доплату за службу в нічний та індексацію грошового забезпечення.

Нарахування та виплата обумовлених сум грошового забезпечення здійснено лише 15.09.2021.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні встановлено статтею 117 КЗпП України, згідно з приписами якої в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Порядок проходження служби позивача та звільнення регулюється спеціальним законодавством.

Разом з тим, даними нормативно-правовими актами не встановлено порядку здійснення розрахунку зі звільненою особою, зокрема, не встановлено дати проведення остаточного розрахунку та відповідальності роботодавців за невчасне здійснення виплат всіх сум, які підлягають сплаті, що ставить таких осіб у вкрай невигідне становище, оскільки фактично позбавляє їх гарантій на фінансове забезпечення соціально-побутових потреб та створює умови для неналежного виконання роботодавцем своїх обов`язків.

За загальним правилом, норми спеціального законодавства є пріоритетними перед нормами загальними. Тобто, норми Кодексу законів про працю України підлягають застосуванню у разі, коли нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини.

Закріплені у статтях 116, 117 Кодексу законів про працю України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.

Враховуючи те, що спеціальним законодавством, не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, з метою забезпечення рівності прав та принципу недискримінації у трудових відносинах, колегія суддів приходить до висновку про можливість застосування норм статті 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які складаються під час звільнення з військової служби.

Отож обов`язок роботодавця провести виплату працівнику всіх належних йому сум (серед яких одноразова грошова допомога при звільненні, компенсація за невикористані дні додаткової відпустки, індексація грошового забезпечення, компенсація за належні до видачі предмети речового майна) при звільненні, передбачений у статті 117 КЗпП України.

При цьому, як вірно зазначено судом першої інстанції, виключення позивача зі списку особового складу військової частини відбулося без проведення остаточного з ним розрахунку.

Так, передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність за затримку розрахунку при звільненні настає у випадку невиплати в день звільнення всіх сум, що належать працівнику від підприємства, установи, організації. Вказаний законодавчий припис є загальним і не встановлює конкретні види виплат, які роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові в день його звільнення.

Частинами 1 і 2 ст. 51 Бюджетного кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) прямо визначено, що керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, поліцейських та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.

Витрати на безоплатне або пільгове матеріальне і побутове забезпечення, на яке згідно із законодавством України мають право окремі категорії працівників бюджетних установ, військовослужбовці, особи рядового і начальницького складу, поліцейські, а також у частині медичної допомоги і санаторно-курортного лікування та відпочинку для оздоровлення - члени сімей військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, поліцейських, пенсіонери з числа військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, поліцейських та члени їхніх сімей, здійснюються за рахунок бюджетних асигнувань на функціонування цих бюджетних установ.

Відповідно до п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затв. постановою КМ України № 100 від 08.02.1995 р., середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком (п.8 зазначеного Порядку).

Водночас, відповідно до частини 2 ст. 117 КЗпП України якщо спір про розміри належних звільненому працівникові сум вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Згідно ст.221 КЗпП України та п.2 ч.1 ст.19 КАС України до органів, які розглядають вказану категорію спорів по суті віднесено суди.

Встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц, у постановах Верховного Суду від 30 листопада 2020 року у справі № 480/3105/19 та від 28 січня 2021 року у справі №580/2427/19 зазначила, що суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і що таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми та поведінки позивача, яка передувала до дня звернення до суду.

При цьому, Велика Палата Верховного Суду у зазначеному судовому рішенні вказала, що відступає від висновку Верховного Суду України, сформульованому у постанові від 27 квітня 2016 року у справі за провадженням № 6-113цс16, і вважає, що зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати такі критерії:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором.

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника.

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Згідно з частиною шостою статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди враховують висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду, навіть якщо аналогічні висновки Верховний Суд України сформулював також при розгляді інших справ (див. пункти 50, 88 постанови Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 161/12771/15-ц).

Згідно пункту 94.5. постанови ВП Верховного Суду від 26 червня 2019 року по справі № 761/9584/15-ц «для приблизної оцінки розміру майнових втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, які розумно можна було би передбачити, на підставі даних Національного банку України про середньозважені ставки за кредитами в річному обчисленні за 2009 - 2015 року можна розрахувати розмір сум, які працівник, недоотримавши належні йому кошти від роботодавця, міг би сплатити як відсотки, взявши кредит з метою збереження рівня свого життя».

Згідно з даними, які розміщені на офіційному сайті Національного банку України за адресою: "https: https://bank.gov.ua/ua/monetary/stages/archive-rish" облікова ставка Національного банку:

з 02 березня 2018 року по 12 липня 2018 року -17%; з 13 липня 2018 року по 06 вересня 2018 року - 17,5%; з 07 вересня 2018 року по 25 квітня 2019 року -18%; з 26 квітня 2019 року по 18 липня 2019 року - 17,5%; з 19 липня 2019 року по 05 вересня 2019 року - 17,0% з 06 вересня 2019 року по 24 жовтня 2019 року - 16,5%; з 25 жовтня 2019 року по 12 грудня 2019 року - 15,5% з 13 грудня 2019 року по 30 січня 2020 року- 13,5%; з 31 січня 2020 року по 12 березня 2020 року- 11%; з 13 березня 2020 року по 23 квітня 2020 року - 10%; з 24 квітня 2020 року по 11 червня 2020 року- 8 %; з 12 червня 2020 року по 04 березня 2021 року - 6%; з 05 березня 2021 року по 15 квітня 2021 року - 6,5%; з 16 квітня 2021 року по 22 липня 2021 року - 7,5%; з 23 липня 2021 року по 09 вересня 2021 року - 8%; з 10 вересня 2021 року по 09 грудня 2021 року - 8,5%.

Виходячи з обсягу несвоєчасно виплаченого грошового забезпечення (7 210, 54 грн) приблизна оцінка розміру майнових втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні у спірних правовідносинах, які розумно можна було би передбачити на підставі даних Національного банку України про середньозважені ставки за кредитами можна розрахувати як розмір сум, які працівник, недоотримавши належні йому кошти від роботодавця, міг би сплатити як відсотки, взявши кредит з метою збереження рівня свого життя, що становить 3 118, 03 грн:

17% річних /365 днів року (2018 рік) = 0, 046% ставка за кредитом один календарний день (сума боргу в розмірі 7 210, 54 х 0,046 %) х 121 день ( з 13.03.2018 по 12.07.2018) = 401,39 грн;

-17,5% річних / 365 днів року (2018 рік) = 0,048 % ставка за кредитом один календарний день (сума боргу в розмірі 7 210, 54 х 0,048 %) х 56 день ( з 13.07.2018 по 06.09.2018) = 193, 82 грн;

-18 % річних / 365 днів року (2018 рік) = 0,048 % ставка за кредитом один календарний день (сума боргу в розмірі 7 210, 54 х 0,048 %) х 116 днів (з 07.09.2018 по 31.12.2018) - 401, 48 грн;

18% річних / 365 днів року (2019 рік) = ставка за кредитом один календарний день (сума боргу в розмірі 7 210, 54 х 0,048%) х 115 днів (з 01.01.2019 по 25.04.2019) = 398,02 грн;

17,5% річних / 365 днів року (2019 рік) = ставка за кредитом один календарний день (сума боргу в розмірі 7 210, 54 х 0,047%) х 84 дні (з 26.04.2019 по 18.07.2019) = 284,67 грн;

17,0 % річних / 365 днів року (2019 рік) = ставка за кредитом один календарний день (сума боргу в розмірі 7 210, 54 х 0,046 %) х 49 днів (з 19.07.2019 по 05.09.2019) = 162, 52 грн;

16, 5 % річних / 365 днів року (2019 рік) = ставка за кредитом один календарний день (сума боргу в розмірі 7 210, 54 х 0,045 %) х 49 днів (з 06.09.2019 по 24.10.2019) = 158, 99 грн;

15, 5 % річних / 365 днів року (2019 рік) = ставка за кредитом один календарний день (сума боргу в розмірі 7 210, 54 х 0,042 %) х 49 днів (з 25.10.2019 по 12.12.2019) = 148,39 гри;

13, 5 % річних / 365 днів року (2019 рік) = ставка за кредитом один календарний день (сума боргу в розмірі 7 210, 54 х 0,037 %) х 19 днів (з 13.12.2019 по 31.12.2019) = 50,69 грн;

13, 5 % річних / 366 днів року (2020 рік) = ставка за кредитом один календарний день (сума боргу в розмірі 7 210, 54 х 0,036 %) х 30 днів (з 01.01.2020 по 30.01.2020) = 77,87 грн;

11 % річних / 366 днів року (2020 рік) = ставка за кредитом один календарний день (сума боргу в розмірі 7 210, 54 х 0,03%) х 42 дні (з 31.01.2020 по 12.03.2020) = 90,85 грн;

10 % річних / 366 днів року (2020 рік) = ставка за кредитом один календарний день (сума боргу в розмірі 7 210, 54 х 0,027%) х 42 дні (з 13.03.2020 по 23.04.2020) = 81, 76 грн;

8 % річних / 3 66 днів року (2020 рік) = ставка за кредитом один календарний день (сума боргу в розмірі 7 210, 54 х 0,021%) х 49 днів (з 24.04.2020 по 11.06.2020) = 74,19 грн;

6% річних / 366 днів року (2020 рік) = 0,016% ставка за кредитом один календарний день (сума боргу в розмірі 7 210,54 грн х 0,016%) х 203 днів (з 12.06.2020 по 31.12.2020) = 234,19 грн;

6% річних /365 днів року (2021 рік) = 0,016% ставка за кредитом один календарний день (сума боргу в розмірі 7 210,54 грн. х 0,016%) х 62 днів (з 01.01.2021 по 04.03.2021) = 71,52 грн;

6, 5% річних / 365 днів року = 0,018% ставка за кредитом один календарний день (сума боргу в розмірі 7 210,54 грн х 0,018%) х 41 день (з 05.03.2021 по 15.04.2021) = 53,21 грн;

7,5% річних /365 днів року = 0,021% ставка за кредитом один календарний день (сума боргу в розмірі 7 210, 54 грн х 0,021%) х 97 днів (з 16.04.2021 по 22.07.2021) = 146,87 грн;

8,0% річних / 365 днів року = 0,022% ставка за кредитом один календарний день (сума боргу в розмірі 7 210, 54 грн х 0,022%) х 50 днів (з 23.07.2021 по 10.09.2021) = 79,31 грн;

8,5 % річних / 365 днів року = 0,022% ставка за кредитом один календарний день (сума боргу в розмірі 7 210, 54 грн х 0,023%) х 5 днів (з 11.09.2021 по 15.09.2021) = 8,29 грн.

Загальна сума розміру ймовірних майнових втрат становить: 401, 39 грн + 193, 82 грн + 401, 48 грн + 398, 02 грн + 284, 67 грн +162, 52 грн +158, 99 грн+ 148, 39 грн + 50,69 грн + 77,87 грн + 90, 85 грн + 81,76 грн + 74,19 грн + 234,19 грн + 71, 52 грн + 53,21 грн + 146,87 грн + 79,31 грн + 8,29 грн = 3 118, 03 грн.

Крім цього слід вказати, що зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було би передбачити з урахуванням статистичних усереднених показників.

Разом з тим, середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за своєю правовою природою не є грошовим забезпеченням, винагородою або іншою виплатою, право на яку набуто у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби, натомість носить компенсаційний характер та має на меті відшкодувати працівнику майнові втрати за несвоєчасний розрахунок з боку роботодавця.

Таким чином, враховуючи заявлену до стягнення суму середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача, наведену вище правову позицію Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів приходить до висновку, що справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення, та наведеним вище критеріям розмір відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивачу виплат становитиме 3 118, 03 грн.

При цьому, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції при вирішенні обумовленої справи не урахував положень частини 2 ст. 117 КЗпП України, відповідно до якого розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору (яким у даному випадку є суд) та не аналізував поведінку позивача у спірних правовідносинах за яких працівник (у широкому розумінні поняття) має діяти добросовісно, реалізуючи його права, не допускаючи дій, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Зважаючи на вищевикладене, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10.01.2022 по справі № 380/17808/21 є необґрунтованим та таким, що прийняте з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на те, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до ст.139 КАС України судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 317, ст. 321, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції полк патрульної поліції в місті Кривий Ріг задовольнити частково.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 січня 2022 року у справі № 380/17808/21 скасувати у частині зобов`язання Департаменту патрульної поліції ( ; місцезнаходження: 03048, м. Київ, вул. Ф. Ернста, буд. 3) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 13.03.2018 по 15.09.2021.

Ухвалити у вказаній частині постанову, відповідно до якої: стягнути з Департаменту патрульної поліції ( ; місцезнаходження: 03048, м. Київ, вул. Ф. Ернста, буд. 3) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса : АДРЕСА_1 .) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 13.03.2018 по 15.09.2021 у розмірі 3 118, 03грн.

У решті рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді Р. В. Кухтей
І. М. Обрізко
Повне судове рішення складено 05 липня 2022 року