Справа № 420/3843/22
Суддя: Марин П.П.
Дата ухвалення: 2022-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/3843/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Марина П.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу без повідомлення (виклику) сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Подільського відділу Головного управління Державної міграції служби України в Одеській області, Головного управління Державної міграції служби України в Одеській області, Державної міграційної служби України про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Подільського відділу Головного управління Державної міграції служби України в Одеській області, Головного управління Державної міграції служби України в Одеській області, Державної міграції служби України, в якому позивачі просить:

визнати протиправною відмову Подільського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (відповідь №111-16/6/5136- 21/5136/1132-21 від 07.12.2021) в оформленні та видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без присвоєння унікального номеру запису у реєстрі без застосування безконтактного електронного носія персональних даних, без застосування засобів Єдиного державного демографічного реєстру та передачі персональних та біометричних даних до нього, а також відмови у внесенні особливої відмітки в паспорті громадянина України для виїзд) за кордон - відомостей про неповнолітню дитину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з внесенням (сьома, восьма і дев`ята сторінки паспорта) на підставі відповідних документів даних про дітей, групу крові і резус-фактор відповідно до постанови Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-ХІІ, яким затверджено Положення про паспорт громадянина України, постанови Верховної Ради України №719-V від 23.02.2007. яким затверджено Положення про паспорт громадянина України для виїзд) для кордон;

зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області оформити та видати паспорт громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , без присвоєння унікального номеру запису у реєстрі, без застосування безконтактного електронного носія персональних даних, без застосування засобів Єдиного державного демографічного реєстру та передачі персональних та біометричних даних до нього, а також внести особливу відмітку у паспорті громадянина України для виїзду за кордон - відомості про неповнолітню дитину - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і внесенням (сьома, восьма і дев`ята сторінки паспорта) на підставі відповідних документів даних про дітей, групу крові і резус-фактор відповідно до постанови Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-ХІІ, яким затверджено Положення про паспорт громадянина України, постанови Верховної Ради України №719-V від 23.02.2007. яким затверджено Положення про паспорт громадянина України для виїзду за кордон;

визнати протиправною відмову Подільського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (відповідь №111-16/6 5136- 21 5136/1132-21 від 07.12.2021) в оформленні та видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , без присвоєння унікального номеру запису у реєстрі, без застосування безконтактного електронного носія персональних даних, без застосування засобів Єдиного державного демографічного реєстру та передачі персональних га біометричних даних до нього, відповідно до постанови Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-ХІІ, яким затверджено Положення про паспорт громадянина України, постанови Верховної Ради України №719-V від 23.02.2007, яким затверджено Положення про паспорт громадянина України для виїзду для кордон;

зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області оформити та видати паспорт громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без присвоєння унікального номеру запису у реєстрі, без застосування безконтактного електронного носія персональних даних, без застосування засобів Єдиного державного демографічного реєстру та передачі персональних та біометричних даних до нього, відповідно до постанови Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-ХІІ, яким затверджено Положення про паспорт громадянина України, постанови Верховної Ради України №719-V від 23.02.2007, яким затверджено Положення про паспорт громадянина України для виїзду для кордон;

визнати протиправною бездіяльність Державної міграційної служби України як розпорядника Єдиного державного демографічного реєстру щодо невжиття заходів із вилучення (знищення, видалення, анулювання) інформації (файлу) персональних даних на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (відповіді надано ГУ ДМС України в Одеській області за №111-8900-21/5100.4.7/1684-21 від 19.11.2021, III- 1414/6 5101-21/5100.4.7/1721-21 від 29.11.2021), яка зберігається в Єдиному державному демографічному реєстрі, а саме: прізвища, ім`я, по-батькові, дати народження, статі, місця народження, місця проживання. відцифрованого обличчя, відцифрованого підпису батька - ОСОБА_1 , у тому числі вилучення (знищення, видалення, анулювання) унікального номеру запису у реєстрі №30;

зобов`язати Державну міграційну службу України як розпорядника Єдиного державного демографічного реєстру вилучити (знищити, видалити, анулювати) інформацію (файл) персональних даних па ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зберігається в Єдиному державному демографічному реєстрі, а саме: прізвище, ім`я, по-батькові. дата народження, стать, місце народження, місце проживання, відцифроване обличчя, відцифрований підпис батька ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ОСОБА_1 06.11.2021 року звернувся до Подільського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області з проханням щодо оформлення та видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон для себе та своєї дитини - ОСОБА_2 , у т.ч. з зазначенням особливої відмітки у паспорті громадянина України для виїзду за кордон - відомостей про неповнолітню дитину, а також вилучення персональної інформації дитини - ОСОБА_2 унікального запису у реєстрі №300. Подільським відділом та ГУ ДМС України в Одеській області. ГУ ДМС в Одеській області було надано відповіді про відмову в оформленні та видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон, відмову зазначити особливу відмітку у паспорті та відмову вилучити персональну інформацію щодо дитини ОСОБА_3 унікального запису у реєстрі №300, з якими позивач не згоден. Внаслідок таких дій органів Державної міграційної служби України позивач та дитина не мають документів, які би давали право на виїзд за кордон. Таким чином, органами міграційної служби порушується право на вільне пересування, яке встановлено ст. 33 Конституції України, у т.ч право вільно залишати територію України.

Не погоджуючись з прийнятими відповідачем рішеннями, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відповідачем надано до суду відзив на адміністративний позов згідно з яким останній зазначив, що не визнає даний адміністративний позов. Представник відповідача зазначає, що відповіді, надані позивачу, були обґрунтовані тим, що оформлення паспортів громадянина України для виїзду за кордон будь-якого іншого зразка окрім паспортів з безконтактним електронним носієм на теперішній час не передбачено.

Представник відповідача зазначає, що відповідно до норм чинного законодавства з 20.12.2016 органи та підрозділи Державної міграційної служби здійснюють прийом документів для оформленню паспорта громадянина України для виїзду за кордон лише з безконтактним електронним носієм, зразок бланка якого затверджено постановою КМУ від 07.05.2014 №152. Прийняття документів та оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, що не містить безконтактного електронного носія, з 20 грудня 2016 було припинено, а тому у відповідача відсутні законні підстави для видачі позивачу паспорта громадянина України для виїзду за кордон, що не містить безконтактного електронного носія.

Разом з тим, представник відповідача зазначає, що оформлення, видача документу, що посвідчує особу (незалежно від того містить або не містить безконтактний насій) неможлива без обробки персональних даних особі. Заява про видачу паспорту підтверджує волевиявлення фізичної особи щодо надання дозволу на обробку персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки.

З огляду на викладене представник Головного управління ДМС України в Одеській області просить суд відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Представником ДМС України подано відзив на адміністративний згідно з яким останній зазначив, що не визнає даний адміністративний позов.

Представник відповідача зазначає, що важливим елементом при вирішенні даного питання є й те, що Закон не передбачає підстави та право вимагати видалення з Реєстру даних, а унікальний номер запису в цьому Реєстрі не може бути видалений, якщо особа отримувала документи із застосуванням засобів Реєстру. Згідно відомостей в Єдиному державному демографічному реєстрі ОСОБА_2 значиться документованою паспортом громадянина України для виїзду за кордон з безконтактним електронним носієм. При цьому, представник відповідача вказує, що оформленні вказаного паспортного документу ОСОБА_1 надав згоду на отримання, обробку внесення інформації про ОСОБА_2 до безконтактного електронного носія (паспорт громадянина України для виїзду за кордон).

На підставі викладеного, представник відповідача вважає, що права позивача ДМС України не порушувались.

Позивачем подано відповідь на відзив, в якій викладено незгоду з доводами відповідачів. Позивач, зокрема, вказує, що він та дитина не надали зрозумілу та однозначне згоду на збір та обробку персональних даних, однак дані було внесено до Єдиного Державного демографічного реєстру, всі дії співробітників ГУ ДМС України в Одеській області щодо збору персональних даних є незаконними. Крім того, в порушення ст. 8 Закону України «Про захист персональних даних» позивача та дитину не було поінформовано про мету обробки персональних даних, її наслідки, засоби обробки персональних даних, спосіб обробки персональних даних, який би відповідав цілям такої обробки, про володільця (розпорядника) персональних даних, їх місцезнаходження, відкритість і прозорість при цьому була відсутня.

Також, позивач зазначає, що оскільки інформація до ЄДДР щодо дитини вносилася з порушеннями закону, ним та дитиною до ДМС України спрямовано заяву про знищення унікального номера запису у реєстрі та про вилучення персональних даних з ЄДДР. Однак відповідь ДМС України позивачу не надійшла, що свідчить про те, що вказані дії не виконано, у знищенні УНЗР, вилученні його персональних даних відмовлено, ДМС України як розпорядник Реєстру не здійснила цих дій, які позивач та дитина вимагали та які заходяться виключно у її компетенції, що є протиправною бездіяльністю. Аналогічним чином відсутність зрозумілою відповіді на заяву про відкликання згоди на збір та обробку персональних даних теж свідчить про невиконання вимог закону щодо вилучення персональних даних з ЄДДР. Відзив цієї інформації не містить, тому позивач вважає вимоги про визнання бездіяльності ДМС України протиправною є обґрунтованими.

Ухвалою суду від 20.04.2022 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Дослідивши наявні в справі письмові докази, оцінивши їх за власним внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді справи, суд встановив наступні факти та обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_2 була документована паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 , орган видачі 5136, строком дії до 18.01.2020 року на підставі поданої 18 грудня 2015 року заяви батька, ОСОБА_1 , щодо внесення до Єдиного державного демографічного реєстру інформацію про особу, інтереси якої він представляє, у зв`язку з оформленням паспорта громадянина України для виїзду за кордон.

Наявність інформації в Єдиному державному демографічному реєстрі про ОСОБА_2 підтверджується довідкою про внесення відомостей до цього реєстру.

ОСОБА_1 звернувся до Подільського районного відділу ГУ ДМС України в Одеській області з заявою від 06.11.2021 року щодо оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, відкликання згоди на збір та обробку персональних даних щодо неповнолітньої дитини, в якій зазначив, не дає згоди на збір та обробку персональних даних у системі Єдиного державного реєстру, забороняє формування по відношенню до нього та дитини УНЗР (унікальний номеру запису у реєстрі), будь-яких інших ідентифікаторів: цифрових, штрих-кодових, QR-кодових, біометричних тощо); забороняє використання щодо нього та дитини будь-яких засобів ЄДДР, знеособлення його та його дитини персональних даних.

В означеній заяві позивач просив оформити та видати паспорт громадянина України для виїзду за кордон йому та дитині відповідно до постанови Верховної Ради України №719-V від 23.02.2007, якою затверджено Положення про паспорт громадянина України для виїзду за кордон та постанови Кабінету міністрів України від 31.03.1995 року №231 «Про затвердження Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення» у вигляді паспортної книжечки з безконтактним електронним носієм (біометричного паспорта).

Також позивач просив у своєму паспорті громадянина України для виїзду за кордон зазначити особливу відмітку - відомості про його неповнолітню дитину - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач у заяві також зазначив, що оскільки дія паспорта громадянина України для виїзду за кордон для дитини закінчився 18.01.2020 року, строк дії зберігання персональних даних дитини у Єдиному державному демографічному реєстрі вичерпано, а тому її дані підлягають видаленню або знищенню на підставі вказаного закону.

Листом від 07.12.2021 року №Ш-16/6/5136-21/5136/1132-21 Подільський відділ Головного управління ДМС України в Одеській області повідомив позивача про відсутність законних підстави для оформлення та видачі паспортів громадянина України для виїзду за кордон відповідно до постанови Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ».

Листами від 19.11.2021 року №Ш-8900-21/2100.4.7/1684-21 та від 29.11.2021 року №Ш-1414/6/5101-21/5100.4.7/1721-21 Головним управлінням ДМС України в Одеській області на заяви позивача щодо оформлення паспорта громадянина України для себе та неповнолітньої дитини, що не містить безконтактний електронний носій повідомлено позивача про відсутність законних підстави для оформлення та видачі паспортів громадянина України для виїзду за кордон, що не містить безконтактного електронного носія, відповідно до Постанови ВРУ від 23.02.2007 №719-V.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено. Що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частина друга статті 2 КАС України зазначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Правові та організаційні засади створення та функціонування Єдиного державного демографічного реєстру та видачі документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, а також права та обов`язки осіб, на ім`я яких видані такі документи визначаються Законом України від 20.11.2012 №5492-VI "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" (далі - Закон України №5492-VI).

Відповідно до абзацу першого ч.1 ст.4 Закону України №5492-VI єдиний державний демографічний реєстр - це електронна інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для зберігання, захисту, обробки, використання і поширення визначеної цим Законом інформації про особу та про документи, що оформлюються із застосуванням засобів Реєстру, із забезпеченням дотримання гарантованих Конституцією України свободи пересування і вільного вибору місця проживання, заборони втручання в особисте та сімейне життя, інших прав і свобод людини та громадянина.

Положеннями абзацу третього ч.1 ст.4 Закону України №5492-VI визначено, що єдиний державний демографічний реєстр ведеться з метою ідентифікації особи для оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення передбачених цим Законом документів. Єдиний державний демографічний реєстр у межах, визначених законодавством про свободу пересування та вільний вибір місця проживання, використовується також для обліку інформації про реєстрацію місця проживання чи місця перебування.

Відповідно до п.6, п.7 ч.1 ст.3 Закону України №5492-VI для цілей цього Закону нижченаведені терміни вживаються в такому значенні: ідентифікація особи - встановлення особи шляхом порівняння наданих даних (параметрів), у тому числі біометричних, з наявною інформацією про особу в реєстрах, картотеках, базах даних тощо; ім`я особи - прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи.

Відповідно до ч.1 ст.13 Закону України №5492-VI документи, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру (далі - документи Реєстру), відповідно до їх функціонального призначення поділяються на: 1) документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України: а) паспорт громадянина України.

Відповідно до Закону України Про внесення змін до деяких законів України щодо документів, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус, спрямованих на лібералізацію Європейським Союзом візового режиму для України від 14.07.2016 №1474-УІІІ внесено зміни до Закону України №5492-VI, які набрали чинності з 1 жовтня 2016 року.

Пунктом 1 ч.1 ст.3 Закону України №5492-VI визначено, що термін безконтактний електронний носій вживається у значенні, як імплантована у бланк документа безконтактна інтегральна схема для внесення персональних даних, параметрів, у тому числі біометричних, що дає змогу здійснювати комплекс заходів, пов`язаних з верифікацією особи, та може використовуватися як засіб електронного цифрового підпису у випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч.1 ст.13 Закону України №5492-VI документи, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру (далі - документи Реєстру), відповідно до їх функціонального призначення поділяються на: документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, зокрема, це паспорт громадянина України для виїзду за кордон.

Частиною 3 ст.13 Закону України №5492-VI визначено, що паспорт громадянина України для виїзду за кордон та інші визначені Законом документи містять безконтактний електронний носій.

Нормами ч.1, 2, 5 ст.15 Закону України №5492-VI встановлені вимоги до бланків документів та їх форми, а саме: бланки документів, які містять безконтактний електронний носій, виготовляються відповідно до вимог державних (національних) та міжнародних стандартів та з урахуванням рекомендацій Міжнародної організації цивільної авіації (ІСАО) і повинні мати ступінь захисту, що унеможливлює їх підроблення. Бланки документів, якщо інше не визначено цим Законом, виготовляються за єдиними зразками та технічними описами, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Бланки документів, в які імплантовано безконтактний електронний носій для внесення персональних даних, біометричних даних, параметрів та іншої інформації про особу, повинні бути виконані багатокомпонентним захисним друком, містити символ електронного документа, інформацію про підприємство, на якому виготовлено бланк документа, зображення малого Державного Герба України.

Згідно з вимогами ч.1-4,7 ст.22 Закону України №5492-VI паспорт громадянина України для виїзду за кордон є документом, що посвідчує особу, підтверджує громадянство України особи, на яку він оформлений, і дає право цій особі на виїзд з України і в`їзд в Україну. Кожен громадянин України не може мати більше двох паспортів громадянина України для виїзду за кордон. Кожен громадянин України має право на отримання паспорта громадянина України для виїзду за кордон у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Паспорт громадянина України для виїзду за кордон оформляється особам, які не досягни шістнадцятирічного віку, на чотири роки, а особам, які досягни шістнадцятирічного віку, - на 10 років. Паспорт громадянина України для виїзду за кордон виготовляється у формі книжечки, правий форзац якої містить безконтактний електронний носій, та складається з м`якої обкладинки, 32 сторінок та сторінки даних. До паспорта громадянина України для виїзду за кордон вноситься така інформація: 1) назва держави; 2) назва документа; 3) тип документа; 4) код держави; 5) номер документа; 6) ім`я особи; 7) громадянство; 8) дата народження; 9) унікальний номер запису в Реєстрі; 10) стать; 11) місце народження; 12) дата видачі документа; 13) уповноважений суб`єкт, що видав документ (код); 14) дата закінчення строку дії документа; 15) відцифрований образ обличчя особи; 16) відцифрований підпис особи; 17) дані про перебування на консульському обліку (за бажанням особи або її представника, представника закладу, який виконує функції опікуна чи піклувальника над особою).

Відповідно до частини другої статті 15 та частини другої статті 22 Закону України №5492-VI Кабінетом Міністрів України прийнята постанова від 07.05.2014 №152 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 16.11.2016 №1001) Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон , якою затверджені зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України для виїзду за кордон з безконтактним електронним носієм згідно з додатками 1 і 2 та Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон.

Частиною четвертою цієї постанови визначено, що прийняття документів для оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, що не містить безконтактного електронного носія, зразок бланка якого затверджено цією постановою, з 20 грудня 2016 року припиняється; паспорт громадянина України для виїзду за кордон, що не містить безконтактного електронного носія, оформлений та виданий на підставі документів, поданих до 20 грудня 2016 року, є чинним протягом строку, на який його було видано.

Відповідно до п.12 ч.1, ч.3, 7 ст.7 Закону України №5492-VI до Реєстру вноситься, визначена частиною 1 цієї статті, інформація про особу, а саме: відцифровані відбитки пальців рук особи (у разі оформлення, зокрема: паспорта громадянина України для виїзду за кордон). Інформація в Реєстрі зберігається для визначених цим Законом цілей. Порядок отримання, вилучення з Реєстру та знищення відцифрованих відбитків пальців рук встановлює Кабінет Міністрів України. Відцифровані відбитки пальців рук особи після внесення до безконтактного електронного носія та видачі документа особі вилучаються з Реєстру та знищуються. Шаблони відцифрованих відбитків пальців рук особи використовуються лише для цілей ідентифікації особи для оформлення, видачі, обміну передбачених цим Законом документів. Передача шаблонів відцифрованих відбитків пальців рук особи забороняється. Повноваження щодо отримання відцифрованих відбитків пальців рук та забезпечення їх захисту відповідно до законодавства покладається на уповноважених суб`єктів, передбачених пунктами 1, 2,4-7 частини першої статті 2 цього Закону. Відцифровані відбитки пальців рук особи отримуються після досягнення нею дванадцятирічного віку.

При цьому, відповідно до ст.8 Закону України №5492-VI внесена до Єдиного державного демографічного реєстру інформація є конфіденційною. Нерозголошення конфіденційної інформації гарантується державою. Збирання, зберігання, використання та захист інформації, що міститься у Реєстрі, здійснюються відповідно до закону.

Нормами ст.35 Конституції України передбачено право на свободу світогляду і віросповідання, але також визначено, що церква і релігійні організації в Україні відокремлені від держави, а школа - від церкви; ніхто не може бути увільнений від своїх обов`язків перед державою або відмовитися від виконання законів за мотивами релігійних переконань.

Стаття 68 Основного Закону України передбачає обов`язок кожного щодо неухильного додержання Конституції України та законів України.

Згідно з ст.2 Закону України від 23.04.1991 №987-XII "Про свободу совісті та релігійні організації" (далі - Закон України №987-ХІІ) в Україні усі правовідносини, пов`язані із свободою совісті і діяльністю релігійних організацій, регулюються законодавством України. Законодавство України про свободу совісті та релігійні організації складається з цього Закону та інших законодавчих актів України, виданих відповідно до нього.

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України №987-ХІІ кожному громадянину в Україні гарантується право на свободу совісті. Це право включає свободу мати, приймати і змінювати релігію або переконання за своїм вибором і свободу одноособово чи разом з іншими сповідувати будь-яку релігію або не сповідувати ніякої, відправляти релігійні культи, відкрито виражати і вільно поширювати свої релігійні або атеїстичні переконання.

Відповідно до ст.4 Закону України №987-ХІІ громадяни України є рівними перед законом і мають рівні права в усіх галузях економічного, політичного, соціального і культурного життя незалежно від їх ставлення до релігії. В офіційних документах ставлення громадянина до релігії не вказується. Будь-яке пряме чи непряме обмеження прав, встановлення прямих чи непрямих переваг громадян залежно від їх ставлення до релігії, так само як і розпалювання пов`язаних з цим ворожнечі й ненависті чи ображання почуттів громадян, тягнуть за собою відповідальність, встановлену законом. Ніхто не може з мотивів своїх релігійних переконань ухилятися від виконання конституційних обов`язків. Заміна виконання одного обов`язку іншим з мотивів переконань допускається лише у випадках, передбачених законодавством України.

Як зазначено у ст.24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновків, що паспорт громадянина України для виїзду за кордон відповідно до ч.4 ст.22 Закону №5492-VI виготовляється у формі книжечки, правий форзац якої містить безконтактний електронний носій, та складається з м`якої обкладинки, 32 сторінок та сторінки даних, а прийняття документів та оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, що не містить безконтактного електронного носія, з 20 грудня 2016 року припинено.

Під час вирішення справи суд враховує правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 24 червня 2021 року у справі № 0240/3048/18-а.

Стосовно доводів позивача із посиланням на необхідність застосування до спірних правовідносин правової позиції, наведеної Верховним Судом у постанові від 19.09.2018 у зразковій справі №Пз/9901/2/18 (806/3265/17), суд зазначає, що вказана правова позиція стосується визнання протиправною відмови у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-ХІІ, в той час як предметом розгляду цього спору є видача паспорта громадянина України для виїзду за кордон.

Також колегія суддів вважає безпідставними доводи позивача стосовно того, що відмова відповідача у видачі паспорту громадянина України для виїзду за кордон без застосування безконтактного електронного носія персональних даних та застосування засобів Єдиного державного демографічного реєстру становить втручання держави у приватне та сімейне життя, оскільки із аналізу положень Конституції України та Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» від 23.04.1991 р. №987-ХІІ вбачається, що діюче законодавство щодо порядку видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон будь-яких прямих чи непрямих переваг, привілеїв чи обмежень за релігійними переконаннями не встановлює.

Отже, позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Стосовно позовних вимог до Державної міграційної служби України, суд зазначає.

Як вже зазначено вище, згідно вимог ст.4 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», Єдиний державний демографічний реєстр - це електронна інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для зберігання, захисту, обробки, використання і поширення визначеної цим Законом інформації про особу та про документи, що оформлюються із застосуванням засобів Реєстру, із забезпеченням дотримання гарантованих Конституцією України свободи пересування і вільного вибору місця проживання, заборони втручання в особисте та сімейне життя, інших прав і свобод людини та громадянина.

Єдиний державний демографічний реєстр ведеться з метою ідентифікації особи для оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення передбачених цим Законом документів. Єдиний державний демографічний реєстр у межах, визначених законодавством про свободу пересування та вільний вибір місця проживання, використовується також для обліку інформації про реєстрацію місця проживання чи місця перебування.

Згідно з п.1 ст.2 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», розпорядник Реєстру - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Відповідно до Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 р. №360, Державна міграційна служба України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Пунктом 7 вказаного Положення, передбачено, що Державна міграційна служба України здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи та територіальні підрозділи, у тому числі міжрегіональні.

Як зазначив позивач в адміністративному позові, він звернувся до Державної міграційної служби України з заявою про вилучення (знищення, видалення, анулювання) персональних даних та УНЗР, проте відповідь не отримав.

Отримання листа підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення та описом вкладення.

Відповідачем не надано до суду доказів надання відповіді позивачу на вказане звернення.

Суд зазначає, що внесення інформації до Реєстру здійснюється уповноваженими суб`єктами за зверненням заявника, на підставі інформації державних органів реєстрації актів цивільного стану, органів реєстрації фізичних осіб, а також інформації органів виконавчої влади, інших державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з дотриманням вимог Закону України «Про захист персональних даних».

У разі якщо інформація про особу вноситься до Реєстру вперше, проводиться ідентифікація особи, після завершення якої автоматично формується унікальний номер запису в Реєстрі та фіксуються час, дата та відомості про особу, яка оформила заяву-анкету (в електронній формі). Унікальний номер запису в Реєстрі є незмінним (ст.10 Закону України «Про захист персональних даних».

Відповідно до ч. 3 Закону України «Про захист персональних даних», для внесення інформації до Реєстру та для оформлення (у тому числі замість втрачених або викрадених), обміну документів за зверненням заявника формується заява-анкета, зразок якої затверджується центральним органом виконавчої влади, що здійснює формування державної політики у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, в установленому порядку.

Для внесення інформації до Реєстру формується заява-анкета, зразок якої затверджується МВС. Після формування заяви-анкети працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта друкує її та надає заявнику для перевірки правильності внесених до заяви-анкети відомостей. Реєстрація заяви-анкети здійснюється із застосуванням засобів Реєстру під час її формування. У разі виявлення помилок в заяві-анкеті працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта вносить до неї відповідні виправлення. Після перевірки заявник власним підписом підтверджує правильність внесених до заяви-анкети відомостей про особу (п.13, 26, 27 Порядку №302).

Відповідно до ч. 2. ст. 8 Закону України «Про захист персональних даних», суб`єкт персональних даних має право, зокрема: 1) знати про джерела збирання, місцезнаходження своїх персональних даних, мету їх обробки, місцезнаходження або місце проживання (перебування) володільця чи розпорядника персональних даних або дати відповідне доручення щодо отримання цієї інформації уповноваженим ним особам, крім випадків, встановлених законом; 6) пред`являти вмотивовану вимогу щодо зміни або знищення своїх персональних даних будь-яким володільцем та розпорядником персональних даних, якщо ці дані обробляються незаконно чи є недостовірними; 11) відкликати згоду на обробку персональних даних.

Персональні дані підлягають видаленню або знищенню у разі: 1) закінчення строку зберігання даних, визначеного згодою суб`єкта персональних даних на обробку цих даних або законом; 2) припинення правовідносин між суб`єктом персональних даних та володільцем чи розпорядником, якщо інше не передбачено законом; 3) видання відповідного припису Уповноваженого або визначених ним посадових осіб секретаріату Уповноваженого; 4) набрання законної сили рішенням суду щодо видалення або знищення персональних даних. Персональні дані, зібрані з порушенням вимог цього Закону, підлягають видаленню або знищенню у встановленому законодавством порядку (ч.2, 3 ст.15 Закону України «Про захист персональних даних»).

Позивач зазначає, що він заповнив заяву-анкету для внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру у зв`язку з оформленням паспорта громадянина України для виїзду за кордон, термін дії якого закінчився у 20.01.2020 році.

Саме на підставі вказаної заяви-анкети 16.01.2016 року Подільським районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області видав позивачу паспорт громадянина України для виїзду за кордон, та внесено дані до Єдиного державного демографічного реєстру, автоматично сформовано УНЗР стосовно дитини позивача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ..

Отже, правовідносини між сторонами з реалізації позивачем права на отримання паспорта громадянина України для виїзду за кордон з підстав та у порядку, визначеному чинним законодавством, відбулись у відповідності до приписів чинного законодавства України.

Спірні правовідносини виникли вже з питань обміну паспорта громадянина України для виїзду за кордон позивача та отримання паспорту громадянина України для виїзду за кордон дитині позивача, у зв`язку з закінченням терміну дії паспорта позивача.

Крім того суд додатково зазначає, що ч.7 ст.7 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» визначено, що відцифровані відбитки пальців рук особи після внесення до безконтактного електронного носія та видачі документа особі вилучаються з Реєстру та знищуються. Шаблони відцифрованих відбитків пальців рук особи використовуються лише для цілей ідентифікації особи для оформлення, видачі, обміну передбачених цим Законом документів. Передача шаблонів відцифрованих відбитків пальців рук особи забороняється.

При цьому, положення Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», Постанови №302 та Порядку ведення Єдиного державного демографічного реєстру та надання з нього інформації, взаємодії між уповноваженими суб`єктами, а також здійснення ідентифікації та верифікації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.10.2017 №784, не передбачають можливості та механізму скасування, видалення та знищення УНЗР.

Відповідно до п.10 ч.1 ст.92 Конституції України виключно законами України визначаються засади регулювання демографічних та міграційних процесів.

Відповідно до абзацу 4 ст. 2 Закону України "Про захист персональних даних" визначено, що згода суб`єкта персональних даних - добровільне волевиявлення фізичної особи (за умови її поінформованості) щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки, висловлене у письмовій формі або у формі, що дає змогу зробити висновок про надання згоди.

Враховуючи викладене, суд доходить до висновку, що позивач фактично має право на поновлення або виправлення інформації, але ніяк не вилучення її, в зв`язку з власними переконаннями.

При цьому, положення ст.16 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» не містить винятків із порядку оформлення документів для осіб, які мають певні переконання, в тому числі і релігійні.

Організаційні засади створення і функціонування Єдиного державного демографічного реєстру, види персональних даних, які підлягають обробці засобами Реєстру і мета цієї обробки визначені на законодавчому рівні, оскільки сфера цих суспільних відносин, за статтею 92 Конституції України, є предметом винятково законодавчого регулювання.

Таким чином, оскільки інформація про дитину позивача була отримана з дозволу позивача і без порушень вимог Закону України «Про захист персональних даних», та Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», та є достовірною, підстави для видалення даних дитини позивача, а саме прізвища, ім`я, по-батькові, дати народження, статі, ідентифікаційного номеру, місця народження, місця проживання, відцифрованого обличчя, відцифрованого підпису батька, відцифрованих відбитків пальців рук, у тому числі знищення (видалення) унікального номеру запису у реєстрі, відсутні.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом в постанові від 21 серпня 2020 року по справі № 260/99/19 (провадження № К/9901/31910/19).

Суд також зауважує на те, що згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» внесення інформації до Реєстру здійснюється не лише за зверненням заявника (при оформленні паспорту, зокрема), а також на підставі інформації державних органів реєстрації актів цивільного стану, органів реєстрації фізичних осіб, а також інформації органів виконавчої влади, інших державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування.

Таким чином, навіть у випадку відсутності факту звернення позивача з заявою про отримання біометричного паспорту або паспорту для виїзду за кордон, інформація щодо нього як громадянина України може відображатися в Реєстрі з автоматичним присвоєнням унікального номеру запису в Реєстрі.

Враховуючи вищевикладене та зважаючи на те, що інформація про дитину позивача була отримана з дозволу позивача і без порушень вимог Закону України «Про захист персональних даних» та Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» та є достовірною, підстави для видалення УНЗР, а також даних щодо дитини позивача - відсутні.

Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини справи, надавши оцінку наявним доказам та поясненням в їх сукупності суд вважає що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.

Відповідно до ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Судові витрати розподілити відповідно до вимог ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 6, 8, 9, 14, 22, 139, 241, 242-246, 250, 255, 291, 295, КАС України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Подільського відділу Головного управління Державної міграції служби України в Одеській області, Головного управління Державної міграції служби України в Одеській області, Державної міграційної служби України про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст.255 КАС України.

Відповідно до ст.295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи проводився в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 );

Відповідач: Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області (, 65045, м.Одеса, вул.Преображенська,44);

Відповідач: Подільський відділ Головного управління Державної міграції служби України в Одеській області (вул. Соборна, 74, м. Подільськ, Одеська область, 66300);

Відповідач: Державна міграційна служба України (, вул. Володимирська, 9, м. Київ, 01001

Суддя П.П.Марин