Справа № 560/15044/21
Суддя: Граб Л.С.
Дата ухвалення: 2022-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/15044/21

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Шевчук О.П.

Суддя-доповідач - Граб Л.С.

06 липня 2022 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Граб Л.С.

суддів: Смілянця Е. С. Сторчака В. Ю. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 22 лютого 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Полонської міської ради Шепетівського району Хмельницької області про визнання незаконним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

03.11.2022 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Полонської міської ради Шепетівського району Хмельницької області в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення двадцять першої сесії Полонської міської ради об`єднаної територіальної громади №10 "Про внесення змін в "Порядок проведення громадського обговорення (громадських слухань) кандидатури (кандидатур) старости в старостинських округах Полонської міської територіальної громади" в зв`язку із введенням "червоної" зони карантину" від 29 жовтня 2021 року.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 22 лютого 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для розгляду справи, невідповідність висновків обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення правового спору.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що у відповідності до ч.4 ст.304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися та уповноважених представників для участі у розгляді справи не направили.

При цьому, позивач подав заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Від відповідача надійшла заява про відкладення розгляду справи, в зв`язку з неможливістю забезпечити явку жодного з представників останнього в судове засідання у зв`язку з перебуванням одного у відпустці та зайнятості іншого на засіданні виконавчого комітету.

Зважаючи на те, що Полонська міська рада не обмежена представництвом лише вказаних ним представників, а також те, що до заяви не додано доказів на підтвердження обставин, на які посилається заявник, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи.

При вирішенні зазначеної заяви, колегія суддів також керується приписами частини 2 статті 313 КАС України, відповідно до яких неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а також ч.1 ст.309 КАС України, якою встановлено строки розгляду апеляційної скарги.

За правилами п.2 ч.1 ст.311 КАС України, розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 є депутатом Полонської міської ради Шепетівського району Хмельницької області VIII скликання.

29 жовтня 2021 року Полонською міською радою Шепетівського району Хмельницької області (VIII скликання) прийнято рішення №10 Про внесення змін в "Порядок проведення громадського обговорення (громадських слухань) кандидатури (кандидатур) старости в старостинських округах Полонської міської територіальної громади" в зв`язку із введенням "червоної" зони карантину".

Не погодившись з вказаним рішенням позивач звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про необгрунтованість позовних вимог та відсутність правових підстав для їх задоволення.

Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 140 Конституції України регламентовано, що місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності; затверджують програми соціально-економічного та культурного розвитку і контролюють їх виконання; затверджують бюджети відповідних адміністративно-територіальних одиниць і контролюють їх виконання; встановлюють місцеві податки і збори відповідно до закону; забезпечують проведення місцевих референдумів та реалізацію їх результатів; утворюють, реорганізовують та ліквідовують комунальні підприємства, організації і установи, а також здійснюють контроль за їх діяльністю; вирішують інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції (частина перша статті 143 Конституції України).

У частині першій статті 144 Конституції України закріплено, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування, відповідно до Конституції України, визначено Законом України від 21.05.1997 № 280/97-ВР "Про місцеве самоврядування".

Згідно ст. 2 вказаного Закону місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Частиною 3 ст. 24 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" унормовано, що органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Згідно ст.10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Обласні та районні ради є органами місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст, у межах повноважень, визначених Конституцією України, цим та іншими законами, а також повноважень, переданих їм сільськими, селищними, міськими радами. Порядок формування та організація діяльності рад визначаються Конституцією України, цим та іншими законами, а також статутами територіальних громад.

Статтею 13 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що територіальна громада має право проводити громадські слухання-зустрічатися з депутатами відповідної ради та посадовими особами місцевого самоврядування, під час яких члени територіальної громади можуть заслуховувати їх, порушувати питання та вносити пропозиції щодо питань місцевого значення, що належать до відання місцевого самоврядування.

Пропозиції, які вносяться за результатами громадських слухань, підлягають обов`язковому розгляду органами місцевого самоврядування. Порядок організації громадських слухань визначається статутом територіальної громади.

За правилами статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

Рішення ради приймаються відкритим поіменним голосуванням, окрім випадків, передбачених пунктами 4 і 16 статті 26, пунктами 1, 29 і 31 статті 43 та статтями 55, 56 цього Закону, в яких рішення приймаються таємним голосуванням. Результати поіменного голосування підлягають обов`язковому оприлюдненню та наданню за запитом відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації". На офіційному веб-сайті ради розміщуються в день голосування і зберігаються протягом необмеженого строку всі результати поіменних голосувань. Результати поіменного голосування є невід`ємною частиною протоколу сесії ради.

Рішення сільської, селищної, міської ради у п`ятиденний строк з моменту його прийняття може бути зупинено сільським, селищним, міським головою і внесено на повторний розгляд відповідної ради із обґрунтуванням зауважень. Рада зобов`язана у двотижневий строк повторно розглянути рішення. Якщо рада відхилила зауваження сільського, селищного, міського голови і підтвердила попереднє рішення двома третинами депутатів від загального складу ради, воно набирає чинності. Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування нормативно-правового характеру набирають чинності з дня їх офіційного оприлюднення, якщо органом чи посадовою особою не встановлено пізніший строк введення цих актів у дію.

Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Як слідує зі змісту апеляційної скарги, однією із підстав, на яку позивач посилається як на таку, що свідчить про протиправність оскаржуваного рішення органу місцевого самоврядування зазначено те, що проект рішення Полонської міської ОТГ №10 від 29.10.2021 розглядався неправомочною комісією, оскільки в порушення п.9 ст.47 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" остання не мала кворуму, а в засіданні брало участь менше половини депутатів від загального складу комісії. При цьому, з наданого міською радою протоколу не зрозуміло хто саме з депутатів, з яких комісій та в якій кількості розглядав порядок денний, хто проводив засідання та хто був головуючим і секретарем. Оскільки питання на комісії не розглядалося то депутати дізналися про внесення даного питання в порядок денний лише на сесії при отриманні проектів рішень. На переконання ОСОБА_1 , порушення міською радою норм Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" призводить до значної втрати коштів бюджету, оскільки на утриманні незаконно створених старостинських округів і введення посад старост витрачається щонайменше 1,5 млн. грн. на рік.

Також скаржник вказує на те, що дані стосовно кількості мешканців того чи іншого старостинського округу зазначені в паспорті Полонської міської ОТГ та довідках, наданих старостами різняться між собою і не відповідають офіційним даним статуправління у Хмельницькій області.

При цьому, на переконання ОСОБА_1 , суд першої інстанції помилково визначився щодо статусу ОСОБА_2 , зазначивши у рішенні, що на момент голосування остання була депутатом ради, тоді як згідно рішення двадцятої сесії від 13.10.2021 року вона призначена на посаду керуючої справами ( секретарем) виконкому з 01.11.2021 року, а фактично до виконання обов`язків приступила лише з 29.11.2021.

Надаючи правову оцінку доводам апелянта, колегія суддів виходить із наступного.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розвитку інституту старост" від 14.07.2021 року № 1638-ІХ внесено зміни в ст.54-1 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" 280/97-ВР від 21.05.1997 в якій вказується, що Порядок проведення громадського обговорення (громадських слухань, зборів громадян, інших форм консультацій з громадськістю) кандидатури старости затверджується сільською, селищною, міською радою.

З матеріалів справи з`ясовано, що після прийняття вказаного закону Полонською міською радою підготовлено проект рішення про затвердження Положення про проведення громадського обговорення (громадських слухань) кандидатури старости.

Проект рішення про затвердження Положення вносився неодноразово на сесію Полонської міської ради ( 18-та позачергова сесія - 17.09.2021 року, 19-та позачергова сесія 24.09.2021 року та 20-ту чергову сесію - 13.10.2021 року).

До проекту вказаного рішення, в тому числі і позивачем вносилися пропозиції, згідно яких пропонувалося проводити голосування шляхом обходу домоволодінь мешканців громади, тобто здійснення (проведення) голосування так як викладено в рішенні, що є предметом оскарження у цій справі.

Розпорядженням міського голови від 25.10.2021 року №196/2021-р було оголошено двадцять першу позачергову сесію Полонської міської ради восьмого скликання та внесено на розгляд сесії орієнтований перелік питань порядку денного.

На час написання розпорядження питання, яке оскаржується, в порядок денний не включалося в зв`язку з відсутністю такої необхідності, так як зазначено вище 13.10.2021 року рішенням Полонської міської ради №18 затверджено "Порядок проведення громадського обговорення (громадських слухань) кандидатури старости".

28.10.2021 в протоколом №19 позачергового засідання комісії з питань техногенно-екологічної безпеки і надзвичайних ситуацій при виконавчому комітеті Полонської міської ради об`єднаної територіальної громади було встановлено на території громади з 00 год. 00 хв. 30.10.2021 року "червоний" рівень епідемічної небезпеки поширення гострої респіраторної хвороби СОVID - 19, спричиненої корона вірусом SАRS-СоV-2.

Після проведення комісії з питань техногенно-екологічної безпеки і надзвичайних ситуацій виникло питання внести зміни до Порядку проведення громадського обговорення (громадських слухань) шляхом проведення опитування громадян, щоб уникнути масового скупчення людей, в зв`язку з чим і підготовлено проект рішення який оскаржується в судовому порядку виходячи із раніше поданих пропозицій депутатами, в тому числі і депутатом, що подав позовну заяву.

Проект рішення розглядався 28 жовтня 2021 року на спільному засіданні комісії з гуманітарних питань, соціально-правової політики, охорони здоров`я, депутатської діяльності та етики та комісії з питань житлово-комунального господарства, комунальної власності, промисловості та підприємництва, агропромислового комплексу та сфери послуг (копія протоколу комісії додається) на якій було вирішено винести проект рішення на розгляд сесії.

При цьому, як слідує з матеріалів справи проект рішення був оприлюднений в порядку і в спосіб як вимагає Регламент на офіційному веб-сайті виконкому Полонської міської ради, що підтверджується витягом із сайту міської ради, який міститься в матеріалах справи.

29 жовтня 2021 року Полонською міською радою (VIII скликання) прийнято рішення №10 Про внесення змін в "Порядок проведення громадського обговорення (громадських слухань) кандидатури (кандидатур) старости в старостинських округах Полонської міської територіальної громади" в зв`язку із введенням "червоної" зони карантину".

На виконання даного порядку було оголошено проведення громадських слухань, які мали проводитися шляхом проведення зборів громадян, масовим скупченням людей та голосування громадян саме під час проведення зборів.

Відповідно до ч.4 ст.54-1 Закону №280 - старостинський округ утворюється відповідною сільською, селищною, міською радою у складі одного або декількох населених пунктів (крім адміністративного центру територіальної громади), на території якого (яких) проживає не менше 500 жителів. При утворенні старостинських округів враховуються історичні, природні, етнічні, культурні та інші чинники, що впливають на соціально-економічний розвиток таких старостинських округів та відповідної територіальної громади.

Згідно Рішення першої сесії від 02.12.2020 прийнятого 11.12.2020 №7 утворено старостинські округи на території Полонської міської територіальної громади з кількістю жителів понад 500 осіб. Про кількість мешканців станом на 01.01.2021 року свідчить паспорт Полонської міської територіальної громади, який опублікований на офіційному веб-сайті виконкому Полонської міської ради. Після утворення старостинських округів, на цій же сесії призначено кандидатури старост.

При цьому, судом першої інстанції вірно зауважено, що оскільки позивач не погоджується з прийняттям рішення №10 від 29.10.2021 року "Про внесення змін в "Порядок проведення громадського обговорення (громадських слухань) кандидатури (кандидатур) старости в старостинських округах Полонської міської територіальної громади, в зв`язку із введенням "червоної" зони карантину, вказуючи саме на неправильність проведення процедури проведення громадських слухань та ненадання можливості мешканцям старостинського округу висловити власну думку, то такі доводи можуть бути підставою для оскарження процедури проведення громадських слухань, а не для визнання протиправним та скасування рішення сесії міської ради.

Не знайшли свого підтвердження доводи позивача і в тій частині, що ОСОБА_2 на момент голосування вже не мала статусу депутата, оскільки як вбачається зі змісту рішення двадцятої сесії №3 від 13.10.2021 року останню було призначено на посаду керуючої справами (секретарем) виконкому з 01.11.2021 року, а фактично до виконання обов`язків як керуючої справами остання приступила з 29 листопада 2021 року (розпорядження №208/2021-0).

В той же час колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно з частиною 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктом 2 частини 1 статті 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання щодо тлумачення ч. 2 ст. 55 Конституції України. Зокрема, в рішенні № 19-рп/2011 від 14 грудня 2011 року Конституційний Суд України зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст спрямованості діяльності держави (ч. 2 ст. 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Отже системне тлумачення ст. 55 Конституції України дозволяє дійти висновку, що ч. 2 цієї статті гарантує «кожному» захист «своїх прав», які були порушені органами державної влади, місцевого самоврядування, посадовими і службовими особами. Саме в такому значенні сформульовано ч. 3, 5 та 6 ст. 55 Конституції України.

У справі за конституційним поданням щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) Конституційний Суд України в Рішенні від 1 грудня 2004 року №18-рп/2004 дав визначення поняттю «охоронюваний законом інтерес», який вживається в ряді законів України, у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «право» (інтерес у вузькому розумінні цього слова), який розуміє як правовий феномен, що: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Поняття «охоронюваний законом інтерес» у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «право» має один і той же зміст.

Аналіз вищезазначених правових норм, дає підстави для висновку, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Однак, порушення вимог закону діями суб`єкта владних повноважень не є достатньою підставою для визнання їх протиправними, оскільки обов`язковою умовою визнання їх протиправними є доведеність позивачем порушених його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями.

У постанові Верховного Суду України від 23 травня 2017 року по справі № 800/541/16 зазначено, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

З огляду на наведене, вирішуючи спір, суд має пересвідчитись у належності особі яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Тобто, обов`язковою умовою задоволення позову є доведеність позивачем порушення саме його прав та охоронюваних законом інтересів з боку відповідача, зокрема, наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.

Аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 10 січня 2019 року у справі №855/3/19, від 24 січня 2019 року у справі №808/5869/14, від 15 березня 2019 року у справі №815/3276/15, від 25 березня 2019 року у справі №806/5246/14, від 29 березня 2019 року у справі № 826/17479/18.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що право на оскарження рішення (індивідуального акта) суб`єкта владних повноважень надано особі, щодо якої його прийнято, або прав, свобод та інтересів якої це рішення (індивідуальний акт) стосується. Якщо позивач не є учасником (суб`єктом) правовідносин, які виникли з прийняттям оскаржуваного рішення, яке є правовим актом ненормативного характеру, таке рішення відповідно не породжує для позивача й права на захист, тобто права на звернення із цим адміністративним позовом (постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.03.2018 у справі №9901/22/17, від 06.06.2018 у справі №800/489/17, від 06.02.2019 у справі №9901/815/18).

Разом з тим, повідомлені позивачем у позовній заяві та апеляційній скарзі обставини, не вказують на порушення конкретних індивідуальних прав останнього при прийнятті відповідачем оскаржуваного рішення.

Між тим, як з`ясовано судом та не заперечується сторонами у справі, ОСОБА_1 є депутатом Полонської міської ради Шепетівського району Хмельницької області VIII.

Частиною 10 статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування" регламентовано, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

У частині 2 статті 2 Закону України від 11 липня 2002 року № 93-IV "Про статус депутатів місцевих рад" зазначено, що депутат місцевої ради як представник інтересів територіальної громади, виборців свого виборчого округу зобов`язаний виражати і захищати інтереси відповідної територіальної громади та її частини - виборців свого виборчого округу, виконувати їх доручення в межах своїх повноважень, наданих законом, брати активну участь у здійсненні місцевого самоврядування.

За правилами статті 11 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад»: у виборчому окрузі депутат місцевої ради має право: 1) офіційно представляти виборців свого виборчого округу та інтереси територіальної громади в місцевих органах виконавчої влади, відповідних органах місцевого самоврядування, підприємствах, установах і організаціях незалежно від форми власності з питань, що належать до відання органів місцевого самоврядування відповідного рівня; 2) брати участь з правом дорадчого голосу у засіданнях інших місцевих рад та їх органів, загальних зборах громадян за місцем проживання, засіданнях органів самоорганізації населення, що проводяться в межах території його виборчого округу; 3) порушувати перед органами і організаціями, передбаченими пунктом 1 частини першої цієї статті, та їх посадовими особами, а також керівниками правоохоронних та контролюючих органів питання, що зачіпають інтереси виборців, та вимагати їх вирішення; 4) доступу до засобів масової інформації комунальної форми власності з метою оприлюднення результатів власної депутатської діяльності та інформування про роботу ради в порядку, встановленому відповідною радою; 5) вносити на розгляд органів і організацій, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, та їх посадових осіб пропозиції з питань, пов`язаних з його депутатськими повноваженнями у виборчому окрузі відповідно до закону, брати участь у їх розгляді.

При здійсненні депутатських повноважень депутат місцевої ради має також право: 1) на депутатське звернення, депутатський запит, депутатське запитання; 2) на невідкладний прийом; 3) вимагати усунення порушень законності і встановлення правового порядку.

Депутат місцевої ради є відповідальним перед виборцями свого виборчого округу і їм підзвітним. У своїй роботі у виборчому окрузі взаємодіє з органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, органами самоорганізації населення, трудовими колективами, об`єднаннями громадян.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад»: депутат місцевої ради як представник інтересів територіальної громади, виборців свого виборчого округу у разі виявлення порушення прав та законних інтересів громадян або інших порушень законності має право вимагати припинення порушень, а в необхідних випадках звернутися до відповідних місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб, а також до правоохоронних і контролюючих органів та їх керівників з вимогою вжити заходів щодо припинення порушень законності.

У разі виявлення порушення законності депутат місцевої ради має право на депутатське звернення до керівників відповідних правоохоронних чи контролюючих органів.

Місцеві органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, об`єднання громадян, керівники підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, до яких звернувся депутат місцевої ради, зобов`язані негайно вжити заходів до усунення порушення, а в разі необхідності-до притягнення винних до відповідальності з наступним інформуванням про це депутата місцевої ради.

У разі невжиття відповідних заходів посадові особи місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування та керівники правоохоронних і контролюючих органів, до яких звернувся депутат місцевої ради, несуть адміністративну або кримінальну відповідальність, встановлену законом.

Таким чином, саме відповідні Ради, а не окремі депутати, згідно ст. 10 Закону України "Про місцеве самоврядування" є тими представницькими органами місцевого самоврядування, які представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами, а отже й наділені в силу Закону на звернення до суду з метою захисту порушених прав територіальної громади.

Право захищати інтереси територіальної громади (або її окремих представників) в суді може бути реалізоване шляхом представництва.

Така правова позиція міститься, зокрема, в постановах Верховного Суду від 01 березня 2018 року у справі № 911/2173/17, від 20 листопада 2018 року у справі № 428/12848/15-а, від 21 листопада 2018 року у справі №504/4148/16-а та від 05 березня 2019 року у справі №806/602/18 де зокрема зазначено, що відповідно до Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" та Закону України "Про статус депутатів місцевих рад" не вбачається, що депутат місцевої ради уповноважений представляти у судах інтереси такої ради, або інтереси утворених нею комісій, або інтереси виборців інакше, ніж поза відносинами представництва.

Отже, позивач помилково вважає, що наділений правом захищати в суді інтереси територіальної громади.

З огляду на зазначене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 243, 250, 304, 308, 309, 311, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 22 лютого 2022 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Граб Л.С.

Судді Смілянець Е. С. Сторчак В. Ю.