Справа № 520/15801/21
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2022-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2022 р. Справа № 520/15801/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Русанової В.Б. , Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.11.2021, головуючий суддя І інстанції: Білова О.В., м. Харків, по справі № 520/15801/21

за позовом ОСОБА_1

до Харківської міської ради

про визнання протиправним та скасування припису,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Харківської міської ради (далі - відповідач), в якому просила суд:

- визнати незаконним та скасувати припис Відділу реклами Департаменту контролю Харківської міської ради №5/84 від 16.07.2021 в частині вимоги демонтування об`єкту № 2 вивіски на фасаді за адресою АДРЕСА_1 з текстом «Нотаріус», розміром (0,40х3,00х1);

- вирішити питання про розподіл судових витрат, судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування позовних вимог вказала на протиправність припису Відділу реклами Департаменту контролю Харківської міської ради №5/84 від 16.07.2021 в частині вимоги демонтування об`єкту № 2 на фасаді за адресою АДРЕСА_1 з текстом «Нотаріус», розміром (0,40х3,00х1), оскільки інформаційна вивіска з написом «Нотаріус», що розташована біля входу до робочого місця позивача, як приватного нотаріуса не є зовнішньою рекламою в розумінні чинного законодавства, а положення Закону України «Про рекламу», не застосовуються до приватних нотаріусів.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 05.11.2021 по справі №520/15801/21 адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) до Харківської міської ради (майдан Конституції, буд. 7, м. Харків, 61003, ) про визнання протиправною та скасування припису - залишено без задоволення.

Позивач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.11.2021 у справі № 520/15801/21 та прийняти нове рішення, яким визнати протиправним та скасувати припис № 5/84 від 16.07.2021 про усунення порушень порядку розміщення зовнішньої реклами у місті Харкові, виданий відділом реклами Департаменту контролю Харківської міської ради приватному нотаріусу ОСОБА_1; судові витрати в розмірі 24770 грн. покласти на відповідача.

Апеляційна скарга обґрунтована твердженнями про неправильне застосування судом першої інстанції до спірних правовідносин Закону України «Про рекламу», положення якого не регулюють відносин, пов`язаних з розповсюдженням інформації, обов`язковість розміщення та оприлюднення якої визначено іншими законами України та не застосовуються відносно оголошень фізичних осіб, які не займаються підприємницькою діяльністю. Разом з цим вказала, що розміщення біля входу в офіс інформаційної вивіски «Нотаріус» повністю відповідає положенням спеціальних нормативно-правових актів, зокрема, Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 та Положенню про вимоги до місця (контори) приватного нотаріуса та здійснення контролю за організацією нотаріальної діяльності, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 23 березня 2011 року № 888/5, а тому отримання дозволу на розміщення напису було непотрібне.

Крім цього, просить суд апеляційної інстанції вийти за межі позовних вимог та визнати протиправним і скасувати припис Відділу реклами Департаменту контролю Харківської міської ради №5/84 від 16.07.2021 не тільки в частині вимоги демонтування об`єкту № 2 вивіски на фасаді, а в повному обсязі, адже лише у такому випадку можливий повний та ефективний захист прав, свобод та інтересів від порушень з боку суб`єкта владних повноважень, оскільки рішення контролюючого органу, яке створює для позивача правові наслідки залишається чинним, а тому створює передумови для повторного звернення до суду з тих же підстав.

У поданих до апеляційної скарги поясненнях позивач просить врахувати практику Верховного Суду у справі № 640/20482/18.

У поданому до суду апеляційної інстанції відзиві відповідач просив залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.11.2021 у справі № 520/15801/21 без змін, як таке, що прийняте відповідно до вимог чинного законодавства з додержанням норм матеріального та процесуального права, з повним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Наголошує, що предметом перевірки Відділу реклами Департаменту контролю Харківської міської ради була не інформаційна вивіска приватного нотаріуса ОСОБА_1, що була розміщена біля входу та відповідала вимогам законодавства, а рекламна конструкція - щит на фасаді з інформаційним полем «Нотаріус». На думку відповідача встановлені спеціальні конструкції є рекламними, оскільки інформують необмежене коло осіб про надання нотаріальних послуг у конкретному місці та привертають увагу потенційних клієнтів нотаріальних послуг саме до місця здійснення діяльності ОСОБА_1 , а тому в силу положень Закону України «Про рекламу» їх встановлення потребує дозволу, якого позивач не отримувала. З цих підстав відповідач вважає, що спеціальні конструкції підлягають демонтажу.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Позивач в апеляційній скарзі заявляє клопотання про розгляд справи за її участю, зазначаючи що справа не є справою незначної складності, становить суспільний інтерес та має для неї велике значення, оскільки зачіпає сферу її професійних інтересів та обов`язків, що повинен врахувати суд відповідно до частини 3 статті 257 КАС України.

Клопотання позивача про розгляд справи за її участю задоволенню не підлягає, оскільки в силу частини 2 статті 313 КАС України проведення у відкритому судовому засіданні розгляду справи, призначеної до розгляду в порядку письмового провадження, є правом, а не обов`язком суду апеляційної інстанції. При цьому, це можливо лише за тих обставин, якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні. Разом з тим, жодних доводів в обґрунтування необхідності слухання справи у відкритому судовому засіданні судом апеляційної інстанції не встановлено, що враховуючи наявність достатніх у справі доказів для її розгляду в письмовому провадженні, свідчить про відсутність підстав для призначення її розгляду у відкритому судовому засіданні.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 є приватним нотаріусом відповідно до Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 та здійснює незалежну професійну нотаріальну діяльність у межах нотаріального округу м. Харкова на підставі свідоцтва про право на заняття нотаріальною діяльністю № НОМЕР_3.

Робоче місце (контора) приватного нотаріуса ОСОБА_1 розташоване за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується роздруківкою із Єдиного реєстру нотаріусів із зазначенням адреси робочого місця.

16.07.2021 Відділом реклами Департаменту контролю Харківської міської ради здійснено перевірку дотримання порядку розміщення зовнішньої реклами у місті Харкові, в тому числі, за адресою робочого місяця позивача як приватного нотаріуса.

В ході здійснення контролю за законністю розміщення спеціальних конструкцій зовнішньої реклами на території Індустріального району м. Харкова спеціалістом сектору контролю за розміщенням зовнішньої реклами відділу реклами Департаменту контролю Харківської міської ради було виявлено три спеціальні конструкції: 2 щити на фасаді з інформаційним полем «Нотаріус…» та щит стаціонарний з інформаційним полем «Нотаріус», та зроблено висновок про те, що вказані щити мають всі ознаки спеціальних конструкцій зовнішньої реклами. Власнику вказаних конструкції, якою є приватний нотаріус ОСОБА_1, було направлено припис № 5/84 про усунення порушень порядку розміщення зовнішньої реклами по АДРЕСА_1, запропоновано у п`ятиденний строк здійснити демонтаж належних їй рекламних конструкцій.

Позивач зазначає, що нею було самостійно демонтовані об`єкт № 1- щит стаціонарний за адресою АДРЕСА_1 (1,20x2,20x1) з текстом «Нотаріус» та об`єкт № 3 - щит на фасаді за адресою АДРЕСА_1 (2.50x0.50x1) з текстом «Нотаріус».

Вимогу в частині усунення об`єкту № 2 напису «Нотаріус», що розташований біля входу до робочого місця, позивач вважала необґрунтованою та такою, що порушує її законні права та інтереси, у зв`язку з чим звернулася до суду з позовом.

Залишаючи позовні вимоги без задоволення, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості припису Відділу реклами Департаменту контролю Харківської міської ради №5/84 від 16.07.2021 в частині демонтування напису «Нотаріус» (об`єкту №2), розміщеного на фасаді біля входу у приміщення, в якому здійснює нотаріальну діяльність позивач, як такого, що не відповідає вимогам частини 6 статті 9 Закону України «Про рекламу» в частині розміщення на зовнішній поверхні будинку чи споруди не вище першого поверху або на поверсі, де знаходиться власне чи надане у користування особі приміщення, оскільки вказана вивіска розміщена на зовнішній поверхні будинку вище першого поверху, її частина перекриває нижню частину другого поверху.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач є приватним нотаріусом, який здійснює незалежну професійну нотаріальну діяльність у межах нотаріального округу м. Харкова на підставі свідоцтва про право на заняття нотаріальною діяльністю № НОМЕР_3.

Відділом реклами Департаменту контролю Харківської міської ради 16.07.2021 здійснено перевірку дотримання порядку розміщення зовнішньої реклами у місті Харкові за адресою робочого місяця позивача як приватного нотаріуса, за результатами якої виявлено три спеціальні конструкції: 2 щити на фасаді з інформаційним полем «Нотаріус…» та щит стаціонарний з інформаційним полем «Нотаріус» за відсутністю дозволу на розміщення зовнішньої реклами, що є порушенням ч. 1 ст.16 Закону України «Про рекламу».

Вищенаведене слугувало підставою для видачі припису позивачу про усунення порушень порядку розміщення зовнішньої реклами, в якому запропоновано у п`ятиденний строк здійснити демонтаж належних їй рекламних конструкцій. У приписі Відділу реклами Департаменту контролю Харківської міської ради №5/84 від 16.07.2021 також зазначено про відсутність дозволу на розміщення зовнішньої реклами.

Колегія суддів зазначає, що засади рекламної діяльності в Україні, регулювання відносин, що виникають у процесі виробництва, розповсюдження та споживання реклами визначено відповідно до Закону України «Про рекламу» ( далі - Закон № 270/96-ВР).

За приписами статті 2 вказаного закону його дія не поширюється на відносини, пов`язані з розповсюдженням інформації, обов`язковість розміщення та оприлюднення якої визначено іншими законами України. Дія цього Закону не поширюється на оголошення фізичних осіб, не пов`язані з підприємницькою діяльністю.

Відповідно до статті 1 Закону № 270/96-ВР зовнішня реклама - реклама, що розміщується на спеціальних тимчасових і стаціонарних конструкціях - рекламоносіях, розташованих на відкритій місцевості, а також на зовнішніх поверхнях будинків, споруд, на елементах вуличного обладнання, над проїжджою частиною вулиць і доріг.

Згідно з частини 6 статті 9 Закону № 270/96-ВР вивіска чи табличка з інформацією про зареєстроване найменування особи, знаки для товарів і послуг, що належать цій особі, вид її діяльності (якщо це не випливає із зареєстрованого найменування особи), час роботи, що розміщена на внутрішній поверхні власного чи наданого у користування особі приміщення, на зовнішній поверхні будинку чи споруди не вище першого поверху або на поверсі, де знаходиться власне чи надане у користування особі приміщення, біля входу в таке приміщення, не вважається рекламою.

Частиною 1 статті 16 Закону № 270/96-ВР визначено, що розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах проводиться на підставі дозволів, що надаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, а поза межами населених пунктів - на підставі дозволів, що надаються обласними державними адміністраціями, а на території Автономної Республіки Крим - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, в порядку, встановленому цими органами на підставі типових правил, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 4.1. Правил розміщення зовнішньої реклами у місті Харкові, затверджених рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 02.10.2013 р. № 609 (далі - Типові правила) визначено, що зовнішня реклама повинна розміщуватися з дотриманням Законів України «Про рекламу», «Про дорожній рух», постанови Кабінету Міністрів України від 29.12.2003 № 2067 «Про затвердження Типових правил розміщення зовнішньої реклами», постанови Кабінету Міністрів України від 30.03.1994 № 198 «Про затвердження Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони», Державних стандартів України, Державних будівельних норм і правил та інших нормативних актів України, рішень Харківської міської ради та її виконавчого комітету, а також цих Правил.

Пунктом 2 Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23.12.2003 року № 2067 (далі - Типові правила), спеціальні конструкції - тимчасові та стаціонарні рекламні засоби (світлові та несвітлові, наземні та неназемні (повітряні), плоскі та об`ємні стенди, щити, панно, транспаранти, троли, таблички, короби, механічні, динамічні, електронні табло, екрани, панелі, тумби, складні просторові конструкції, аеростати, повітряні кулі тощо), які використовуються для розміщення реклами; вивіска чи табличка - елемент на будинку, будівлі або споруді з інформацією про зареєстроване найменування особи, знаки для товарів і послуг, що належать такій особі, вид її діяльності (якщо це не випливає із зареєстрованого найменування особи), час роботи, що розміщений на зовнішній поверхні будинку, будівлі або споруди не вище першого поверху або на поверсі, де розташовується власне чи надане у користування особі приміщення (крім, випадків, коли суб`єкту господарювання належить на праві власності або користування вся будівля або споруда), біля входу у таке приміщення, який не є рекламою.

Згідно пункту 3 Типових правил зовнішня реклама розміщується на підставі дозволів та у порядку, встановленому виконавчими органами сільських, селищних, міських рад відповідно до цих Правил.

Отже, з аналізу наведених норм слідує, що для розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах потрібно отримати дозвіл, який видається обласними державними адміністраціями. У разі відповідності вивіски вимогам частини 6 статті 9 Закону № 270/96-ВР вона не буде вважатися рекламою.

Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлюється Законом України «Про нотаріат» від 02.09.1993 р № 3425-XII (далі - Закон № 3425-XII).

Відповідно до частини 1 статті 3 Закону № 3425-XII нотаріус - це уповноважена державою фізична особа, яка здійснює нотаріальну діяльність у державній нотаріальній конторі, державному нотаріальному архіві або незалежну професійну нотаріальну діяльність, зокрема посвідчує права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняє інші нотаріальні дії, передбачені законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Підпунктом 14.1.226 статті 14 Податкового кодексу України встановлено, що самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем (за виключенням випадку, передбаченого пунктом 65.9 статті 65 цього Кодексу) та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб;

За приписами частини 4 статті 3 Закону № 3425-XII, нотаріус не може займатися підприємницькою, адвокатською діяльністю, бути засновником адвокатських об`єднань, перебувати на державній службі або службі в органах місцевого самоврядування, у штаті інших юридичних осіб, а також виконувати іншу оплачувану роботу, крім виконання функції медіатора, викладацької, наукової і творчої діяльності, а також діяльності у професійному самоврядуванні нотаріусів.

Відтак, враховуючи наведені вище положення, колегія суддів робить висновок, що приватний нотаріус є уповноваженою державою фізичною самозайнятою особою, яка не має і не може мати статусу фізичної особи-підприємця, і на якого не може поширюватися дія Закону № 270/96-ВР та Типових правил.

За приписами статті 25 Закону № 3425-XII приватний нотаріус може здійснювати нотаріальну діяльність лише за наявності акта про сертифікацію відповідності робочого місця (контори) приватного нотаріуса або рішення суду, яке набрало законної сили, яким визнано незаконним акт про відмову у сертифікації відповідності робочого місця (контори) приватного нотаріуса.

З наведеною нормою кореспондується обов`язок визначений пунктом 8 Положення про вимоги до місця (контори) приватного нотаріуса та здійснення контролю за організацією нотаріальної діяльності, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 23 березня 2011 року № 888/5 ( далі - Положення № 888/5), відповідно до якого біля входу у приміщення повинна знаходитись інформаційна вивіска, що ідентифікує робоче місце (контору) приватного нотаріуса. Вивіска має містити інформацію про найменування нотаріального округу, напис «НОТАРІАЛЬНА КОНТОРА», якщо приватний нотаріус має контору (працюють два та більше приватних нотаріусів), або «НОТАРІУС», якщо нотаріус працює одноособово.

Виходячи зі змісту абзацу 4 пункту 8 Положення № 888/5 при вході до приміщення також розміщуються графік роботи приватного нотаріуса (інформація щодо часу початку та закінчення робочого дня, часу обідньої перерви, вихідних днів) та графік прийому фізичних осіб, якщо він відмінний від графіка роботи.

Аналогічний висновок наведено у постановах Верховного Суду від 06.10.2021 у справі № 1.380.2019.000656, від 24.11.2020 у справі № 640/20482/18.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що розміщений на фасаді біля входу у приміщення, в якому здійснює нотаріальну діяльність позивач, напис «Нотаріус» не містить індивідуалізації, не містить закликів до придбання конкретного товару чи отримання послуг, інформація не формує та не підтримує обізнаність споживачів реклами та їх інтересу щодо юридичної особи чи конкретного товару (послуг), що поставляється/надається.

Беручи до уваги вищенаведене, інформаційна вивіска з відомостями про діяльність нотаріуса не є рекламою в розумінні статей 8, 9 Закону № 270/96-ВР, оскільки позивач є нотаріусом у спірних відносинах і розмістив вказану вивіску саме для здійснення діяльності нотаріуса, а тому її розміщення не потребує спеціального дозволу.

Вказаний висновок колегії суддів узгоджується в свою чергу з вимогами Закону № 3425-XII та Положення 888/5, за змістом положень яких нотаріуси зобов`язанні обладнувати свої робочі місця (нотаріальні контори) інформаційними вивісками, а органи місцевого самоврядування не мають права обмежувати чи ускладнювати виконання нотаріусами обов`язку, який випливає і з вимог чинного законодавства.

Посилання суду першої інстанції на невідповідність вивіски позивача вимогам ч.6 ст.9 Закону № 270/96-ВР через розміщення її вище першого поверху та перекриття нею нижньої частини другого поверху на думку колегії є хибними, оскільки вивіска з інформацією про діяльність нотаріуса за своїм змістом не є рекламою, а тому вказані положення чинного законодавства не розповсюджуються на позивача, як нотаріуса.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про відсутність обов`язку у позивача для розміщення інформаційної вивіски з відомостями про діяльність нотаріуса на фасаді за адресою АДРЕСА_1 з текстом «Нотаріус», розміром (0,40х3,00х1), отримувати дозвіл відповідно до Закону № 270/96-ВР.

Отже, припис Відділу реклами Департаменту контролю Харківської міської ради №5/84 від 16.07.2021 в частині вимоги демонтування об`єкту № 2 вивіски на фасаді за адресою АДРЕСА_1 з текстом «Нотаріус», розміром (0,40х3,00х1) є протиправним, а позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Разом з цим, в прохальній частині апеляційної скарги, позивач просить вийти за межі позовних вимог та скасувати оскаржуваний припис в повному обсязі.

З приводу заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.

З наведеної норми вбачається, що уточнити позовні вимоги позивач може лише в суді першої інстанції, а у суду апеляційної інстанції відсутні процесуальні повноваження для прийняття такого рішення та розгляду змінених позовних вимог, а тому заявлені в апеляційній скарзі вимоги щодо скасування оскаржуваного припису в повному обсязі не підлягають розгляду в суді апеляційної інстанції.

Щодо розподілу судових витрат на правничу допомогу колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 1, пункту 1 частини 3 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За приписами частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Положеннями частин. 3 та 4 статті 134 КАС України визначено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що розмір суми витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу та вартості виконаних робіт, витрати на проведення яких понесені в межах розгляду конкретної судової справи. При цьому розмір витрат має бути співмірним із складністю виконаних адвокатом конкретних робіт та часом, витраченим на виконання цих робіт.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині 5 статті 134 КАС України. Так, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з частиною 6 статті 135 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 7 статті 135 КАС України).

З аналізу положень статті 134 КАС України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, пов`язаних безпосередньо з розглядом певної судової справи, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат.

Тобто у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині 5 статті 134 КАС України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц вказала на виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Зазначений підхід до вирішення питання зменшення витрат на правничу допомогу знайшов своє відображення і в постановах Верховного Суду від 2 жовтня 2019 року (справа №815/1479/18), від 15 липня 2020 року (справа №640/10548/19), від 21 січня 2021 року (справа №280/2635/20).

Згідно з пунктом 4 частини першої статті першої Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 19 цього Закону визначено такі види адвокатської діяльності, як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (пункт 9 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

На підтвердження понесених у суді першої інстанції витрат на правову допомогу позивачем надано до матеріалів справи копії договору про надання юридичних послуг (правової допомоги) № А/2021.07.04/ від 28.07.2021, укладеного між позивачем та Адвокатським об`єднанням «Юридична фірма Ай Ел Еф», рахунку на оплату № 61 від 30 липня 2021 року, акту здачі-приймання виконаних робіт № 99 від 10.11.2021 з переліком виконаних робіт, часом, витраченим на їх реалізацію, а також розмір коштів, що підлягає сплаті клієнтом, платіжного доручення № @2PL890888 від 04 серпня 2021 року про оплату виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) на суму 22500,00 грн.

Зі змісту пункту 3.2.1. договору № А/2021.07.04/ від 28.07.2021 вбачається, що адвокат зобов`язаний надати юридичні послуги (правову допомогу), передбачену договором, на високому професійному рівні. За пунктом 3.2.4. адвокат зобов`язується підготувати, підписати та передати клієнту на підпис акти здачі-приймання наданих послуг.

Відповідно до акту здачі-приймання виконаних робіт № 99 від 10.11.2021 про виконані адвокатом роботи (надані послуги) та час, витрачений на їх реалізацію, а також розмір коштів, що підлягає сплаті за них клієнтом, адвокатом надано позивачу наступні послуги з правової допомоги:

- аналіз релевантної судової практики та наданих документів по справі, на який затрачено 2,5 години, вартість складає 6 250,00 грн.;

- підготовка та подання позовної заяви до Харківського окружного адміністративного суду про визнання незаконним та скасування припису, затрачено 4 години, вартість складає 10 000 грн.;

- здійснення моніторингу стану судової справи та проміжних рішень по справі, на який затрачено 0,5 години, вартість складає 1 250,00 грн.;

- підготовка та направлення до суду заяви із доказами понесення витрат на правову допомогу, затрачено 2 години, вартість складає 5 000,00 грн.

Отже, відповідно до наданих зазначених документів вартість витрат на правову допомогу становить 22 500, 00 грн.

Зі змісту норм частин 4, 5 та 6 статті 134 КАС України вбачається, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (саме така позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13.12.2018 у справі №816/2096/17).

Так, надаючи оцінку понесеним позивачем витратам на правничу допомогу колегія суддів зазначає, що суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Також, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/WestAllianceLimited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

При цьому, колегія суддів зауважує, що при розгляді питання про відшкодування витрат на правничу допомогу учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань і саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони (саме така позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази подання відповідачем заперечень з приводу заявленого до відшкодування розміру судових витрат, не наведено жодного доводу, який би свідчив про неспівмірність заявленої позивачем суми витрат на правничу допомогу зі складністю справи, характером та обсягом виконаних адвокатом робіт або непідтвердження вимоги про стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу належними та допустимими доказами.

При цьому як вбачається з матеріалів справи, позивачем було надіслано відповідачу копію акту № 99 до договору № А/2021.07.04/ та копія витягу із наказу про прийняття ОСОБА_2 на посаду старшого адвоката, що підтверджується фіскальним чеком АТ «Укрпошта» від 10.11.2021 про направлення рекомендованого листа до Харківської міської ради.

Таким чином, враховуючи відсутність будь-яких заперечень з боку відповідача щодо заявленого представником позивача розміру витрат на правничу допомогу, з огляду на наведену вище правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц, яка свідчить про відсутність підстав у суду для відмови у відшкодуванні чи перегляду заявленої суми, та враховуючи досліджені судом докази на підтвердження понесених позивачем витрат, які містять детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних за умовами відповідного договору, що відображено в акті здачі-приймання виконаних робіт № 99 від 10.11.2021 до договору № А/2021.07.04/ від 28.07.2021, колегія суддів вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача, понесених позивачем витрат на правничу допомогу у розмірі 22000 грн підлягають задоволенню в повному обсязі.

Разом з цим, згідно з квитанцією АТ «Ощадбанк» від 16.08.2021 №40064 позивачем сплачено судовий збір за подання позовної заяви в сумі 908,00 грн.

Відповідно до квитанції АТ КБ «Приватбанк» від 01.12.2021 №9252-6615-7147-0030 позивачем сплачено судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 1362,00 грн.

Враховуючи, що суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі, колегія суддів вважає за необхідне стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача суму судового збору в розмірі 2270,00 грн., у т.ч. 908,00 грн. за подання позову, та 1362,00 грн. за подання апеляційної скарги, та витрати на правничу допомогу - 22500,00 грн. Загальна сума, що підлягає стягненню - 24770,00 грн.

Згідно з пунктами 1, 2, 4 частини 1 статті 317 КАС України неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, неправильне застосування норм матеріального права є підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення.

Беручи до уваги, що судом першої інстанції під час вирішення спірних правовідносин не надано належної оцінки фактичним обставинам у справі та невірно застосовано до спірних відносин норми матеріального права з підстав та мотивів, викладених вище, колегія приходить до висновку про скасування рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.11.2021 по справі № 520/15801/21 та прийняття постанови про задоволення позову в повному обсязі.

Керуючись ч.4 ст. 229, ч.4 ст. 241, ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.11.2021 по справі № 520/15801/21 - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 до Харківської міської ради про визнання протиправним та скасування припису - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати припис Відділу реклами Департаменту контролю Харківської міської ради №5/84 від 16.07.2021 в частині вимоги демонтування об`єкту № 2 вивіски на фасаді за адресою АДРЕСА_1 з текстом «Нотаріус», розміром (0,40х3,00х1).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Харківської міської ради (61200, м. Харків, майдан Конституції, 7, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати на правничу допомогу у розмірі 22500 (двадцять дві тисячі п`ятсот) грн 00 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Харківської міської ради (61200, м. Харків, майдан Конституції, 7, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в сумі 980,00 (дев`ятсот вісімдесят) грн. 00 коп. та за подання апеляційної скарги в сумі 1362,00 (тисяча триста шістдесят дві) грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді В.Б. Русанова С.П. Жигилій