Справа № 127/4693/22
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2022-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 127/4693/22

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Клапоущак С.Ю.

Суддя-доповідач - Гонтарук В. М.

06 липня 2022 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гонтарука В. М.

суддів: Матохнюка Д.Б. Білої Л.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 09 травня 2022 року (ухвалене в м. Вінниця) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного спеціаліста інспектора з паркування відділу паркування Департаменту енергетики, транспорту та зв`язку Вінницької міської ради Фалинського Богдана Владиславовича про визнання дій протиправними та скасування постанови серії ІВ №00055675 від 09.02.2022 про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В :

В лютому 2022 року позивач звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з адміністративним позовом до Головного спеціаліста інспектора з паркування відділу паркування Департаменту енергетики, транспорту та зв`язку Вінницької міської ради Фалинського Богдана Владиславовича про визнання дій протиправними та скасування постанови серії ІВ №00055675 від 09.02.2022 про накладення адміністративного стягнення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив про незаконність притягнення його до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП, оскільки зупинка автомобіля була здійснена у зв`язку з тим, що в зоні паркування автомобіля у місці зупинки не було встановлено наявність розмітки 1.4, оскільки на момент паркування проїзна частина була покрита мокрим снігом, розмітка, яка була нанесена, не схожа на розмітку 1.4, оскільки згідно з фотоматеріалами суцільна лінія 1.4 не відповідає п. 1.1.3 ДСТУ 2587-94 «Розмітка дорожня. Технічні вимоги. Методи контролю. Правила застосування».

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 09 травня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, прийняти нове судове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело, на його переконання, до невірного вирішення справи.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, позивач продублював доводи, наведені ним в позовній заяві, виклавши їх лише в призмі висновків суду першої інстанції.

Відповідач своїм правом, передбаченим ст.ст. 300, 304 КАС України не скористався та не подав відзив на апеляційну скаргу.

Сьомий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 28 червня 2022 року, з урахуванням ст. 311 КАС України, вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

За таких умов згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України при розгляді справи в порядку письмового провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду неоспорені факти про те, що згідно постанови серії ІВ №00055675, яка винесена головним спеціалістом інспектором з паркування відділу паркування Департаменту енергетики транспорту та зв`язку Вінницької міської ради Фалинським Б.В., 15 лютого 2022 року ОСОБА_1 було притягнено до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень за зупинку в місці позначеному розміткою (п. 34 Розмітка 1.4).

Вважаючи вказану постанову протиправною, позивач звернувся до суду для її скасування.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що фотоматеріали долучені до матеріалів справи, підтверджують порушення позивачем п.34 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.122 КУпАП, що знайшло своє відображення в оскаржуваній постанові.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

У відповідності до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приписами п.11 ч.1 ст.23 ЗУ «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням ПДР його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

За правилами ч.5 ст.14 ЗУ «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати та неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до частини 1 статті 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Розділом 33 Правил дорожнього руху визначено групи дорожніх знаків, зокрема заборонні знаки, які запроваджують або скасовують певні обмеження в русі.

Так, в зоні дії знаку 3.34 «Зупинку заборонено» (п. 3.34 п. 3 розділу 33 Правил дорожнього руху) забороняється зупинка і стоянка транспортних засобів, крім таксі, що здійснює посадку або висадку пасажирів (розвантаження чи завантаження вантажу).

Дія знаку 3.34 поширюється лише на той бік дороги, на якому він встановлений.

Зона дії знаку 3.34 - від місця встановлення до найближчого перехрестя за ним, а в населених пунктах, де немає перехресть, - до кінця населеного пункту. Дія знаків не переривається в місцях виїзду з прилеглих до дороги територій і в місцях перехрещення (прилягання) з польовими, лісовими та іншими дорогами без покриття, перед якими не встановлено знаки пріоритету.

Розмітка є одним із найважливіших засобів регулювання дорожнього руху і значною мірою впливає на безпеку руху. Висока ефективність розмітки пояснюється насамперед тим, що вона постійно перебуває в полі зору водія, допомагає йому правильно вибирати положення транспортного засобу на проїзній частині багато смугових доріг, сприяє кращому орієнтуванню в напрямку дороги, обмежує в необхідних місцях маневрування транспортних засобів, сприяючи тим самим підвищенню безпеки дорожнього руху.

Відповідно до 8.5.1. ПДР України горизонтальна дорожня розмітка встановлює певний режим і порядок руху. Наноситься на проїзній частині або по верху бордюру у вигляді ліній, стрілок, написів, символів тощо фарбою чи іншими матеріалами відповідного кольору згідно з пунктом 1 розділу 34 цих Правил.

Згідно п. п. 8.5 - 1 ПДР України дорожня розмітка застосовується відповідно до цих Правил і повинна відповідати вимогам національного стандарту. Дорожня розмітка повинна бути видимою учасникам дорожнього руху як у світлу, так і в темну пору доби на відстані, що забезпечує безпеку руху. На ділянках доріг, на яких є труднощі для видимості учасниками дорожнього руху дорожньої розмітки ( сніг, бруд тощо ) або дорожня розмітка не може бути відновленою, установлюються відповідні за змістом дорожні знаки.

За змістом п.п. 1.4. п. 1 розділу 34 Правил дорожнього руху розмітка 1.4 має жовтий колір та позначає місця, де заборонено зупинку та стоянку транспортних засобів. Застосовується самостійно або в поєднанні із знаком 3.34 і наноситься біля краю проїзної частини або по верху бордюру.

Накладаючи на позивача адміністративне стягнення за ч. 1 ст. 122 КУпАП, відповідач у своїй постанові зазначив, що мало місце порушення п. 1.4. п. 1 розділу 34 Правил дорожнього руху - порушення вимог горизонтальної дорожньої розмітки.

Статтею 14-2 КУпАП передбачена можливість фіксації порушень правил зупинки, стоянки та паркування в режимі фотозйомки шляхом створення зображень транспортного засобу в момент вчинення правопорушення, а тому такі зображення є належним доказом його вчинення.

Отже, інформація зафіксована на фотознімках може оцінюватися як доказ в розумінні ст. 251 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення, фотознімки є належними та допустимими доказами, які підтверджують факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, обставини якого викладені в оскаржуваній постанові.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Таким чином, фактичні дані, на основі яких встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, іншими визначеними законодавством доказами.

На виконання вимог ст. 77 КАС України, відповідачем долучено до матеріалів справи фотознімки, які підтверджують факт порушення позивачем п.34 ПДР України, та скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП у відповідності з постановою від 09.02.2022 року.

Скаржник в апеляційній скарзі зазначає про те, що стоянка його автомобіля мала місце 09.02.2021 року по вул.в м. Вінниці по вул. С.Петлюри/вул.Чкалова, оскільки в зоні паркування автомобіля у місці зупинки не було встановлено наявність дорожньої розмітки 1.4. При цьому вказує, що оскільки на момент паркування проїзна частина була покрита мокрим снігом, розмітка, яка була нанесена, не схожа на розмітку 1.4.

Однак, такі твердження позивача спростовуються наданими відповідачем фотознімками, а саме як вбачається з оглянутих в судовому засіданні фотоматеріалів чітко вбачається, що позивачем були порушені вимоги горизонтальної дорожньої розмітки 1.4, яка позначає місця, де заборонено зупинку транспортних засобів.

Обґрунтованих сумнівів у тому, що транспортний засіб позивача був зупинений в зоні її дії дорожньої розмітки 1.4, при дослідженні матеріалів, не виникає.

Сам по собі факт візуального несприйняття дорожньої розмітки позивачем у певний момент часу не може бути підставою для звільнення його від відповідальності за порушення ПДР, оскільки є наслідком взаємодії як об`єктивних явищ природи так і суб`єктивних процесів (швидкість сприйняття та аналізу дорожньої обстановки, здатність уважно спостерігати за нею).

Доводи позивача щодо неможливості встановити наявність суцільної лінії жовтого кольору дорожньої розмітки 1.4 через затерту фарбу не підтверджені та не ґрунтуються на вимогах закону, позивачем не наведено правову норму, яка б звільняла водіїв від відповідальності за порушення Правил дорожнього руху у разі не застосування такої розмітки із дорожнім знаком та не у відповідності до вимог вказаних ДСТУ.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про порушення позивачем правил дорожнього руху та, як наслідок, правомірність притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 340 грн., що передбачено санкцією вказаної статті.

Позивачем не було надано суду докази, які б спростовували факт вчинення ним адміністративного правопорушення.

Беручи до уваги кожен аргумент, викладений учасниками справи, доводи апеляційної скарги не знайшли свого відображення під час апеляційного розгляду, через що відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Згідно ч 3 ст. 272 КАС України судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273-277, 282-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 09 травня 2022 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Гонтарук В. М.

Судді Матохнюк Д.Б. Біла Л.М.