Справа № 460/12726/21
Суддя: Д.Є. Махаринець
Дата ухвалення: 2022-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

29 червня 2022 року м. Рівне №460/12726/21

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Махаринця Д.Є., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, адміністративну справу за позовом:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1
доДержавна служба України з безпеки на транспорті Поліське міжрегіональне управління Укртрансбезпеки
про визнання протиправною та скасування постанови, -
В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі позивач) звернулося до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Поліського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, Державної служби України з безпеки на транспорті (далі відповідачі), в якому просить суд скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 279785, прийняту 29.06.2021. За змістом позовної заяви позовні вимоги обґрунтовані тим, що законодавство забороняє рух транспортних засобів з перевищенням вагових параметрів у разі перевезення подільного вантажу, а це унеможливлює отримання перевізником дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. На підтвердження своєї позиції сторона позивача покликалася на постанову Верховного Суду від 29.01.2020 у справі №814/1460/16.

Також зазначив, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2014 № 695 та схваленою Постановою Верховної Ради України від 11.12.2014 № 26-VIII щодо припинення дії на території України стандартів колишнього СРСР прийнято наказ Українського науково-дослідного і навчального центру проблем стандартизації, сертифікації та якості від 14.12.2015 № 186, відповідно до якого скасовано повністю чинність міждержавних стандартів в Україні, що розроблені до 1992 року, а з 01 січня 2018 року, зокрема, і ГОСТ 29329-92 «Весы для статического взвешивания. Общие технические характеристики», згідно з яким була здійснена повірка вагового обладнання.

Також сторона позивача зауважувала на тому, що у відповідача відсутня інформація про погодження місця розташування пункту контролю, його відповідність технічним вимогам до пунктів зважування. Крім цього, сторона позивача вказувала на те, що всупереч чинним нормам, визначення загальної маси автомобіля та навантаження на строєні осі було здійснено шляхом сумування напівосьових навантажень та наступним сумуванням осьових навантажень на кожну з осей. Так, у довідках про результати здійснення габаритно-вагового контролю відповідач зазначив, що одна вісь є строєна, а у талонах зважування зафіксовано параметри зважування окремо по напівосям кожної з п`яти осей, тобто визначення загальної маси автомобіля та навантаження на строєні осі шляхом сумування напівосьових навантажень, а далі сумуванням осьових навантажень на кожну з осей є неправильним, оскільки при такій конструкції для визначення навантаження на строєні осі такі три осі, які утворюють строєну вісь, повинні зважуватись разом. Також сторона позивача зауважувала на наявність істотної похибки у визначенні навантаження, на яку вказує різниця в параметрах, отриманих внаслідок трьохразового зважування транспортного засобу. Так, після зупинки транспортного засобу посадовими особами його зважування проводилось тричі і тричі талони зважування фіксували різні показники, як загальної маси транспортного засобу, так і навантаження на його окремі осі, що позбавляє можливості достеменно встановити факт перевантаження автомобіля. Крім того, не було враховано, що перевозилася щебенево-піщана суміш, яка є подільним вантажем, і може переміщуватися по всім осям транспортного засобу під час руху. Відтак, проведення зважування у русі, шляхом поосьового заїзду тягача і причепа на платформу ваг, без дотримання часу, необхідного для врівноваження сипучого (подільного) вантажу, на переконання сторони позивача, не може дати достовірних результатів навантаження на одну вісь транспортного засобу, адже це не дозволяє врахувати перерозподіл тиску на осі та зсув центру ваги під час нахилу тягача при заїзді на платформу ваг, тоді як вантаж, в силу своїх властивостей, легко деформується під дією мінімальних сил. Звертала увагу сторона позивача і на те, що Методика виконання вимірювань поосьових навантажень та маси вантажних транспортних засобів у русі, розроблена Харківським національним автомобільно-дорожнім університетом Державної служби автомобільних доріг України, затверджена заступником голови Державної служби автомобільних доріг України (Укравтодор), не розповсюджується на транспорті засоби з рідким вантажем або вантажем, що змінює розподіл навантажень на вісі транспортного засобу в русі.

За сукупністю наведеного, сторона позивача просила визнати протиправною та скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №279785 від 29.06.2021.

Ухвалою судді від 13.09.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, визначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Відповідачі подали відзив на позов, проти задоволення позовних вимог заперечив. Свою позицію щодо позовних вимог обґрунтовує наступним: під час перевірки транспортного засобу, що належить позивачу виявлено порушення ст.48 Закону України "Про автомобільний транспорт", зокрема надання послуг з перевезення вантажу без дозволу на проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів, великовагові та/або великогабаритні параметри яких перевищують нормативні.

На обґрунтування своїх заперечень вказувала, що під час перевірки транспортного засобу, що належить позивачу, було встановлено, що навантаження на строєну вісь з одиночними шинами становить 24,65 т при нормативно допустимих 22 т. Про вказані вище дані результатів габаритно-вагового контролю свідчить талон про зважування (транзакція № 21754) від 19.05.2021, час зважування 06:23 год. За результатами габаритно-вагового контролю було складено довідку №037057 від 19.05.2021 та акт про перевищення транспортних засобом нормативних вагових параметрів №036743 від 19.05.2021. Також інспекторами складено акт проведення перевірки №284126 від 19.05.2021, в якому зазначено, що перевезення вантажів здійснюється з перевищенням вагових обмежень без дозволу, що дає право на рух автомобільними дорогами, виданого уповноваженим органом. Водій транспортного засобу ОСОБА_2 ознайомився із складеними матеріалами, підписав акт проведення перевірки без зауважень та заперечень.

Крім того, сторона відповідачів зазначила, що відповідно до наказу Мінекономрозвитку України від 08.02.2016 № 193 «Про затвердження Порядку проведення повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, та оформлення її результатів», результати повірки засобу вимірювальної техніки, що випущені з виробництва і введені в експлуатацію до набрання чинності технічними регламентами щодо засобів вимірювальної техніки, вважаються позитивними, якщо їх метрологічні та технічні характеристики відповідають вимогам нормативних актів, чинних на момент їх виробництва і введення в експлуатацію.

В позові просили відмовити.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, суд встановив та врахував таке.

Судом встановлено, що 19.05.2021 посадовими особами Поліського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки на а/д М-07 км 382 проведена перевірка додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень вантажів транспортного засобу марки RENAULT, номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , з причепом Mega номерний знак НОМЕР_2 .

За результатами перевірки та габаритного контролю встановлено, що перевезення вантажів здійснюється з перевищенням вагових обмежень, про що складені наступні документи:

- Довідка про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 19.05.2021 № 037057;

- Акт про перевищення транспортним засобом нормативних габаритних параметрів від 19.05.2021 № 036743;

- Акт проведення перевірки від 19.05.2021 № 284126.

29 червня 2021 року Поліським міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки винесена постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу № 279785.

Не погоджуючись з рішенням про стягнення штрафу, вважаючи його протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, судом враховано наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про автомобільний транспорт" №2344-ІІІ від 05.04.2001 (далі - Закон №2344-ІІІ) державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі). Відповідно до ст.34 Закону №2344-ІІІ автомобільний перевізник повинен: виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів; утримувати транспортні засоби в належному технічному і санітарному стані та забезпечувати їх зберігання відповідно до вимог статті 21 цього Закону; забезпечувати контроль технічного і санітарного стану транспортних засобів перед виїздом на маршрут; забезпечувати проведення медичного контролю стану здоров`я водіїв; організувати проведення періодичного навчання водіїв методам надання домедичної допомоги потерпілим від дорожньо-транспортних пригод; забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства; забезпечувати проведення стажування та інструктажу водіїв у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту; забезпечувати безпеку дорожнього руху; забезпечувати водіїв відповідною документацією на перевезення пасажирів.

Статтею 48 Закону №2344-ІІІ визначено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

У разі перевезення небезпечних вантажів крім документів, передбачених частиною другою цієї статті, обов`язковими документами також є: для автомобільного перевізника - ліцензія на надання відповідних послуг; для водія - свідоцтво про допущення транспортного засобу до перевезення певних небезпечних вантажів, свідоцтво про підготовку водіїв транспортних засобів, що перевозять небезпечні вантажі, письмові інструкції на випадок аварії або надзвичайної ситуації.

У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.

Статтею 60 Закону №2344-ІІІ встановлено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи, зокрема, за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу - штраф у розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За змістом статті 33 Закону України «Про автомобільні дороги» передбачено, що рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 16 Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони, затверджених постановою КМУ №198 від 30.03.1994р., перевезення небезпечних, великогабаритних і великовагових вантажів автомобільним транспортом по дорожніх об`єктах допускається за окремим дозволом в порядку і за плату, що визначені окремими актами законодавства.

Пунктом 4 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою КМУ №30 від 18.01.2001р., вказано, що рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів (далі Правила №30).

Відповідно до ч.2 ст. 29 Закону України «Про дорожній рух» з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 3 Правил №30, транспортний засіб з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

Відповідно до п. 22.5 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м. Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567 затверджено Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), який визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту, вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами (надалі - Порядок №1567).

Пунктом 15 Порядку №1567 встановлений виключний перелік питань, що з`ясовується під час проведення рейдової перевірки, серед яких зазначено: перевірка наявності визначених статтями 39 і 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом; додержання вимог статей 53, 56, 57 і 59 Закону; виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.

Згідно з пунктом 16 Порядку №1567, під час рейдової перевірки можливе здійснення габаритно-вагового контролю.

Відповідно до пункту 20 Порядку № 1567 виявлені під час перевірки порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму.

Згідно з пунктами 21, 22 Порядку 1567, у разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3 (акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом).

Разом з тим, відповідно до пункту 6 Порядку зупинення транспортного засобу, що здійснює автомобільні перевезення пасажирів та вантажів, посадовими особами Державної інспекції з безпеки на наземному транспорті та її територіальних органів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів від 20.05.2013 № 422, у разі виявлення порушень правил перевезення великогабаритних, великовагових і небезпечних вантажів посадові особи складають акти за формою згідно з додатками 2 (акт про перевищення транспортним засобом нормативних габаритних параметрів) і 3 (акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів) до цього Порядку і повідомляють відповідні підрозділи МВС про такі порушення.

Як вже зазначалося судом раніше, відповідно до вимог статті 48 Закону № 2344, автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів , якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше 5 відсотків.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 № 879 «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування»(в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) затверджено Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин та механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі Порядок № 879).

Згідно з підпунктом 2 пункту 2 Порядку № 879 вимірювання (зважування) це процес визначення за допомогою вимірювального (зважувального) обладнання габаритно-вагових параметрів фактичної маси та навантаження на вісь (осі) транспортного засобу, що проводяться згідно з методикою, затвердженою спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.

Також, положеннями пункту 3 Порядку № 879 передбачено, що габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.

Згідно з пунктами 16-18 Порядку № 879, габаритно-ваговий контроль включає документальний, та/або точний контроль. У разі коли за допомогою автоматичних зважувальних пунктів виявлено факт перевищення встановлених габаритно-вагових параметрів, габаритно-ваговий контроль транспортного засобу здійснюється на найближчому стаціонарному або пересувному пункті габаритно-вагового контролю. За результатами габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення.

Матеріалами справи підтверджується, 19.05.2021 посадовими особами Поліського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки був проведений ваговий контроль транспортного засобу, який належать на праві власності та використовується ОСОБА_1 , що передбачало визначення його фактичних вагових параметрів із застосуванням зважувального обладнання.

Після проведення зважування транспортного засобу встановлено, що навантаження на строєну вісь з одиночними шинами становить 24,65 т при нормативно допустимих 22 т.

Вказане також підтверджується довідкою про результати здійснення габаритно-вагового контролю, де відображені результати габаритного контролю.

Проведений вище аналіз законодавчих норм щодо видачі дозволу на рух участь у дорожньому русі транспортних засобів з перевищенням вагових параметрів, суд прийшов до висновку, що виключень, застережень чи обмежень у видачі дозволів з огляду на те чи подільний вантаж чи неподільний законодавство України не містить.

Покликання сторони позивача на постанову Верховного Суду від 29.01.2020 у справі №814/1460/16 є недоречними з огляду на таке.

Предметом позову у справі №814/1460/16 були постанови Управління Укртрансбезпеки у Миколаївській області від 23 червня 2016 року та від 07 липня 2016 року про застосування адміністративно-господарських штрафів, які були накладені за рух автомобільними дорогами з перевищенням вагових параметрів без відповідних дозволів.

В той же час, Верховний Суд рішення судів обох інстанцій в цій справі скасував з направленням справи у відповідній частині на новий судовий розгляд. При цьому, жодних правових висновків щодо неможливості застосування норми статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» №2344-ІІІ від 05.04.2001 до перевезення подільних (сипучих) вантажів Верховний Суд не робив.

У розрізі викладеного, за відсутності документів, а в даному випадку дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, що виданий перевізникові компетентними уповноваженими органами, або документу про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів, застосовуються адміністративно-господарські штрафи.

Дана позиція узгоджується з висновками, викладеними Верховним Судом у постанові від 22 грудня 2021 року у справі № 420/3371/21.

Відтак, непред`явлення зазначених документів під час проведення перевірки свідчить про порушення законодавства про автомобільний транспорт, що створює підстави для застосування санкцій, визначених статтею 60 Закону № 2344-ІІІ.

Таким чином, суд вважає обґрунтованим висновок відповідачів про наявність достатніх підстав для застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу в розмірі, що передбачений абзацом 15 частини першої статті 60 Закону № 2344-ІІІ.

Щодо доводів позивача про існування сумніву в достовірності результатів проведеного габаритно-вагового контролю суд зазначає таке.

Матеріалами справи підтверджується зважування транспортного засобу здійснювалось вагою пересувною автомобільною, типу CHEKLODE FREEWEIGH, номер приладу 008215 (далі Прилад).

На даний Прилад видано свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки від 01.07.2021 № 34-00/1382 (далі Свідоцтво), відповідно до якого встановлено, що цей засіб вимірювальної техніки відповідає вимогам ГОСТ 29329-92.

Окрім цього, матеріали справи містять лист ДП «Укрметртестстандарт» від 03.03.2021 № 34-36-30/21, яким підтверджено, що відповідно до наказу Мінекономрозвитку України від 08.02.2016 № 193 «Про затвердження Порядку проведення повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації та оформлення її результатів», результати повірки засобу вимірювальної техніки, що випущені з виробництва і введені в експлуатацію до набрання чинності технічними регламентами щодо засобів вимірювальної техніки, вважаються позитивними, якщо їх метрологічні та технічні характеристики відповідають вимогам нормативних документів, чинних на момент їх виробництва і введення в експлуатацію.

Враховуючи викладене, суд погоджується з доводами відповідачів про те, що габаритно-ваговий контроль транспортного засобу позивача, здійснювався технічним засобом, що пройшов повірку, має відповідне Свідоцтво, у зв`язку із чим є придатним до застосування.

Оцінюючи аргумент позивача про те, що ним здійснювалось перевезення сипучого вантажу, а зважування транспортного засобу відбувалось в русі, суд враховує, що зважування транспортного засобу відбувалось у русі шляхом заїзду на вагові платформи. Показники при проїзді кожного колеса осі через платформу зчитуються і формують результат навантаження на вісь та загальну повну масу транспортного засобу. Даними чека зважування визначено навантаження на кожне колесо (вказано вісь, ліве/праве), кожну вісь транспортного засобу та його загальну масу. Суд зазначає, що норми Порядку №879 не визначають особливостей здійснення габаритно-вагового контролю в залежності від виду вантажу (сипучих вантажів, рідин тощо), а застосована методологія визначення навантаження на кожну вісь, з подальшим визначенням показника навантаження на строєну вісь, як суми навантаження на третю, четверту та п`яту вісь, відповідає усім арифметичним вимогам.

Доводи ж позивача про те, що визначення навантаження на строєні осі шляхом сумування напівосьових навантажень, а далі сумуванням осьових навантажень на кожну з осей є неправильним, оскільки при такій конструкції для визначення навантаження на строєні осі такі три осі, які утворюють строєну вісь, повинні зважуватись разом, не ґрунтуються на жодній методології зважування.

Стосовно того, що позивачем перевозилася щебенево-піщана суміш, яка є подільним вантажем, і може переміщуватися по всім осям транспортного засобу під час руху, а відтак проведення зважування у русі, шляхом поосьового заїзду тягача і причепа на платформу ваг, без дотримання часу, необхідного для врівноваження сипучого (подільного) вантажу, не може дати достовірних результатів навантаження на одну вісь транспортного засобу, адже це не дозволяє врахувати перерозподіл тиску на осі та зсув центру ваги під час нахилу тягача при заїзді на платформу ваг, тоді як вантаж, в силу своїх властивостей, легко деформується під дією мінімальних сил, суд зауважує на тому, що здійснюючи перевезення сипучого вантажу, саме перевізник повинен врахувати, що під час руху по дорозі можливе пересипання вантажу та зміна ваги по осям, а відтак саме він має здійснити таке розміщення вантажу, щоб не допустити його надмірного пересипання (завантажити менше суміші, або зафіксувати її розприділення на напівпричепі).

Наказом Міністерства транспорту України №363 від 14.10.2014 «Про затвердження Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні» саме на водія та перевізника покладено ряд обов`язків щодо навантаження, розміщення, закріплення та перевезення сипучого вантажу, які позивачем не були виконані.

Також суд відхиляє як надумані доводи сторони позивача про те, що Методика виконання вимірювань поосьових навантажень та маси вантажних транспортних засобів у русі, розроблена Харківським національним автомобільно-дорожнім університетом Державної служби автомобільних доріг України, затверджена заступником голови Державної служби автомобільних доріг України (Укравтодор), не розповсюджується на транспорті засоби з рідким вантажем або вантажем, що змінює розподіл навантажень на вісі транспортного засобу в русі, позаяк вказана Методика втратила чинність і взагалі не застосовувалась при зважуванні транспортного засобу позивача.

Відтак, усі доводи позивача про наявність сумніву в правильності проведеного зважування не відповідають обставинам справи та спростовуються доказами, долученими відповідачем до матеріалів справи.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до приписів частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Підстави для розподілу судових витрат у відповідності до вимог ст.139 КАС України відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Поліського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:

Позивач - Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_3 )

Відповідач - Державна служба України з безпеки на транспорті (пр. Перемоги, 14,м. Київ,01135, ЄДРПОУ/РНОКПП 39816845) Відповідач - Поліське міжрегіональне управління Укртрансбезпеки (вул. Небесної Сотні, 34,м. Рівне,33013, ЄДРПОУ/РНОКПП 39816845)

Суддя Д.Є. Махаринець