Справа № 240/8423/22
Суддя: Окис Тетяна Олександрівна
Дата ухвалення: 2022-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
07 липня 2022 року м. Житомир справа № 240/8423/22
категорія 106030000
Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Окис Т.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до Житомирського військоого інституту імені С.П.Корольова про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,
ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся у суд з позовом, у якому просить визнати протиправним дії Житомирського військового інституту імені С.П. Корольова (далі відповідач, Інститут) щодо не проведення нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 05 жовтня 2018 року у повному обсязі, виходячи з базового місяця для її обчислення січень 2008 року та березень 2018 року та зобов`язання нарахувати і виплатити таку індексацію. Також просить встановити судовий контроль за виконанням судового рішення.
На обґрунтування позовних вимог зазначає, що нарахування та виплата йому індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 05 жовтня 2018 року здійснена не в повному обсязі, а саме, за період проходження служби з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року індексація грошового забезпечення відповідачем не виплачувалась з базовим місяцем січень 2008 року, а в період з 01 березня по 05 жовтня 2018 року березень 2018 року.
Ухвалою суду від 10 травня 2022 року позов прийнято до провадження, призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та визначено відповідачу строк для подання відзиву на позов.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи судом, що підтверджується доказами, які містяться в матеріалах справи.
20 червня 2022 року до суду надійшов відзив, у якому відповідач просить в задоволенні позову відмовити. Зазначає, що розрахунок виплаченої позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 05 жовтня 2018 року проведений у відповідності до вимог чинного законодавства. Окрім того зазначає, що позивачем пропущено визначений статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України строк звернення до суду.
На підставі пункту 2 частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Суд установив, що ОСОБА_1 проходив військову службу у Житомирському військовому інституті імені С.П. Корольова.
Наказом начальника Житомирського військового інституту імені С.П. Корольова (по стройовій частині) №278 від 05 жовтня 2018 року позивача із 05 жовтня 2018 року виключено зі списків особового складу, знято з усіх видів забезпечення.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 12 березня 2019 року, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 28 травня 2019 року у справі №240/140/19, визнано протиправною бездіяльність Житомирського військового інституту ім. С.П.Корольова щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 01 жовтня 2018 року. Зобов`язано Житомирський військовий інститут ім. С.П.Корольова нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 01 жовтня 2018 року.

На виконання зазначеного рішення суду відповідачем здійснено нарахування та виплату індексації позивачу.

Згідно довідки про нараховане щомісячне грошове забезпечення та індексацію позивачу нараховано та виплачено індексацію грошового забезпечення за період з січня 2016 року по лютий 2018 року з базовим місяцем січень 2016 року. З березня 2018 року по 05 жовтня 2018 року визначено базовим місяцем березень 2018 року, водночас позивачу за цей період індексація грошового забезпечення не проводилася.

Уважаючи неправомірним зменшення розміру індексації при її виплаті внаслідок застосування неналежного базового місяця для обрахунку індексації, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для її розгляду і вирішення спору по суті, суд дійшов до таких висновків.

Приписами частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03 липня 1991 року № 1282-ХІІ з наступними змінами та доповненнями у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин (далі Закон України №1282-ХІІ).

Положеннями статті 1 цього Закону визначено, що індексація грошових доходів населення встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України № 1282-ХІІ індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, в тому числі, оплата праці (грошове забезпечення).

Згідно з частиною 1 статті 4 цього Закону України № 1282-ХІІ індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка.

У разі виникнення обставин, передбачених статті 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін (частина 1 статті 6 Закону України № 1282-ХІІ).

Частинами 2, 6 статті 5 Закону України № 1282-ХІІ передбачено, що підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України. Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі Порядок №1078), згідно з пунктом 1 якого, він визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.

Пунктом 1 названого Порядку встановлено, що підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.

Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка.

Згідно із пунктом 2 цього Порядку індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, в тому числі грошове забезпечення військовослужбовців.

Відповідно до пункту 6 Порядку виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

Таким чином, індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. Відповідно до вимог діючих нормативно-правових актів, проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Відповідно до повідомлення Державної служби статистики України від 09 січня 2016 року за 2015 рік індекс споживчих цін (індекс інфляції) загалом становив 143,3 %.

За повідомленням Державної служби статистики України від 11 січня 2017 року індекс споживчих цін (індекс інфляції) за 2016 рік у цілому 112,4 %.

Згідно з повідомленням Державної служби статистики України від 11 січня 2018 року у 2017 році індекс споживчих цін (без урахування тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим, м. Севастополя та частини зони проведення антитерористичної операції) становив 113,7%.

Відповідно до повідомлення Державної служби статистики України від 11 січня 2019 року у 2018 році індекс споживчих цін (без урахування тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим, м. Севастополя та частини зони проведення антитерористичної операції) становив 109,8 %.

За повідомленням Державної служби статистики України від 11 січня 2020 року, індекс споживчих цін (індекс інфляції) за 2019 рік у цілому становив 104,1 %.

Таким чином, у 2015 2019 роках грошове забезпечення позивача підлягало індексації відповідно до норм Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», оскільки величина індексу споживчих цін за цей період перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

У той же час, відповідно до абзаців 1, 2 пункту 5 Порядку №1078 у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

На момент виникнення спірних правовідносин визначення розміру посадових окладів військовослужбовців здійснювалося відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 07 листопада 2007 року №1294 (далі Постанова № 1294), якою було затверджено схеми посадових окладів військовослужбовців.

Відповідно до пункту 13 цієї Постанови вона набрала чинності з 01 січня 2008 року.

Тобто, за умови підвищення посадового окладу в січні 2008 року останній виступає базовим, а з лютого здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації.

Вищевказана постанова діяла до дати набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30 серпня 2017 року №704 (далі Постанова №704), якою встановлені нові розміри посадових окладів військовослужбовців з 01 березня 2018 року.

Відтак, саме січень 2008 року та березень 2018 року є базовими місяцями для нарахування індексації грошового забезпечення позивача за період з 01 січня 2016 року до 05 жовтня 2018 року, оскільки підвищення розміру грошового забезпечення позивача за рішенням Уряду відбулось саме з 01 січня 2008 року та 01 березня 2018 року на підставі Постанови №1294 та №704.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладений в постанові Верховного Суду від 19 травня 2022 року у справі №200/3859/21, який підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Тим часом, як убачається зі змісту відзиву на позов, відповідач визначає проведення розрахунку індексації грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року, виходячи з базового місяця березень 2018 року.

Доказів того, що відповідач у зазначений період визначив інший базовий місяць, позивач суду не надав.

Дії відповідача щодо правильності проведеного відповідачем за період з 01 березня по 05 жовтня 2018 року розрахунку індексації ОСОБА_1 не оскаржує.

Відповідно до положень частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

З огляду на викладене суд не здійснює правову оцінку таких дій відповідача.

Щодо позовної вимоги про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, суд уважає за необхідне зазначити таке.

Частиною 1 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства передбачено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Зі змісту наведеної правової норми випливає, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, яке має застосовуватися у виключних випадках.

Поряд з цим суд ураховує, що позивачем не наведено причин та не надано доказів, які б свідчили про те, що відповідач може ухилятися від виконання рішення суду.

Приймаючи до уваги обставини даної справи, суд не вважає за необхідне зобов`язувати суб`єкта владних повноважень подавати звіт про виконання цього судового рішення, а тому відмовляє у встановленні судового контролю за виконанням рішення у цій справі.

З урахуванням наведеного та системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Стосовно доводів відповідача щодо пропуску позивачем строку звернення до суду, слід зазначити, що відповідно до частини 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Перебування особи на публічній службі є однією з форм реалізації закріпленого у статті 43 Конституції України права на працю.

Конституційний Суд України в рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 дійшов висновку, що у випадку порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, що йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат. У разі пред`явлення вимог про стягнення будь-яких виплат, що входять до структури заробітної плати, і застосування цих положень, не пов`язане з фактом нарахування чи не нарахування роботодавцем спірних виплат.

Оскільки предметом спірних правовідносин є дії по нарахування та виплаті позивачу індексації грошового забезпечення, яка є складовою грошового забезпечення (заробітної плати) військовослужбовців, то процесуальний строк звернення до суду до спірних правовідносин не застосовується.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі №807/363/18.

Підсумовуючи наведене, оскільки відповідачем нарахування та виплату позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року проведено з порушенням Порядку № 1078, та не застосовано базовий місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення в цей період січень 2008 року, тому такі дії відповідача є протиправними.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог шляхом прийняття рішення про визнання протиправними дій відповідача щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року без застосуванням базового місяця січень 2008 року та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року, включно, з урахуванням базового місяця для обчислення індексації січень 2008 року та з урахуванням раніше виплаченої суми.

Оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору, розподіл судових витрат відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснюється.

Керуючись положеннями статей 2, 9, 72-77, 139, 242-246, 251, 262, 263, 292, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Житомирського військового інституту імені С.П. Корольова щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року без застосуванням базового місяця січень 2008 року.

Зобов`язати Житомирський військовий інститут імені С.П. Корольова нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року, включно, з урахуванням базового місяця для обчислення індексації січень 2008 року та з урахуванням раніше виплаченої суми.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене протягом 30 днів з дати його ухвалення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Т.О. Окис