Справа № 140/995/22
Суддя: Плахтій Наталія Борисівна
Дата ухвалення: 2022-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2022 року ЛуцькСправа № 140/995/22

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Плахтій Н.Б.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Нововолинської міської ради Волинській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Нововолинської міської ради Волинській області про визнання протиправною бездіяльності стосовно не розгляду заяви від 07.05.2021 №6197 та неприйняття рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства, площею 1,9269 га, розташованої за межами населеного пункту с.Гряди Володимир-Волинського р-ну Волинської обл., Нововолинської міської ради, з кадастровим номером :12:000:0327 у визначений ч.9 ст.118 Земельного кодексу України строк, та надання її заявнику у власність;

зобов`язання на черговому засіданні сесії міської ради прийняти рішення, яким передати у власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, площею 1,9269 га, розташованої за межами населеного пункту с.Гряди Володимир-Волинського р-ну Волинської обл., Нововолинської міської ради, з кадастровим номером :12:000:0327 шляхом затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 07.05.2021 за вхідним №6197 позивач звернувся до Нововолинської міської ради із заявою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером :12:000:0327, площею 1,9269 га для ведення особистого селянського господарства та передачею її у власність із земель комунальної власності, що знаходиться на території с.Гряди, Грядівського старостинського округу на території Нововолинської МТГ. Однак станом на день подання даного позову рішення по питанню затвердження поданого проекту землеустрою відсутнє.

Позивач зазначає, що на його чергове звернення до відповідача останній через виконавчий комітет Нововолинської міської ради повідомив його, що рішенням від 26.11.2021 №9/97 про проведення інвентаризації земель комунальної власності несільськогосподарського призначення та аудиту земель комунальної власності несільськогосподарського призначення Нововолинської міської ради призупинено процес з безоплатної передачі у власність земель комунальної власності сільськогосподарського призначення до 20 грудня 2022 року, а тому повернуто матеріали, подані ним на затвердження.

Позивач, враховуючи вимоги частини 9 статті 118 Земельного кодексу України, вважає такі дії та фактичну бездіяльність відповідача щодо законної передачі у власність сформованої ним земельної ділянки незаконними. З наведених підстав позивач просив позов задовольнити.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 31.01.2022 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній адміністративній справі та вирішено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.95).

Копія ухвали про відкриття провадження у справі була вручена відповідачу 07.02.2022, проте правом на подачу відзиву відповідач не скористався (а.с.100).

Згідно із частиною шостою статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Інших заяв по суті справи не надходило.

Враховуючи вимоги статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що 15.01.2020 ГУ Держгеокадастру у Волинській області прийняло наказ про надання ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої за межами населених пунктів Грядівської сільської ради Іваничівського району. Орієнтовний розмір земельної ділянки 2,00 га за цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства (а.с.15).

За замовленням позивача ПАТ «Інститут «Волиньводпроект» виготовлено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства, розташованої за межами населених пунктів Грядівської сільської ради Іваничівського району (а.с.25-87).

Вказану земельну ділянку зареєстровано у Державному земельному кадастрі 27.03.2021 з присвоєнням кадастрового номера :12:000:0327, про що свідчить витяг з Державного земельного кадастру НВ-021 (а.с.16-20).

07.05.2021 позивач звернувся до Нововолинської міської ради із заявою (вх. №6197) про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,929 га, для ведення особистого селянського господарства, розташованої за межами населених пунктів Грядівської сільської ради Іваничівського району (а.с.21).

Листом від 14.12.2021 №02-40/3769 Виконавчий комітет Нововолинської міської ради повідомив позивача, що з метою встановлення місця розташування земельних ділянок, їхніх меж, розмірів, правового статусу, виявлення земель, що не використовуються чи використовуються нераціонально або не за цільовим призначенням, встановлення кількісних та якісних характеристик земель до бюджету громади і прийняття відповідних рішень міською радою, на сесії Нововолинської міської ради було прийнято рішення за № 9/97 від 26.11.2021 «Про проведення інвентаризації земель комунальної власності несільськогосподарського призначення Нововолинської міської ради».

Даним рішенням призупинено процес з безоплатної передачі у власність земель комунальної власності сільськогосподарського призначення, до моменту завершення проведення аудиту земель сільськогосподарського призначення комунальної власності на території Нововолинської МТГ до 20.12.2022.

Виключення становлять попередні рішення про передачу безоплатно у власність земельних ділянок громадянам, відповідно до Декрету Кабінету Міністрів від 26.12.1992 «Про приватизацію земельних ділянок», витяг з по господарського обліку про наявність земельних ділянок у користування громадян, архівні витяги рішень.

У зв`язку з наведеним, ОСОБА_1 повернуто матеріали, подані на затвердження.

Водночас роз`яснено, що після проведення аудиту земель комунальної власності сільськогосподарського призначення Нововолинської міської ради, останній не обмежений правом звернутися до міської ради із заявою та необхідним пакетом документів (а.с.24).

Вважаючи бездіяльність відповідача щодо неприйняття рішення по питанню затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність протиправною, позивач звернувся до суду з даними позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Частиною першою статті 3 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) встановлено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до пункту «б» частини першої статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Згідно із частиною першою статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до частини шостої статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

За правилами частини сьомої статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави зробити висновок, що ЗК України визначено перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Цей перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є вичерпним. Водночас, вмотивована відмова має містити пояснення з вказівкою на конкретні невідповідності законам або прийнятим відповідно до них нормативно-правовим актам, генеральним планам населених пунктів та іншої містобудівної документації, схемам землеустрою і техніко-економічним обґрунтуванням використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. При цьому чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 ЗК України.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 18.10.2018 у справі №813/481/17, від 18.10.2018 справі №527/43/17, від 25.02.2019 у справі №347/964/17, від 22.04.2019 у справі №263/16221/17.

Крім того, відповідно до частини першої статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 № 280/97-ВР (далі - Закон №280/97-ВР) сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Статтею 25 Закону №280/97-ВР визначено, що сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Згідно із пунктом 34 частини першої статті 26 Закону №280/97-ВР виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

За правилами частин першої, другої статті 59 Закону №280/97-ВР рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

Відповідно до статті 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: а) розпорядження землями територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; г) вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; ґ) викуп земельних ділянок для суспільних потреб відповідних територіальних громад сіл, селищ, міст; д) організація землеустрою; е) координація діяльності місцевих органів земельних ресурсів; є) здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства; ж) обмеження, тимчасова заборона (зупинення) використання земель громадянами і юридичними особами у разі порушення ними вимог земельного законодавства; з) підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу; и) встановлення та зміна меж районів у містах з районним поділом; і) інформування населення щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок; ї) внесення пропозицій до районної ради щодо встановлення і зміни меж сіл, селищ, міст; й) вирішення земельних спорів; к) вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону. До повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належать:1) надання відомостей з Державного земельного кадастру відповідно до закону; 2) вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Отже, міська рада на пленарному засіданні вирішує відповідно до закону питання регулювання земельних відносин шляхом прийняття актів у формі рішень, в т. ч. приймає рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або вмотивоване рішення про відмову у його наданні з підстав, передбачених частиною сьомою статті 118 ЗК України.

Як вбачається із матеріалів справи, на розгляд Нововолинської міської ради 8 скликання мав бути винесений проект рішення сесії міської ради про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства гр. ОСОБА_1 , який передбачав затвердження поданого позивачем проекту землеустрою та передачу у безоплатну власність земельної ділянки площею 1,9269 га для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів Нововолинської міської територіальної громади (а.с.23). Однак дане рішення не прийнято.

Разом з тим, відповідач додатково повідомив позивача про те, що з метою встановлення місця розташування земельних ділянок, їхніх меж, розмірів, правового статусу, виявлення земель, що не використовуються чи використовуються нераціонально або не за цільовим призначенням, встановлення кількісних та якісних характеристик земель до бюджету громади і прийняття відповідних рішень міською радою, на сесії Нововолинської міської ради було прийнято рішення за №9/97 від 26.11.2021 «Про проведення інвентаризації земель комунальної власності несільськогосподарського призначення Нововолинської міської ради».

Даним рішенням призупинено процес з безоплатної передачі у власність земель комунальної власності сільськогосподарського призначення, до моменту завершення проведення аудиту земель сільськогосподарського призначення комунальної власності на території Нововолинської МТГ до 20.12.2022. При цьому не вказано об`єктивні причини, які виправдовують неприйняття відповідачем рішення у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, тим більше не є законодавчими підставами, які виключають можливість розгляду порушеного позивачем земельного питання.

Отже, з урахуванням встановлених обставин цієї справи, суд дійшов висновку про те, що має місце протиправна бездіяльність Нововолинської міської ради, яка будучи наділена відповідними повноваженнями, жодного акта ради у формі рішення за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 07.05.2021 не прийняла.

Відповідно до частини другої статті 5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відтак, враховуючи, що позивач фактично оскаржує бездіяльність відповідача щодо не розгляду його заяви про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства з прийняттям відповідного рішення, тому з урахуванням повноважень, наданих суду статтею 245 КАС України, позов належить задовольнити частково шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не розгляду з прийняттям відповідного рішення заяви ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства та зобов`язання відповідача розглянути вказану заяву і за наслідками її розгляду прийняти відповідне рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Відповідно до вимог статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно із частинами першою, третьою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Отже, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача необхідно стягнути судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 661,60 грн, що був сплачений квитанцією від 21.01.2022 (а.с.9).

Щодо заявлених до стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 5150,00 грн, то суд зазначає наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно з частиною третьою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Водночас частинами четвертою, п`ятою статті 134 КАС України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Разом з тим, відповідно до частин шостої та сьомої статті 134 КАС України визначено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

У пункті 269 Рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

Виходячи з аналізу вищевказаних правових норм вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Як вбачається із доданих до позовної заяви письмових доказів, а саме: договору про надання правничої допомоги від 17.01.2022, розрахунку судових витрат від 17.01.2022, акту прийому-передачі виконаних робіт від 17.01.2022, квитанції до прибуткового касового ордера від 17.01.2022 №2 (а.с.88-92), позивач сплатив адвокату Бакуну О.С. кошти в загальній сумі 5150,00 грн на оплату правової допомоги, яка відповідно до акту прийому-передачі виконаних робіт складається з: складання позовної заяви (2 год/1950 грн) 3900,00 грн; надання усних консультацій (30 хв/1950 грн) 975,00 грн та витрати на канцелярію в інтересах клієнта 275,00 грн.

Слід зазначити, що при визначенні суми відшкодування судових витрат, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто повинно бути доведено доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи.

Крім того, враховуючи вимоги статей 134, 139 КАС України під час вирішення питання про розподіл судових витрат, суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами сьомою-дев`ятою статті 139 КАС України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19.

Таким чином, з наведеної правової позиції слідує, що суд вправі зменшити розмір судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката і з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами сьомою-дев`ятою статті 139 КАС України, з урахуванням конкретних обставин справи та з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

При вирішенні питання щодо розподілу витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, суд враховує те, ця справа є справою незначної складності, а тому підготовка позовної заяви та збір доказів не вимагали значного обсягу юридичної і технічної роботи. Також такі послуги як надання усної консультації включається до витрат, пов`язаних зі складанням адміністративного позову, охоплюються загальною діяльністю адвоката та мають на меті складання позовної заяви і подання її до суду. При цьому витрати на канцелярію в інтересах клієнта в сумі 275,00 грн не підтверджені належними та допустимими доказами.

Тому суд, виходячи із критеріїв, визначених частиною дев`ятою статті 139 КАС України, вважає, що з огляду на зміст наданих послуг, кількість затраченого адвокатом часу, а також враховуючи часткове задоволення позовних вимог, наявні підстави обмежити розмір витрат на правничу допомогу та на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 2500,00 грн, а решту витрат повинен понести позивач.

Враховуючи вищевикладене, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача необхідно стягнути на користь позивача судові витрати пропорційно до розміру задоволених вимог в загальній сумі 3161,60 грн, що складаються з витрат по сплаті судового збору у розмірі 661,60 грн та витрат на правову допомогу у розмірі 2500,00 грн.

Керуючись статтями 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Земельного кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Нововолинської міської ради щодо не розгляду на сесії міської ради з прийняттям відповідного рішення заяви ОСОБА_1 від 07.05.2021 №6197 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, площею 1,9269 га, яка розташована за межами населеного пункту с.Гряди Володимир-Волинського району Волинської області з кадастровим номером :12:000:0327.

Зобов`язати Нововолинську міську раду розглянути заяву ОСОБА_1 від 07.05.2021 №6197 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, площею 1,9269 га, яка розташована за межами населеного пункту с.Гряди Володимир-Волинського району Волинської області з кадастровим номером :12:000:0327 та за наслідками її розгляду прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Нововолинської міської ради на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 3161,60 грн (три тисячі сто шістдесят одна грн 60 коп.).

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 255 КАС України, та може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач: Нововолинська міська рада (45400, Волинська обл., м.Нововолинськ, пр.Дружби, 27, ).

Головуючий-суддя Н.Б.Плахтій