Справа № 380/2648/22
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2022-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№ 380/2648/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2022 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Клименко О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (Позивачка) звернулася до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (Відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (Відповідач-2) в якому просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 з 10 грудня 2021 року;

- судові витрати у справі покласти на відповідача з урахуванням статті 139 КАС України.

Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що 14 грудня 2021 року звернулася до відповідача-1 із заявою та необхідним пакетом документів про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2. На момент звернення до пенсійного органу за призначенням пенсії позивачка досягла віку 53 роки 06 місяців 05 днів, мала загальний трудовий стаж 30 років 06 місяців 26 днів, з них 10 років 3 місяці 23 дні на роботах зі шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року № 162. Право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах зумовлене тим, що у період з 01 квітня 1987 року по 24 липня 1997 року позивачка працювала у Видавництві та топографії газети «Слава Родины» на посаді складач вручну, виконувала набір бланкової і газетної продукції вручну, що передбачена Списком № 2, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року № 162. Указана обставина підтверджується записами у трудовій книжці позивачки серії НОМЕР_1 від 17 липня 1986 року, а також довідкою про підтвердження трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній № 11 від 28 січня 2013 року, виданою Державним підприємством «Видавничо-поліграфічне підприємство Міністерства оборони України «Армія України». Однак рішенням відповідача-2 № 83 від 16 грудня 2021 року, прийнятим за принципом екстериторіальності, позивачці відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу: не враховано уточнюючу довідку № 11 від 28 січня 2013 року, оскільки така не відповідає вимогам чинного законодавства, а саме пункту 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 383 від 18 листопада 2005 року (далі Порядок № 383).

Позивачка вважає, що має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, оскільки основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або правонаступників. Довідка про підтвердження трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній № 11 від 28 січня 2013 року, видана Державним підприємством «Видавничо-поліграфічне підприємство Міністерства оборони України «Армія України», відповідає вимогам, передбаченим Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі Порядок № 637), а тому відмова пенсійного органу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 з підстав неврахування цієї довідки є неправомірною.

Щодо результатів атестації робочого місця позивачка, покликаючись на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а, вказує, що непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Ураховуючи вищевикладене, адміністративний позов просить задовольнити у повному обсязі.

Позиція відповідача-1 викладена у відзиві на позовну заяву. Відповідач-1 вказує, що відповідно до пункту 3 Порядку № 383 при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах позивачка не надала виписку із наказу про проведення атестації робочого місця після 21 серпня 1992 року, що передбачено Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 1992 року № 442. За поданими документами позивачці при визначенні пільгового стажу не враховано довідку про підтвердження трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній № 11 від 28 січня 2013 року, видану Державним підприємством «Видавничо-поліграфічне підприємство Міністерства оборони України «Армія України», оскільки така довідка не відповідає вимогам чинного законодавства, а саме пункту 3 Порядку № 383, тому прийнято рішення № 83 від 16 грудня 2021 року про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 у зв`язку з відсутністю у позивачки необхідного пільгового стажу (10 років) відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Ураховуючи вищевикладене, просить у задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

Позиція відповідача-2 викладена у відзиві на позовну заяву. Відповідач-2 вказує, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є встановлення факту перебування особи на посаді повний робочий день, виконання нею робіт, що зазначені у Списку № 2, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці. У спірному випадку щодо позивачки не виконується умова щодо атестації робочого місця, у зв`язку з чим у неї відсутній необхідний пільговий стаж для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, а тому у призначенні такої пенсії їй відмовлено.

Ураховуючи вищевикладене, просить у задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 246 КАС України суд зазначає, що ухвалою судді від 07 лютого 2022 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою суду від 17 травня 2022 року залучено Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області до участі в справі як другого відповідача.

Суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до записів у трудовій книжці ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) серії НОМЕР_2 від 17 липня 1986 року позивачка, зокрема, у період з 01 квітня 1987 року по 24 липня 1997 року працювала у Видавництві та топографії газети «Слава Родины» на посаді складача вручну.

Згідно з довідкою Державного підприємства «Видавничо-поліграфічне підприємство Міністерства оборони України «Армія України» вих.№ 9 від 26 січня 2013 року Видавництво та друкарня газети «Слава Родины» перейменоване на Видавництво та друкарню газети «Армія України» наказом № 23 від 09 квітня 1993 року. Державне підприємство «Видавничо-поліграфічне підприємство Міністерства оборони України «Армія України» є правонаступником Видавництва та друкарні газети «Армія України».

14 грудня 2021 року позивачка звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою та пакетом документів про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 16 грудня 2021 року № 83, прийнятим за принципом екстериторіальності, позивачці відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 згідно поданої нею заяви з таких підстав:

Пенсійний вік, визначений статтею 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», становить 53 роки 06 місяців.

Вік заявниці 53 роки 06 місяців 05 днів.

Необхідний пільговий стаж для призначення пенсії за віком, визначений статтею 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 23 роки 06 місяців, з них на пільговій роботі 10 років.

Страховий стаж особи становить 30 років 05 місяців 26 днів.

Пільговий стаж за Списком № 2 відсутній.

За доданими документами до страхового стажу не зараховано пільгову довідку № 11 від 28 січня 2013 року, видану Державним підприємством «Видавничо-поліграфічне підприємство Міністерства оборони України «Армія України», оскільки довідка не відповідає вимогам чинного законодавства, а саме пункту 3 Порядку № 383.

Прийнято рішення відмовити ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю пільгового стажу.

Позивачка, уважаючи протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, звернулася з цим позовом до суду.

Предметом розгляду у цій справі є оцінка правомірності рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 16 грудня 2021 року № 83 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Закріплений у частині 1 статті 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Тобто, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі також Закон № 1058).

Відповідно до абзаців першого, другого пункту 2 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058 пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Згідно із частиною першою статті 114 Закону № 1058 право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону № 1058 на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 53 роки 6 місяців - з 1 квітня 1968 року по 30 вересня 1968 року.

Аналіз вищенаведених норм законодавства вказує, що для зарахування певної роботи із шкідливими і важкими умовами праці до пільгового стажу передусім потрібно підтвердити, що виконання цієї роботи дає право на пільгову пенсію, тобто, що виконані всі умови, зазначені в статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а саме:

- зайнятість у шкідливих умовах праці протягом повного робочого дня (час простою, відпустки без збереження заробітної плати, тощо до пільгового стажу не зараховуються);

- виконувана робота відповідає Списку № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України;

- підтвердження пільгової роботи результатами атестації робочих місць після 21 серпня 1992 року.

Як слідує з матеріалів справи рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 16 грудня 2021 року № 83 позивачці відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю у неї пільгового стажу.

Так, пенсійний орган, вирішуючи питання щодо зарахування до пільгового стажу позивачки період її роботи з 01 квітня 1987 року по 24 липня 1997 року у Видавництві та топографії газети «Слава Родины» на посаді складача вручну не врахував довідку про підтвердження трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній № 11 від 28 січня 2013 року, видану Державним підприємством «Видавничо-поліграфічне підприємство Міністерства оборони України «Армія України», оскільки така довідка не відповідає вимогам чинного законодавства, а саме пункту 3 Порядку № 383.

Надаючи правову оцінку вищевказаному рішенню відповідача-2 в частині незарахування позивачці до стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, періоду її роботи з 01 квітня 1987 року по 24 липня 1997 року у Видавництві та топографії газети «Слава Родины» на посаді складача вручну суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до абзаців першого, другого пункту 20 цього ж Порядку у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Пунктом 10 Порядку № 383 передбачено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену п. 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637.

Аналіз наведених норм права дає підстави дійти висновку, що надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

З наявної у матеріалах справи копії трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 від 17 липня 1986 року слідує, що позивачка у спірний період, а саме з 01 квітня 1987 року по 24 липня 1997 року працювала у Видавництві та топографії газети «Слава Родины» на посаді складача вручну.

Відповідно до довідки про підтвердження трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній № 11 від 28 січня 2013 року, виданої Державним підприємством «Видавничо-поліграфічне підприємство Міністерства оборони України «Армія України», ОСОБА_1 працювала повний робочий день у Видавництві і друкарні газети «Слава Родины» і за період з 01 квітня 1987 року по 24 липня 1997 року (10 років 3 місяці 23 дні) виконувала набір бланкової і газетної продукції вручну за професією, посадою складач вручну, що передбачена Списком № 2 розділ ХХV підрозділ 227000а-14792, код КП 7341-2.

Згідно з довідкою Державного підприємства «Видавничо-поліграфічне підприємство Міністерства оборони України «Армія України» вих.№ 8 від 28 січня 2013 року за період з 01 січня 1992 року по 31 грудня 1997 року Видавництво та друкарня газети «Армія України» працювало в постійному режимі без простоїв.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 383 при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.92 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.92.

У спірний період роботи позивачки чинним був Список № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 162 від 11 березня 1994 року. Розділом ХХV «Поліграфічне і кінокопіювальне виробництво» підрозділом 227000а-14792 цього Списку були передбачені «Складачі вручну».

З огляду на викладене суд відзначає, що записи у трудовій книжці позивачки, довідка про підтвердження трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній № 11 від 28 січня 2013 року, видана Державним підприємством «Видавничо-поліграфічне підприємство Міністерства оборони України «Армія України», підтверджують пільговий характер роботи ОСОБА_1 на посаді «складач вручну» у спірний період з 01 квітня 1987 року по 24 липня 1997 року (10 років 3 місяці 23 дні) за Списком № 2.

Щодо висновку відповідача-2 про невідповідність уточнюючої довідки № 11 від 28 січня 2013 року вимогам пункту 3 Порядку № 383 у зв`язку з непроведенням атестації робочого місця позивачки за умовами праці після 21 серпня 1992 року суд зазначає таке.

19 лютого 2020 року Велика Палата Верховного Суду прийняла постанову у справі № 520/15025/16-а, в якій зазначила, що з метою дотримання завдань адміністративного судочинства та забезпечення конституційних гарантій осіб на пенсійне забезпечення Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити від висновків Верховного Суду України, викладених у постановах від 10.09.2013 у справі № 21-183а13, від 25.11.2014 у справі № 21-519а14, від 10 й 17 березня 2015 року у справах № 21-51а15, та № 21-585а14, від 14.04.2015 у справі № 21-383а14, від 02.12.2015 у справі № 21-1329а15, від 10.02.2016 у справі № 21-5432а15 та від 12.04.2016 у справі № 21-6501а15, щодо відсутності підстав для призначення пенсії на пільгових умовах з огляду на відсутність результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці.

Приймаючи зазначену вище постанову у справі № 520/15025/16-а, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що роботодавець, який використовує найману оплачувану працю, зобов`язаний створювати безпечні та здорові умови праці, а за неможливості цього - поінформувати працівника під розписку про такі умови праці, а саме про наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я. Окрім того, роботодавець зобов`язаний поінформувати працівника про пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору, в тому числі право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років.

Атестація робочого місця є важливим запобіжником порушень у забезпеченні належних умов праці на підприємствах, в організаціях та установах.

Отже, особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком № 2, відповідно до п. «б» ст. 13 Закону № 1788-XII.

При цьому на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.

Отже, із урахуванням правового висновку Великої Палати Верховного Суду у справі № 520/15025/16-а суд зазначає, що непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Згідно з частиною 5 статті 242 КАС України при виборі та застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За таких обставин та, враховуючи зазначений вище правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, суд уважає, що не проведення чи несвоєчасне проведення атестації робочого місця не може бути підставою для не призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2.

Тому суд критично оцінює посилання відповідача-2 у рішенні від 16 грудня 2021 року № 83 на невідповідність уточнюючої довідки № 11 від 28 січня 2013 року вимогам пункту 3 Порядку № 383 у зв`язку з непроведенням атестації робочого місця позивачки за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Зважаючи на викладене, суд доходить висновку, що відповідач-2 безпідставно не зарахував позивачці до пільгового стажу період роботи з 01 квітня 1987 року по 24 липня 1997 року у Видавництві та топографії газети «Слава Родины» на посаді складача вручну, покликаючись на невідповідність уточнюючої довідки № 11 від 28 січня 2013 року вимогам пункту 3 Порядку № 383, та як наслідок протиправно відмовив у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з підстав відсутності у позивачки пільгового стажу.

Разом з тим у позовній заяві позивачка просить суд визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2.

Насамперед суд відзначає, що дій щодо відмови у призначенні позивачці пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області не вчиняло.

Суд зауважує, що відмова у призначенні позивачці пенсії виражена у формі індивідуального акта суб`єкта владних повноважень рішення, прийнятого за результатами розгляду відповідної заяви позивачки та доданих до неї документів. При цьому таке рішення прийнято за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зважаючи на викладене, беручи до уваги частину 2 статті 9 КАС України, суд з метою ефективного захисту порушеного права позивачки вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, задовольнивши позовну вимогу про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 частково у такий належний спосіб: визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 16 грудня 2021 року № 83 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2.

Крім того, у процесі розгляду справи суд дійшов висновку, що відповідач-2 безпідставно не зарахував позивачці до пільгового стажу період роботи з 01 квітня 1987 року по 24 липня 1997 року у Видавництві та топографії газети «Слава Родины» на посаді складача вручну.

З цієї підстави, зокрема, суд визнав протиправним та скасував рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 16 грудня 2021 року № 83 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2.

Однак у позовній заяві позивачка не заявляє позовних вимог про зобов`язання пенсійного органу зарахувати їй до пільгового стажу період роботи з 01 квітня 1987 року по 24 липня 1997 року у Видавництві та топографії газети «Слава Родины» на посаді складача вручну.

Виходячи з того, що наявність пільгового стажу є однією з необхідних умов для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, суд, беручи до уваги частину 2 статті 9 КАС України, для ефективного захисту порушеного права позивачки вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, зобов`язавши відповідача-2 зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 період роботи з 01 квітня 1987 року по 24 липня 1997 року у Видавництві та топографії газети «Слава Родины» на посаді складача вручну.

Також у межах розгляду цієї справи суд встановив, що станом на час звернення до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії (14 грудня 2021 року) позивачка досягла віку 53 років 06 місяців 05 днів (при необхідних 53 років 06 місяців) та мала загальний страховий стаж понад 30 років (при необхідних 23 років 06 місяців), з яких більше 10 років (період роботи з 01 квітня 1987 року по 24 липня 1997 року у Видавництві та топографії газети «Слава Родины» на посаді складача вручну) на роботах, передбачених Списком № 2 (при необхідних не менше 10 років).

Тобто, у спірному випадку щодо позивачки у повній мірі виконуються умови, необхідні для призначення пенсії з віком на пільгових умовах за Списком № 2, відповідно до підпункту 2 пункту 2 статті 114 Закону № 1058.

Тому з метою ефективного захисту порушеного права позивачки суд доходить висновку про наявність підстав для зобов`язання відповідача-2 призначити пенсію позивачці та здійснити її нарахування й виплату.

Щодо дня, з якого позивачці належить призначити пенсію, суд зазначає таке.

Відповідно до абзацу першого частини першої статті 45 Закону № 1058 пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Як слідує з матеріалів справи позивачка (09 червня 1968 року) досягла пенсійного віку (53 роки 06 місяців) 09 грудня 2021 року.

Із заявою та необхідними документами про призначення пенсії позивачка звернулася до пенсійного органу 14 грудня 2021 року, тобто не пізніше трьох місяців з дня досягнення пенсійного віку.

Відтак пенсію за віком на пільгових умовах належить призначити позивачці з 10 грудня 2021 року з дня, наступного за днем досягнення нею пенсійного віку.

У той же час підстави для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити позивачці пенсію, здійснити її нарахування та виплату відсутні, оскільки рішення про відмову у призначенні пенсії вказаний пенсійний орган не приймав та жодної правової оцінки щодо наявності/відсутності у позивачки необхідних, передбачених статтею 114 Закону № 1058 умов для призначення пенсії, не надавав.

Рішення про відмову у призначенні пенсії позивачці приймало Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, а відтак саме його належить зобов`язати вчинити відповідні дії, необхідні для відновлення порушеного права позивачки.

Тому з огляду на це позовну вимогу у цій частині належить задовольнити частково.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про задоволення позову частково.

Відповідно до пункту п`ятого частини першої статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно із частиною першою статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною другою цієї ж статті передбачено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до правил статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні з цим позовом до суду позивачка сплатила судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Оскільки позов містив декілька вимог немайнового характеру, які хоча і частково, але підлягають задоволенню, тому розмір компенсації судових витрат суд визначає виходячи з кількості, а не розміру задоволених/незадоволених позовних вимог.

Таким чином, поверненню позивачці за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень підлягає сума у розмірі 992,40 грн.

Докази понесення сторонами витрат, пов`язаних з розглядом справи, у матеріалах справи відсутні.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень, п. 3 Розділу VI Прикінцевих положень КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів, 79016), Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (проспект Соборний, 158-В, м. Запоріжжя, 69057) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії задоволити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 16 грудня 2021 року № 83 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 період роботи з 01 квітня 1987 року по 24 липня 1997 року у Видавництві та топографії газети «Слава Родины» на посаді складача вручну.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити ОСОБА_1 з 10 грудня 2021 року пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до підпункту 2 пункту 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та здійснити її нарахування й виплату.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (проспект Соборний, 158-В, м. Запоріжжя, 69057, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) 992,40 грн сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення» та п. 3 Розділу VI «Прикінцеві положення» цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 04 липня 2022 року.

Суддя Клименко О.М.