Справа № 260/7828/21
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2022-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2022 рокуЛьвівСправа № 260/7828/21 пров. № А/857/7889/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Шевчук С.М.,

суддів - Кухтея Р.В., Шинкар Т.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Мукачівської міської ради на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2022 року (рішення ухвалене за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у м. Ужгород судом у складі головуючого судді Іванчулинця Д.В., дата складення повного тексту рішення суду не зазначена) у справі №260/7828/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Мукачівської міської ради про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії, суд -

В С Т А Н О В И В :

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, яким просив:

визнати дії Управління соціального захисту населення Мукачівської міської ради в нарахуванні та виплаті йому суми щорічної до 5 травня грошової допомоги у розмірі: інвалідам війни ІІ групи - вісім мінімальних пенсій за віком у відповідності ч.4 статті 13 згідно Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 25 грудня 1998 року № 367-ХІV, такими що суперечить Конституції України - неправомірними;

зобов`язати відповідача нарахувати і виплатити недораховану суму щорічної до 5 травня грошової допомоги у розмірі: інвалідам війни ІІ групи - вісім мінімальних пенсій за віком у відповідності до ч.4 статті 13 згідно Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 25 грудня 1998 року № 367-ХІV на його користь за 2021 рік.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2022 року адміністративний позов задоволено повністю.

Визнано протиправними дії Управління соціального захисту населення Мукачівської міської ради щодо відмови, оформленої листом від 10 грудня 2021 року за № 2026/0/83-21 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком відповідно до статті 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Зобов`язано Управління соціального захисту населення Мукачівської міської ради нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоотриману щорічну разову грошову допомогу до 5 травня за 2021 рік, як особі з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком відповідно до статті 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", з урахуванням раніше виплачених сум.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю. В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач вказує, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

На обґрунтування апеляційних вимог відповідач зазначає, що відповідач не є розпорядником бюджетних коштів, а тільки виплатило кошти відповідним адресатам, що були перераховані їм Міністерством соціальної політики. Зазначає, що позивачу, як особі з інвалідністю внаслідок війни 2 групи, відповідачем виплачено грошові кошти щорічної разової грошової допомоги за 2021 рік у розмірі 3906 грн відповідно до пункту 26 розділу VІ "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України та постанови Кабінету Міністрів України №325 від 08 квітня 2021 року. Зазначає, що зазначена грошова допомога не могла бути виплачена позивачу у розмірі, що перевищує суму зазначену в постанові Кабінету Міністрів України №325. Ця грошова допомога є разовою, тобто виплачується щорічно виключно до 5 травня, а чинним законодавством не передбачена можливість повторних виплат чи доплат. Крім того, звертає увагу на пропуск строку звернення в суд.

Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Про розгляд апеляційної скарги сторони повідомлені шляхом надіслання копій ухвал про відкриття апеляційного провадження та про призначення апеляційної скарги до розгляду на поштову адресу позивача та на електронну адресу відповідача, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи обставини, що ОСОБА_1 є інвалідом внаслідок війни ІІ групи, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією посвідчення серії НОМЕР_1 від 05 листопада 2007 року.

Позивач звернувся до Управління соціального захисту населення Мукачівської міської ради із заявою від 10 листопада 2021 року, в якій просив провести нарахування та виплату недоплаченої щорічної разової грошової допомоги у відповідності до статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту».

Управління соціального захисту населення Мукачівської міської ради листом від 10 грудня 2021 року № 2026/0/83-21 повідомило позивача, що у 2021 році разова грошова допомогу до 5 травня як особі з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи здійснювалася згідно постанови Кабінету Міністрів України від 08.04.2021 року №325 "Деякі питання виплати у 2021 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань", у зв`язку з чим відсутні підстави для здійснення перерахунку за 2021 рік вищевказаної грошової допомоги.

Не погоджуючись з діями відповідача щодо виплати йому разової допомоги до 05 травня за 2021 рік у меншому розмірі ніж це передбачено Законом, позивач звернувся до суду з цим позовом.

ІІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, як особа з інвалідністю внаслідок війни 2 групи, має право на виплату щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у 2021 році у розмірі, встановленому статтею 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" №3551-ХІІ у редакції Закону України №367-ХІV, разом з тим, відповідач, здійснюючи виплату грошової допомоги у меншому розмірі, порушив права позивача, а тому з метою належного захисту прав позивача необхідно зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2021 рік у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком, з урахуванням раніше виплачених сум.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Правовий статус ветеранів війни, створення належних умов для їх життєзабезпечення забезпечує Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» №3551-XII від 22.10.1993 (далі - Закон №3551-XII), в редакції на час виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до частини 5 статті 13 Закон №3551-XII щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах: інвалідам I групи - десять мінімальних пенсій за віком; II групи - вісім мінімальних пенсій за віком; III групи - сім мінімальних пенсій за віком (з врахуванням Рішення Конституційного Суду № 10-рп/2008 від 22.05.2008).

Згідно з частиною 1 статті 17 Закону № 3551-XII фінансування витрат, пов`язаних з введенням в дію цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів.

Протягом 2012-2014 років на підставі законів України про Державний бюджет України на відповідні роки норми і положення статті 13 Закону № 3551-XII застосовувалися у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Правові засади функціонування бюджетної системи України, її принципи, основи бюджетного процесу і міжбюджетних відносин та відповідальність за порушення бюджетного законодавства визначаються Бюджетним кодексом України.

Згідно із підпунктом 5 пункту 63 розділу І Закону України від 28 грудня 2014 року №79-VIII «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» розділ VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, відповідно до якого норми і положення, зокрема, статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону №3551-XII застосовуються у порядку та розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Конституційний Суд України Рішенням від 27 лютого 2020 року № 3-р/2020 визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» БК України у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону №3551-XII застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

При цьому Конституційний Суд України у пункті 2.2 мотивувальної частини вказаного Рішення, покликаючись на положення Рішення від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, вказав, що Бюджетним кодексом України не можна вносити зміни до інших законів України, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, а також встановлювати інше (додаткове) законодавче регулювання відносин, відмінне від того, що є предметом спеціального регулювання іншими законами України.

Відповідно до положень статті 152 Конституції України передбачено, що закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності. Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Статтею 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» встановлено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Таким чином, на час виникнення спірних відносин Рішенням Конституційного Суду України від 27 лютого 2020 року № 3-р/2020 відновлено дію частини 5 статті 13 Закону №3551-XII у редакції Закону № 367-ХІV, згідно з якою щорічно до 5 травня інвалідам війни II групи виплачується разова грошова допомога у розмірі вісім мінімальних пенсій за віком.

Разом з тим, Постановою Кабінету Міністрів України від 08.04.2021 №325 «Деякі питання виплати разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» встановлювалось, що у 2021 році разова грошова допомога до 5 травня у 2021 році виплачується в таких розмірах: особам з інвалідністю внаслідок війни II групи - 3906 грн.

Дія наведеної вище норми Закону №3551-XII у 2021 році не зупинена, не втратила чинність, зміни до названого Закону законодавцем не вносились.

Отже, на час виплати позивачу у 2021 році щорічної разової грошової допомоги до 5 травня одночасно діяли норми Закон № 3551-XII та Постанови № 325.

Виходячи із визначених у частині 4 статті 7 КАС України загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, для визначення розміру разової грошової допомоги особам з інвалідністю внаслідок війни II групи у 2021 році слід застосовувати не Постанову № 325, а Закон № 3551-XII, який має вищу юридичну силу.

Враховуючи вказане, надаючи правову оцінку аргументам сторін, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що разова грошова допомога до 5 травня у 2021 році повинна виплачуватися особам з інвалідністю внаслідок війни II групи у розмірі, встановленому частиною 5 статті 13 Закону № 3551-XII у редакції Закону № 367-ХІV.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13 січня 2021 року у справі №440/2722/20 (Пз/9901/14/20).

Відповідно до частини 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Статтею 7 Закону України від 15.12.2020 № 1082-IX «Про Державний бюджет України на 2021 рік» встановлено у 2021 році прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з 1 січня - 1769 гривень.

Отже, виплата позивачу в 2021 році разової грошової допомоги у сумі 3906 грн не відповідає статті 13 Закону №3551-ХІІ та вказує на порушення його прав на отримання такої допомоги у належному розмірі.

Щодо аргументів скаржника про те, що Управління не є розпорядником бюджетних коштів, як на підставу правомірності виплати позивачу разової грошової допомоги у розмірі, встановленому Постановою № 325, то суд апеляційної інстанції вважає такі безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 17-1 Закону № 3551-XII щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями 12-16 цього Закону, здійснює центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення, через відділення зв`язку або через установи банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача) пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання.

Згідно з пунктом 1 Положення про Міністерство соціальної політики України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2015 року №423, Мінсоцполітики є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України і який забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері соціальної політики, загальнообов`язкового державного соціального та пенсійного страхування, соціального захисту, волонтерської діяльності, з питань сім`ї та дітей, оздоровлення та відпочинку дітей, усиновлення та захисту прав дітей, запобігання насильству в сім`ї, протидії торгівлі людьми, відновлення прав осіб, депортованих за національною ознакою, а також забезпечує формування та реалізацію державної політики щодо пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, соціального захисту ветеранів війни та осіб, на яких поширюється дія Закону № 3551-XII в частині організації виплати їм разової грошової допомоги, соціальної та професійної адаптації військовослужбовців, які звільняються, осіб, звільнених з військової служби, у сфері здійснення державного нагляду та контролю за додержанням вимог законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб, у сфері здійснення державного контролю за додержанням вимог законодавства під час надання соціальної підтримки та з питань захисту прав дітей.

Підпунктом 41 пункту 4 вказаного Положення визначено, що Мінсоцполітики відповідно до покладених на нього завдань організовує виплату до 5 травня разової грошової допомоги ветеранам війни, особам, на яких поширюється дія Закону № 3551-XII.

До функцій Управління соціального захисту населення Мукачівської міської ради віднесено призначення і виплата разової грошової допомоги ветеранам війни та особам, на яких поширюється дія Законів України «Про статус ветеранів війни гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань».

Таким чином, Мінсоцполітики перераховує кошти регіональним органам соціального захисту населення, які розподіляють їх між районними органами соціального захисту населення, центрами по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, які здійснюють безпосередню виплату щорічної разової грошової допомоги до 5 травня особам з інвалідністю внаслідок війни, а тому управління соціального захисту населення за місцем проживання особи є органом, уповноваженими здійснювати виплату вказаної допомоги.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що в спірних правовідносинах, безпосередню виплату щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у 2021 році позивачу здійснив саме відповідач.

Крім того, суд апеляційної інстанції зауважує, що у рішенні від 09.07.2007 №6-рп/2007 Конституційний Суд України вказав на те, що невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави. Разом з тим держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов`язана забезпечити його реалізацію. У протилежному випадку всі негативні наслідки відсутності правового регулювання покладаються на державу.

Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово констатував, що органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Відповідно до рішень Європейського Суду з прав людини «Кечко проти України» (заява №63134/00, пункти 23, 26) та «Ромашов проти України» (заява №67534/01, пункт 43), реалізація особою права, яке пов`язано з отриманням бюджетних коштів, що базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органами державної влади на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов`язань, є безпідставними.

Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про підставність позовних вимог, оскільки позивач, як особа з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи, має право на виплату щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у 2021 році у розмірі, встановленому статтею 13 частиною 5 Закону України №3551-ХІІ у редакції Закону України № 367-ХІV, разом з тим, відповідач, здійснюючи виплату грошової допомоги у меншому розмірі порушив права позивача, а тому з метою належного захисту прав позивача необхідно зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2021 рік у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком, з урахуванням фактично виплачених сум.

Щодо доводів апелянта про пропуск строку звернення до суду, то колегія суддів не приймає такі до уваги та зазначає наступне.

Відповідно до статті 17-1 Закону № 3551-XII особи, які не отримали разової грошової допомоги до 5 травня, мають право звернутися за нею та отримати її до 30 вересня відповідного року, в якому здійснюється виплата допомоги.

Тобто, Законом № 3551-XII встановлено розумний строк для звернення до органу, що здійснює виплату одноразової грошової допомоги для отримання її доплати, у разі якщо виплату не здійснено або здійснено в розмірі меншому ніж встановлено Законом.

При цьому, колегія суддів зауважує, що Верховний Суд у постанові від 06 лютого 2018 року розглядаючи справу №607/7919/17 зазначив, що 30 вересня поточного року - це встановлений законом кінцевий строк, до якого могла бути здійснена виплата оспорюваної допомоги і до якого позивач міг очікувати на отримання більшої суми, ніж була йому нарахована. Як наслідок, суд Касаційної інстанції дійшов висновку, що перебіг строку звернення позивача до суду з цим позовом необхідно обраховувати з 30 вересня відповідного року, за який виплачується разова щорічна грошова допомога.

Таким чином, у даному випадку 30 вересня 2021 року - це встановлений законом кінцевий строк, до якого могла бути здійснена виплата оспорюваної допомоги і до якого позивач міг очікувати на отримання більшої суми, ніж була йому нарахована, а тому перебіг строку звернення позивача до суду з цим позовом необхідно обраховувати з 30 вересня 2021 року, за який виплачується разова щорічна грошова допомога, який пропущено не було.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 325, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Мукачівської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 20 квітня 2022 року у справі № 260/7828/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді Р. В. Кухтей
Т. І. Шинкар