Справа № 400/1267/19
Суддя: Скрипченко В.О.
Дата ухвалення: 2022-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2022 р.м.ОдесаСправа № 400/1267/19
Головуючий в 1 інстанції: Біоносенко В. В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Скрипченка В.О.,

суддів Косцової І.П. та Осіпова Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2021 року (суддя Біоносенко В.В., м. Миколаїв, повний текст рішення складений 19.11.2021) по справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення та податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

25 квітня 2019 року ФОП ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом до ГУ ДПС у Миколаївській області, в якому, з урахуванням уточнень від 03.06.2019 року, просив визнати протиправним та скасувати рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперарахування) або (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 01.02.2019 року № в частині нарахування штрафних санкцій та пені в сумі 2624 грн. з 1 по 9 пункти; податкове повідомлення - рішення від 01.02.2019 року №5 на суму 767004,06 грн., податкове повідомлення - рішення від 01.02.2019 року №5 на суму 63917,01 грн., податкове повідомлення - рішення №5 від 01.02.2019 року на суму 19602,00 грн., податкове повідомлення - рішення від 01.02.2019 року №5 на суму 1783,63 грн., податкове повідомлення - рішення від 01.02.2019 року №5 на суму 170 грн.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 31 липня 2019 року у задоволенні адміністративного позову ФОП ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 3 березня 2020 року рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 31 липня 2019 року скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позовних вимог ФОП ОСОБА_1 у повному обсязі.

Постановою Верховного Суду від 4 лютого 2021 року постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 3 березня 2020 року в частині вимог щодо скасування податкового повідомлення-рішення №5, яким визначено грошове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на загальну суму 767004,06 грн., в т.ч. основний платіж 511336,04 грн. та штрафні (фінансові) санкції 255668,02 грн.; податкового повідомлення-рішення №5, яким визначено грошове зобов`язання по військовому збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на загальну суму 63917,01 грн., в т.ч. основний платіж 42611,34 грн. та штрафні (фінансові) санкції 21305,67 грн.; рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 1 лютого 2019 року № в частині нарахування штрафних санкцій та пені на суму 2624,04 грн., а саме: за пунктами з 1 по 9 включно, стягнення витрат на правову допомогу скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

В іншій частині постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 3 березня 2020 року залишено без змін.

22 лютого 2021 року Миколаївським окружним адміністративним судом справу прийнято на новий розгляд в частині позовних вимог про визнання протиправними та скасування:

- податкового повідомлення-рішення від 01.02.2019 року № про визначення ФОП ОСОБА_1 грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування;

- податкового повідомлення-рішення від 01.02.2019 року № про визначення ФОП ОСОБА_1 грошового зобов`язання з військового збору;

- рішення про застосування рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску ГУ ДФС у Миколаївській області від 01.02.2019 року № в частині нарахування штрафних санкцій та пені на суму 2624,04 грн., а саме: за пунктами з 1 по 9 включно.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2021 року адміністративний позов ФОП ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у Миколаївській області від 01.02.2019 року:

- № про визначення ФОП ОСОБА_1 грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування, в частині визначення суми податкового зобов`язання 22512,63 грн. та 11256,31 грн. штрафної санкції;

- № про визначення ФОП ОСОБА_1 грошового зобов`язання з військового збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, в частині визначення суми податкового зобов`язання 1876,05 грн. та 938,03 грн. штрафної санкції.

У задоволенні позовних вимог в частині визнання протиправними та скасування:

- податкового повідомлення-рішення від 01.02.2019 року № в частині визначення суми податкового зобов`язання 488823,41 грн. та 244411,71 грн. штрафної санкції;

- податкового повідомлення-рішення від 01.02.2019 року № в частині визначення суми податкового зобов`язання 40735,29 грн. та 20367,64 грн. штрафної санкції;

- рішення про застосування рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску ГУ ДФС у Миколаївській області від 01.02.2019 року № в частині нарахування штрафних санкцій та пені на суму 2624,04 грн., а саме: за пунктами з 1 по 9 включно відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням в частині відмови у задоволенні позову про скасування податкових повідомлень-рішень, ФОП ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неповне з`ясування усіх обставин справи та порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині оскарження, та ухвалити нове, яким скасувати спірні податкові повідомлення-рішення. В решті рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2021 року апелянт просить залишити без змін.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначається, що суд першої інстанції не надав належної оцінки письмовим поясненням позивача від 31.08.2021 року, до яких було додано таблицю розбіжності витрат на суму 233500,00 грн. між висновками акту перевірки та даними платника.

Також апелянт вважає, що суд першої інстанції не надав оцінки доводам позивача про те, що ФОП ОСОБА_1 не вів окремого обліку амортизаційних відрахувань та у складі понесених витрат, саме амортизацію, за звітній період їх не включав, а тому суд помилково не врахував висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 29 вересня 2021 року по справі №540/1898/19.

Апелянт вважає, що оскільки придбані у контрагентів-продавців товари (запасні частини та шини) використані виключно в господарській діяльності, то у відповідності до пункту 177.4.1 та 177.4.4 ПК України їх вартість правомірно включена до складу витрат.

Відповідач надіслав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Справа розглянута судом першої інстанції за правилами загального позовного провадження.

Апеляційним судом справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до статті 311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів у разі, в тому числі, відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах поданої скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, основним видом діяльності ФОП ОСОБА_1 є надання послуг вантажним автомобільним транспортом. У період з 01.01.2017 року по 31.12.2017 року позивач знаходився на загальній системі оподаткування.

З 27 листопада 2018 року по 17 грудня 2018 року посадовою особою ГУ ДФС у Миколаївській області було проведено документальну планову виїзну перевірку діяльності ФОП ОСОБА_1 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, виконання вимог валютного та іншого законодавства, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками за період з 01.01.2017 по 31.12.2017, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2017 по 31.12.2017, за результатами якої складено акт від 22.12.2018 №2970/14-29-13/05/ НОМЕР_1 (т. І а.с. 48-94).

Відповідно до висновків вказаного акту перевірки податковим органом встановлено наступні порушення:

- підпункту 177.4.5 пункту 177.4 статті 177 ПК України щодо завищення витрат, в результаті чого встановлено заниження ФОП чистого оподатковуваного доходу, що призвело до донарахування податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності, що підлягає сплаті до бюджету, за період з 01.01.2017 по 31.12.2017 в сумі 511 336,04 грн.;

- пункту 16 прим. 1 Підрозділу 10 розділу XX ПК України в результаті заниження чистого оподатковуваного доходу від здійснення підприємницької діяльності, внаслідок чого встановлено заниження військового збору, що підлягає сплаті до бюджету, за період з 01.01.2017 по 31.12.2017 в сумі 42611,34 грн.;

- підпункту "г" пункту 198.5 статті 198 ПК України щодо віднесення до податкового кредиту сум податку з придбання ТМЦ подвійного призначення та інше;

- підпункту 177.5.3 пункту 177.5 статті 177 ПК України щодо несвоєчасності сплати платежів з податку на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування в сумі 9309,01 грн.;

- частини восьмої статті 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" щодо несвоєчасності сплати єдиного соціального внеску до бюджету (фізична особа-підприємець) за період перевірки в сумі 33835,70 грн.;

- підпунктів 168.1.1 та 168.1.2 пункту 168.1 статті 168 ПК України щодо повноти сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб з найманих працівників в сумі 28440,0 грн.;

- пункту 16 підрозділу 10 Розділу XX, підпунктів 168.1.1 та 168.1.2 пункту 168.1 статті 168 ПК України щодо повноти сплати до бюджету військового збору з найманих працівників в сумі 2483,50 грн.;

- пункту 63.3 статті 63 ПК України щодо зобов`язання платника податків повідомляти контролюючий орган за основним місцем обліку про всі об`єкти оподаткування і об`єкти, через які провадиться діяльність, або які підлягають оподаткуванню.

На підставі зазначених висновків акту податковим органом були прийняті податкові повідомлення-рішення № від 01.02.2021 року в частині визначення суми податкового зобов`язання 488823,41 грн. та 244411,71 грн. штрафної санкції; № від 01.02.2021 року в частині визначення суми податкового зобов`язання 40735,29 грн. та 20367,64 грн. штрафної санкції, правомірність яких, з урахуванням обставин даної справи, є предметом дослідження судом апеляційної інстанції.

Суть установлених податковим органом порушень, що стали підставою для прийняття згаданих ППР, полягає в тому, що ФОП ОСОБА_1 неправомірно включив до складу документально підтверджених витрат, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, суми на утримання основних засобів подвійного призначення (вантажних автомобілів), які, відповідно до вимог статті 177 ПК України, до складу витрат фізичної особи-підприємця не включаються.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, виходив з того, що відповідно до правової позиції Верховного Суду, висловленої у постановах від 11 жовтня 2021 року у справі №140/8956/20, від 29 липня 2021 року у справі №520/12377, від 4 березня 2021 року у справі №500/2170/19/, від 12 листопада 2019 у справі №807/250/18, від 3 червня 2021 року у справі №540/1969/19 та багатьох інших, витрати на утримання, технічне обслуговування і ремонт вантажних автомобілів з причепами, у 2017 році, не відносилися до витрат підприємця, оскільки є засобами подвійного призначення.

Надаючи правову оцінку законності і обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги з приводу можливості віднесення коштів, сплачених за закупівлю запасних частин, шин та ремонту вантажних транспортних засобів, які використовувалися позивачем у господарській діяльності, колегія суддів зазначає наступне.

Оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, регулюється статті 177 ПК України (тут і далі у редакції чинної на час виникнення спірних правовідносин), де зазначено, що доходом фізичних осіб - підприємців є дохід, отриманий протягом календарного року від провадження господарської діяльності. Відповідно до пункту 177.1 зазначеної статті доходи фізичних осіб-підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 ст.167 цього Кодексу.

За приписами пунктами 177.2, 177.3 статті 177 ПК України об`єктом оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг).

Відповідно до підпунктів 177.4.1, 177.4.4 пункту 177.4 статті 177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що створюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат. Інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, до котрих належать: витрати на відрядження найманих працівників; та послуги зв`язку та реклами; плата за розрахунково-касове обслуговування; на оплату оренди, ремонт й експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності; на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні й інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів); вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Згідно з підпунктом 177.4.5 пункту 177.4 статті 177 ПК України не включаються до складу витрат підприємця: витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем; витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації; витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею; документально не підтверджені витрати.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що витрати фізичних осіб-підприємців на придбання запасних частин для ремонту вантажним автомобілем (тобто основними засобами подвійного призначення), а також вартість ремонту не відносяться до витрат підприємця.

До того ж, аналогічна правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду від 3 лютого 2022 року у справі №280/2750/19, від 15 червня 2022 року у справі №520/9743/19, від 11 жовтня 2021 року у справі №140/8956/20.

При цьому колегія суддів акцентує увагу на позиції Великої Палати, що під час вирішення тотожних спорів суди мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду (зазначена позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі №755/10947/17, які відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Як вбачається з акту перевірки та підтверджено наданими позивачем первинними документами (т. ІІ а.с. 18-216) ФОП ОСОБА_1 за період з 01.01.2017 по 31.12.2017 до загальної суми витрат придбаних товарів були включені витрати на придбання автозапчастин, шин, акумуляторів, транспортних засобів та вартість послуг по ремонту ТЗ.

Колегія суддів критично ставиться до доводів апеляційної скарги про те, що частина зазначених витрат пов`язана з амортизаційними відрахуваннями, а тому вони правомірно включені позивачем до складу витрат, з наступних міркувань.

Так, відповідно до підпункту 177.4.5 пункту 177.4 статті 177 ПК України не включаються до складу витрат підприємця витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем; витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації; витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею; документально не підтверджені витрати.

Таким чином фізичні особи-підприємці, які перебувають на загальній системі оподаткування, мають право (за власним бажанням) включати до складу витрат, пов`язаних з провадженням їх господарської діяльності, амортизаційні відрахування з відповідним веденням окремого обліку таких витрат. При цьому амортизації підлягають витрати на придбання основних засобів та нематеріальних активів; витрати на самостійне виготовлення основних засобів.

Не підлягають амортизації та повністю включаються до складу витрат звітного періоду витрати на: проведення ремонту, реконструкції, модернізації та інших видів поліпшення основних засобів; ліквідацію основних засобів (у частині залишкової вартості).

Не підлягають амортизації такі основні засоби подвійного призначення: земельні ділянки; об`єкти житлової нерухомості; легкові та вантажні автомобілі.

Аналіз положень цих правових норм свідчить про те, що визначальним фактором для формування податкового кредиту фізичними особами - суб`єктами господарювання, які перебувають на загальній системі оподаткування, є використання придбаних транспортних засобів, інших основних фондів та товарів в оподатковуваних операціях, у межах їх господарської діяльності та наявність належного документального оформлення та підтвердження відповідних витрат, відображення їх у бухгалтерському та податковому обліку. Водночас підприємці мають право (за власним бажанням) включати до складу витрат, пов`язаних з провадженням їх господарської діяльності, амортизаційні відрахування з відповідним веденням окремого обліку таких витрат.

Однак, як вбачається з матеріалів справи та визнається ФОП ОСОБА_1 у апеляційній скарзі, позивач не вів окремого обліку амортизаційних відрахувань та у складі понесених витрат та амортизацію, за звітній період їх не включав.

За таких фактичних обставин справи та у світлі вищеназваних положень законодавства та правових висновків Верховного Суду, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що висновки контролюючого органу в частині завищення позивачем витрат за 2017 рік є такими, що відповідають нормам чинного законодавства, відповідно, відсутні підстави для скасування податкового повідомлення-рішення від 01.02.2021 року №, яким визначено грошове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на суму 733235,12 грн., в т.ч. основний платіж 488823,41 грн. та штрафні (фінансові) санкції 244411,71 грн.

Оскільки заниження доходу, отриманого від здійснення діяльності, що підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб та на який нараховується військовий збір, заниження якого відбулось за рахунок заниження чистого оподатковуваного доходу в результаті завищення витрат, пов`язаних з отриманням доходу, у зв`язку з віднесенням позивачем до складу витрат 488823,41 грн. витрат на утримання основних засобів подвійного призначення, які відповідно до підпунктів 177.4.5 і 177.4.6 пункту 177.4 статті 177 ПК не підлягають включенню до складу витрат підприємця, податковим органом правомірно прийнято податкового повідомлення-рішення №5, яким визначено грошове зобов`язання по військовому збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування за 2017 рік на загальну суму 61102,93 грн., в т.ч. основний платіж 40735,29 грн. та штрафні (фінансові) санкції 20367,64 грн.

Довід позивача у апеляційній сказі про те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки його таблиці розбіжностей, згідно якої витрати завищено не на 488823,41 грн., а на 255323,41 грн. колегія суддів відхиляє, оскільки судом першої інстанції ці обставини були перевірені та суд частково погодився з їх обґрунтованістю (на суму 125070 грн.).

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог ФОП ОСОБА_1 правильно встановив обставини справи та не допустив порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи є необґрунтованими та не спростовують вірних висновків суду першої інстанції.

В іншій частині рішення суду першої інстанції сторонами не оскаржувалося, що, відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, обумовлює межі перегляду даного судового рішення апеляційним судом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відтак, апеляційна скарга ФОП ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 292, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2021 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення апеляційного суду, або з дня вручення учаснику справи повного судового рішення.

Головуючий суддя-доповідач В.О.Скрипченко

Суддя І.П.Косцова

Суддя Ю.В.Осіпов