Справа № 607/6737/22
Суддя: Кунець Н. Р.
Дата ухвалення: 2022-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.07.2022 Справа №607/6737/22

Провадження №2-а/607/2921/2022

м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Кунець Н.Р.,

з участю секретаря судового засідання Крупи О.А.,

представника відповідача Яремчук Л. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області в режимі відеоконференції адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Житомирській області Департаменту патрульної поліції України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до відповідача Управління патрульної поліції у Житомирській області Департаменту патрульної поліції України, в якій просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18 №704487 від 17.05.2022 про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що постановою у справі про адміністративне правопорушення від 17.05.2022 його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП. Вказану постанову вважає прийнятою з порушенням норм матеріального та процесуального права та такою, що підлягає скасуванню, а висновки інспектора є несправедливими, недоведеними, необґрунтованими й такими, що не відповідають дійсності.

Позивач зазначає, що висновок вказаний у протоколі про адміністративне правопорушення не відповідає фактичним обставинам справи, не підтверджений належними та допустимими доказами. Зокрема, в графі 4 «особа, щодо якої розглядається справа» спірної постанови зазначено ОСОБА_4 ( ОСОБА_5 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , тоді як позивачем, згідно посвідки на постійне проживання є ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Окрім цього, з оскаржуваної постанови неможливо чітко ідентифікувати факт скоєння саме ним правопорушення, оскільки доказів того, що це його авто рухалось із перевищенням допустимої швидкості відповідач не надав, що суперечить принципу індивідуальної юридичної відповідальності особи.

Також, до постанови не долучено належних та допустимих доказів, які б підтверджували вину позивача у вчиненні правопорушень та те, що позивач дійсно знаходився в статусі водія та був зупинений працівниками поліції. З графи 8 «до постанови додаються» вбачається, що на підтвердження вини позивача працівниками додано лише фото з TruCam, з якого не можливо встановити дійсні обставини справи. Будь-яких належних доказів на підтвердження обставин, вказаних в оскаржуваній постанові поліцейські не надали та не долучили до оскаржуваної постанови, а саме пояснення свідків, фото-, відеофіксації порушення позивачем правил дорожнього руху.

Крім того, під час винесення оскаржуваної постанови працівниками поліції було допущено порядок розгляду матеріалів про вчинення адміністративного правопорушення, без з`ясування всіх обставин справи та з порушенням його прав, зокрема, йому не було роз`яснено права та обов`язки гарантовані ст. 268 КУпАП, як особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, в тому числі щодо права на залучення адвоката, права на участь у дослідженні доказів та щодо можливості заявляти клопотання. При цьому, жодні докази під час розгляду справи поліцейським не досліджувалися та йому не було надано можливості ознайомитися з матеріалами справи, та наявними в справі доказами.

Позивач зауважує, що працівниками патрульної поліції йому не надано доказів законності використання приладу TruCam. Так, фіксування порушення швидкості руху, яке нібито позивач допустив, проводилося приладом TruCam, який не був встановлений стаціонарно, а який поліцейський тримав у руках. Відповідач не надав позивачу жодного доказу щодо способу використання, закріплення приладу TruCam, яким поліцейський здійснював вимірювання швидкості руху автомобіля позивача, а також інструкції, свідоцтва про реєстрацію даного приладу та свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки. Окрім цього, контроль швидкості повинен відбуватися лише в місцях, які облаштовані відповідним знаком про здійснення відеофіксації (дорожній знак «5.70»), проте доказів наявності відповідних дорожніх знаків відповідачем не надано.

Також у порушення вимог ст.ст. 32, 35 Закону України «Про Національну поліцію», працівник поліції не проінформував його про причину зупинки та не зазначив, що конкретно слугувало підставою зупинки транспортного засобу та які порушення ПДР були допущені, а також не оголосив йому законні вимоги щодо пред`явлення посвідчення водія.

Крім того, позивач вважає невірною кваліфікацію правопорушення за ч. 2 ст. 126 КУпАП, оскільки враховуючи те, що працівники поліції не вказали причини та підстави зупинки транспортного засобу, відмовилися роз`яснити, які конкретно порушення ПДР були допущені та які слугували підставою для зупинки, не надали жодних доказів, на вимогу інспектора пред`явити посвідчення водія, він відповів відмовою. Водночас, факту наявності чи відсутності у нього відповідних документів, які підтверджують право керування транспортним засобом працівники поліції не встановлювали, однак з мотивувальної частини постанови вбачається, що його притягнено до адміністративної відповідальності саме за керування автомобілем без права керування таким транспортним засобом. Проте відповідачем належним чином не задокументовано та не доведено допустимими доказами факту порушення ним ПДР України, які б становили передбачену законодавством підставу зупинення транспортного засобу, а відтак в даному випадку працівники поліції не мали достатніх правових підстав вимагати у мене пред`явити документи, які підтверджують право керування відповідним транспортним засобом. Окрім цього, зазначає, що інспектор поліції проігнорував будь-які його пояснення, не дав можливості викласти такі в письмовому вигляді та не надав жодних доказів на підтвердження порушення мною Правил дорожнього руху. Усі зауваження щодо порушення процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення залишив поза увагою.

Позивач також звертає увагу, що з фабули постанови вбачається, що на а/д Київ-Чоп 162 км + 600 м водій керував ТЗ в зоні дії знаку 3.29 (70 км/год.) зі швидкістю 92 км/год., при цьому перевищив встановлене обмеження на 32 км/год., чим порушив п.п. 12.9.б ПДР України, швидкість вимірювалася приладом TruCam 008363, а також водій керував ТЗ не маючи права керування таким ТЗ, чим порушив п.п. 2.1.а ПДР України. Дії позивача кваліфіковані працівниками патрульної поліції за ч.2 ст. 126 КУпАП. Однак, адміністративна відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху передбачена ст. 122 КУпАП. Таким чином, постанова про притягнення до адміністративної відповідальності, містить неправильну юридичну кваліфікацію дій особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а незрозумілість суті пред`явленого обвинувачення позбавляє позивача можливості обрання адекватного способу захисту.

Водночас, якщо виходи із даних відображених у фабулі постанови, то порушення швидкісного режиму становило 22 км/год., а не 32 км/год. Разом з тим, з оскаржуваної постанови вбачається, що порушення зафіксоване лазерним вимірювачем TruCam. Діапазон вимірювань швидкості яким - від 2 км/год до 320 км/год. Максимально допустима похибка при вимірюванні швидкості в ручному та автоматичному режимах :+/- 2 км/год. в діапазоні від 2 км/год. до 200 км/год.; +/-1% в діапазоні від 201 км/год. до 320 км/год. Отже, враховуючи максимально допустиму похибку при вимірюванні швидкості приладом TruCam, а також те, що фіксація здійснювалася інспектором поліції приладом з рук (руки), внаслідок чого він може дати більшу похибку, ніж передбачено свідоцтвом про перевірку, не можливо встановити чи дійсно мало місце перевищення встановлених обмежень швидкості руху більш як на 20 км/год.

Враховуючи викладене, а також зважаючи на відсутність доказів на підтвердження факту вчинення ним адміністративного правопорушення, позивач просить позов задовольнити.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02.06.2022 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку, визначеному для розгляду окремої категорії термінових адміністративних справ, з урахуванням вимог параграфу 2 глави 11 КАС України.

14.06.2022 канцелярією суду зареєстровано відзив на позов поданий представником відповідача Управління патрульної поліції у Житомирській області Департаменту патрульної поліції України, з якого вбачається, що відповідач вважає доводи адміністративного позову нічим не обґрунтованими, а вимоги позивача безпідставними, а також такими, що не підлягають задоволенню. Так, відповідно до постанови інспектора роти №1 БУПП в Житомирській області ДПП старшого лейтенанта поліції Попова О.С., 17.05.2022 під час несення служби на автомобільній дорозі М-06 Київ-Чоп, 162км + 600м, за допомогою лазерного вимірювача швидкості LTI 20/20 TruCam II (серійний номер ТС008363) було виявлено порушення Правил дорожнього руху, а саме: на автомобільній дорозі М-06 Київ-Чоп, 162км + 600м, водій керуючи транспортним засобом TOYOTA LAND CRUISER 200 номерний знак НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 92 (дев`яносто два) км/год. в зоні дії знаку 3.29 «Обмеження швидкості 70км/год», чим перевищив максимально допустиму швидкість на 22 (двадцять два) км/год., чим порушив п. 12.9.6 ПДР України. Вимірювання швидкості здійснювалося приладом TruCam ТС008363. Після поданого сигналу про зупинку транспортного засобу на підставі ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію», інспектор підійшов до водія ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , належним чином представився, роз`яснив норму закону на підставі якої ведеться відеофіксація події, пояснив суть правопорушення, причину та підставу перевірки документів та попросив пред`явити документи, зазначені в п. 2.1 ПДР України на підставі ст. 32 ЗУ «Про Національну поліцію» та пункту 2.4 а) ПДР України. Водій виконав законну вимогу патрульного та надав запитувані документи для перевірки. Після перевірки посвідчення водія та посвідки на постійне місце проживання, інспектором було встановлено, що позивач не має права керувати транспортним засобом, оскільки Сполучені Штати Америки не є підписантом Конвенції про дорожній рух 1968 року, а тому Україною не визнаються посвідчення водія громадян США. Окрім цього, за змістом п. 30 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1993 №340, посвідчення водія, що належить особі, яка переїжджає на постійне місце проживання в Україну, дійсне на території України протягом 60 днів з дати видачі органами та підрозділами ДМС документів на постійне проживання в Україні і після цього підлягає заміні. Заміна таких посвідчень проводиться після проходження особою медичного огляду та складення теоретичного і практичного іспитів. В подальшому водію було роз`яснено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, що підтверджується відеозаписом на портативному відеореєстраторі і не впливає на наявність чи відсутність підпису в п. 8 постанови. Позивач вказав, що права йому зрозумілі та заявив письмове клопотання про перенесення розгляду справи у зв`язку з необхідністю отримання правової допомоги, у задоволенні якого йому було відмовлено. Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме порушення вимог п. 12.9.6 ПДР України та п. 2.1.а ПДР України, інспектором було винесено постанову за ч. 1 ст. 122 та ч. 2 ст. 126 КУпАП та накладено стягнення на правопорушника в розмірі 3400 грн., відповідно до санкції ч. 2 статті 126 КУпАП, при цьому врахувавши вимоги ч. 2 ст. 36 КУпАП. Представник звертає увагу, що допущена інспектором у постанові описка (невідповідність) букви прізвища позивача була здійснена у зв`язку з тим, що позивач не надав вказаний документ інспектору на місці зупинки, внаслідок чого особу позивача було встановлено на підставі паспорту громадянина США. Також є математичною опискою визначення розміру швидкості на яку перевищено ліміт. Вважає, що ці описки не свідчать про відсутність події такого адміністративного правопорушення, та не можуть бути самостійною підставою для звільнення від відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення. Також представник відповідача зазначає, що в якості доказу перевищення швидкості є відповідне фото та відеозапис з приладу LTI 20/20 TruCam II (серійний номер ТС008363), на якому зафіксовано швидкість транспортного засобу позивача та наявні об`єктивні дані, щодо підтвердження географічної локації транспортного засобу. Звертає увагу, що вимірювач швидкості транспортних засобів лазерний - LTI 20/20 TruCAM II, яким було зафіксоване правопорушення відповідає вимогам ДСТУ 8809:2018 «Прилади контролю за дотриманням правил дорожнього руху з функціями фото- і відеофіксації. Вимірювачі швидкості руху транспортних засобів дистанційні, вимірювачі просторово-часових параметрів місцеположення транспортних засобів дистанційні. Метрологічні та технічні вимоги», пройшов калібровку та отримав всі необхідні сертифікати, зокрема сертифікат відповідності від 23.12.2020 № UA-TR/001 22 054-20 та сертифікат перевірки типу № UA.TR.001 241-18 Rev.0 від 26.12.2018. Окрім цього, вказує, що жодними положеннями Закону, в тому числі ст. 40 ЗУ «Про Національну поліцію», не передбачено обмеження поліції використовувати фототехніку і відеотехніку виключно в межах дії будь-яких дорожніх знаків. Стосовно доводів позивача в частині відсутності на дорозі в межах населеного пункту знаку 5.76 «Автоматична відеофіксація порушень Правил дорожнього руху», представник зазначає, що знак 5.70 в ПДР України відсутній з 01.12.2021. Більше того, згаданий дорожній знак інформує про можливість здійснення контролю за порушеннями Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та (або) технічних засобів саме щодо змонтованої (автоматичної) техніки, в той час як прилад TruCam не є автоматичним засобом вимірювальної техніки. При зупинці патрульного автомобіля наявність попереджувального знаку не є необхідною, адже фото -, відеофіксація здійснюється не постійно, а лише в момент наявності на дільниці дороги екіпажу патрульної поліції. Інкриміноване позивачу правопорушення зафіксоване не в автоматичному режимі, перевищення швидкості руху відбулось в межах населеного пункту, тому відсутність дорожнього знаку 5.76 ПДР України не впливає на суть порушення позивачем саме п. 12.9.6 ПДР України. Крім того, вказаний дорожній знак є інформаційно-вказівним знаком. На підставі викладеного, враховуючи, що належних доказів на підтвердження обґрунтованості свого позову та дотримання Правил дорожнього руху у позовній заяві позивачем не було надано, відповідач вважає дії поліцейського по притягненню Смолина В. до адміністративної відповідальності правомірними та просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

У судове засідання позивач ОСОБА_2 не з`явився подав заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить позов задовольнити.

Представник відповідача Управління патрульної поліції у Житомирській області Департаменту патрульної поліції у судовому засіданні заперечив з приводу задоволення позовних вимог та просив відмовити з підстав викладених у відзиві на позов. Додатково зазначив, що пояснити відсутність у копії постанови позивача посилань на ч. 1 ст. 121 та ч. 2 ст. 36 КУпАП він не може, одна вважає, що це не впливає на відповідальність позивача за вчиненні правопорушення.

Суд, розглянувши справу, заслухавши пояснення представника відповідача, вивчивши матеріали справи, оцінивши в сукупності наявні у справі докази, вважає, що позов до задоволення не підлягає, виходячи із наступних підстав:

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною першою ст. 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

За змістом ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 52 Закону України «Про дорожній рух», контроль у сфері безпеки дорожнього руху здійснюється Кабінетом Міністрів України, місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, Національною поліцією, іншими спеціально уповноваженими на те державними органами (державний контроль), а також міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади (відомчий контроль).

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Пунктом 1.9. ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Як встановлено, п. 2. 1 (а) ПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Частина 2 ст. 126 КУпАП, передбачає відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

У силу вимог ст. 62 Конституції України вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до статті 283 КУпАП, постанова виконавчого органу сільської, селищної, міської ради по справі про адміністративне правопорушення приймається у формі рішення. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався);розмір штрафу та порядок його сплати;правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), крім даних, визначених частинами другою і третьою цієї статті, повинна містити відомості про адресу веб-сайту в мережі Інтернет, на якому особа може ознайомитися із зображенням чи відеозаписом транспортного засобу в момент вчинення адміністративного правопорушення, ідентифікатор для доступу до зазначеної інформації та порядок звільнення від адміністративної відповідальності.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином Сполучених Штатів Америки, що підтверджується паспортом № НОМЕР_2 виданим 31.01.2017.

14.12.2021 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 отримав посвідку на постійне місце проживання в Україні № НОМЕР_3 строком до 12.12.2031.

17.05.2022 інспектором взводу № 1 роти №1 батальйону УПП в Житомирській області ДПП Поповим О.С. була винесена постанова серії ДПО18 №704487 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, відповідно до якої ОСОБА_8 ( ОСОБА_7 ) притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 грн.

Із змісту оскаржуваної постанови вбачається, що 17.05.2022 о 11 год. 52 хв. на А/Д Київ-Чоп, 162км + 600м водій ОСОБА_4 ( ОСОБА_7 ) керував транспортним засобом TOYOTA LAND CRUISER 200 н.з. НОМЕР_1 в зоні дії знаку 3.29 (70 км/год.) зі швидкістю 92 км/год., при цьому перевищив встановлене обмеження на 32 км/год., чим порушив п.п. 12.9 б ПДР України. Швидкість вимірювалась приладом TruCam ТС008363, а також керував транспортним засобом не маючи права керування таким транспортним засобом, чим порушив п.п. 2.1. а ПДР України.

Суд приймає до уваги пояснення представника відповідача наданні у відзиві на позов, з приводу помилкового зазначення прізвища позивача у постанові серії ДПО18 №704487 від 17.05.2022, зокрема «Смолін», замість правильного «Смолин», та вважає таку описку технічною помилково пов`язану із встановленням особи на місці зупинки транспортного засобу на підставі документів наданих водієм на ім`я SMOLIN VITALIY.

Разом з тим, представник відповідача у відзиві вказує на те, що інспектором винесено постанову за ч. 1 ст. 122 та ч. 2 ст. 126 КУпАП та накладено стягнення на правопорушника у розмірі 3400,00 грн відповідно до санкції статті 126 КУпАП, при цьому врахувавши вимоги ч. 2 ст. 36 КУпАП.

Проте, у примірнику постанови від 17.05.2022 серії ДПО18 №704487 що вручена позивачу інспектором вказано, що ОСОБА_4 притягується до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 126 КУпАП, про притягнення позивача додатково до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП постанова відомостей не містить, а відтак, суд не надає оцінку доводам, викладеним в позовній заяві та відзиві, що стосуються порушення позивачем вимог п. 12.9.б Правил дорожнього руху України.

При цьому суд відхиляє копію постанови від 17.05.2022 серії ДПО18 №704487, додану відповідачем до відзиву, яка містить відомості про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 126, ч.1 ст. 122 із врахуванням ч.2 ст.36 КУпАП, оскільки представник відповідача не зміг пояснити наявність таких розбіжностей із постановою долученою позивачем до матеріалів позовної заяви, яка складена та отримана ОСОБА_2 на місці розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Разом з тим, відповідно до ч. 5 ст. 14 ЗУ «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати та неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до пункту 1.10 ПДР України водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Матеріалами справи стверджується, що позивач при перевірці документів пред`явив посвідчення водія, видане у Сполучених Штатах Америки 14.09.2018 на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке дійсне до 19.04.2023 та міжнародне водійське посвідчення видане 15.11.2018 , яке дійсне до 15.11.2038.

Відповідно до вимог ст. 41 «Водійські посвідчення» Конвенції про дорожній рух (від 08.11.1968), ратифікованої із застереженнями і заявами Указом ПВР УРСР від 25.04.1974, з поправками від 03.03.1992 та 28.09.2004:

2.а) Договірні Сторони будуть визнавати: будь-яке національне водійське посвідчення, що складене на їх національній мові або на одній із їх національних мов, або якщо воно не складено на такій мові, супроводжується завіреним перекладом. Відповідно до додатку № 6 Конвенції про дорожній рух: п.6 всі записи, що внесені до посвідчення, повинні виконуватись буквами латинського алфавіту. У випадку використання інших букв ці записи повинні також транслітеруватися буквами латинського алфавіту.

6. Положення цієї статті не зобов`язують Договірні Сторони: а) визнавати дійсними національні посвідчення, видані на території іншої Договірної Сторони особам, які мали на їх території звичайне місце проживання в момент видачі цього водійського посвідчення або які перенесли своє звичайне місце проживання на їх територію після видачі цього посвідчення; визнавати дійсність національних водійських посвідчень, виданих водіям, звичайне місце проживання яких в момент видачі посвідчені, знаходилось не на території, де були видані посвідчення, або які перенесли своє місце проживання після видачі посвідчень на іншу територію.

Сполучені Штати Америки не є договірною стороною Конвенції про дорожній рух 1968 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1993 №340 затверджено Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами (далі - Положення), яке є обов`язковим для всіх підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності та громадян України, іноземних громадян та осіб без громадянства.

За змістом п. 2 Положення, особи допускаються до керування транспортними засобами за наявності у них національного посвідчення водія України на право керування транспортними засобами відповідної категорії (далі - посвідчення водія), крім випадків встановлення особам тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами.

Пунктом 30 Положення передбачено, що особи, які тимчасово перебувають на території України, мають право на керування транспортними засобами за наявності міжнародного посвідчення водія та посвідчення водія іноземної держави, що не відповідає вимогам Міжнародної конвенції про дорожній рух 1968 року, записи в якому виконані або продубльовані літерами латинського алфавіту, або у разі наявності посвідчення водія іноземної держави, що відповідає вимогам Міжнародної конвенції про дорожній рух 1968 року, записи в якому виконані або продубльовані літерами латинського алфавіту.

Зазначені особи під час керування транспортними засобами можуть мати українське посвідчення водія, видане в установленому цим Положенням порядку.

Посвідчення водія, що належить особі, яка переїжджає на постійне місце проживання в Україну, дійсне на території України протягом 60 днів з дати видачі органами та підрозділами ДМС документів на постійне проживання в Україні і після цього підлягає заміні. Заміна таких посвідчень проводиться після проходження особою медичного огляду та складення теоретичного і практичного іспитів.

Таким чином, особа, яка має постійне місце проживання на території України має право на керування транспортними засобами за наявності міжнародного посвідчення водія та посвідчення водія іноземної держави протягом 60 днів з дати видачі органами та підрозділами ДМС документів на постійне проживання в Україні.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином Сполучених Штатів Америки, який з 14.12.2021 отримав посвідку на постійне місце проживання в Україні № НОМЕР_3 строком до 12.12.2031.

Відтак з починаючи 14.12.2021, позивач, протягом 60 днів мав право на керування транспортними засобами на території України на підставі посвідчення водія, яке видане у Сполучених Штатах Америки від 14.09.2018, та дійсне до 19.04.2023 та міжнародного водійського посвідчення виданого 15.11.2018, яке дійсне до 15.11.2038, після чого повинен був звернутись до відповідних органів МВС для заміни таких документів на українське посвідчення водія, видане в установленому цим Положенням порядку.

Таким чином, суд приходить до переконання, що на момент прийняття оскаржуваної постанови 17.05.2022 позивач не мав права керування транспортними засобами на території України на підставі посвідчення водія, яке видане у Сполучених Штатах Америки від 14.09.2018, та міжнародного водійського посвідчення виданого 15.11.2018, а тому оскаржувана постанова серії ДПО18 №704487 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП є законною, обґрунтованою та винесена у відповідності до вимог чинного законодавства.

Посилання позивача на відсутність підстав для зупинки транспортного засобу, а відтак і підстав для виконання вимоги працівника поліції пред`явити посвідчення водія, суд відхиляє, оскільки матеріалами справи підтверджується, що транспортний засіб під керуванням ОСОБА_3 було зупинено, з підстав перевищення швидкості руху на 32 км/год, що і слугувало підставою для перевірки посвідчення водія.

Інші обставини, на які посилається позивач, не спростовують факту вчинення адміністративного правопорушення та правомірності притягнення до адміністративної відповідальності.

Згідно з частиною першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Статтею 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, оцінюючи в сукупності наявні у справі докази, суд приходить до переконання, що адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Житомирській області Департаменту патрульної поліції України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимісерії ДПО18 №704487 від 17.05.2022, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП, до задоволення не підлягає.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд також приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Згідно з частиною першою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Оскільки з задоволенні позову відмовлено, то судові витрати стягненню з відповідача на корись позивача за рахунок бюджетних асигнувань не підлягають.

На підставі наведеного, керуючись статтями 73-77, 90, 205, 241-246, 255, 268, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Житомирській області Департаменту патрульної поліції України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_6 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Управління патрульної поліції у Житомирській області Департаменту патрульної поліції України, адреса місця знаходження: вул. Покровська, 96, м. Житомир, Житомирська область, 10031.

Рішення суду складено та підписано 07.07.2022.

Головуючий суддяН. Р. Кунець