Справа № 400/3804/21
Суддя: Устинов І. А.
Дата ухвалення: 2022-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2022 р. № 400/3804/21
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Устинова І.А., розглянув в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1
до відповідача:Військової частини НОМЕР_2, АДРЕСА_5, Міністерства оборони України, АДРЕСА_3, Повітряних сил Збройних сил України, АДРЕСА_4, Вінницька область, 21001,
треті особи:Миколаївський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, АДРЕСА_6,
про:визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_2 (далі - відповідач-1), Міністерства оборони України (далі - відповідач-2), Повітряних сил Збройних сил України (далі - відповідач-3), за участю третьої особи - Миколаївського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, з вимогами :

визнати неправомірними дії командира військової частини НОМЕР_2 щодо відмови встановлення початку військової служби і зарахуванням своїм рішенням строк навчання позивача у Луганському ліцеї з посиленою військово-фізичною підготовкою у загальний строк військової служби та у строк безперервної служби у ЗСУ з 01 вересня 1996 року;

зобов`язати командира військової частини НОМЕР_2 зарахувати своїм рішенням строк навчання позивача у Луганському ліцеї з посиленою військово-фізичною підготовкою у загальний строк військової служби та у строк безперервної служби у ЗСУ з 01 вересня 1996 року.

В обґрунтування позову позивач зазначив про те, що постановою Нахімовського районного суду м. Севастополя від 31 жовтня 2007 р. визнано дії командира військової частини НОМЕР_3 щодо відмови встановлення початку військової служби і зарахуванням своїм рішенням строк навчання позивача у Луганському ліцеї з посиленою військово-фізичною підготовкою у загальний строк військової служби та у строк безперервної служби у ЗСУ, неправомірними та зобов`язано командира військової частини НОМЕР_3 встановити початком проходження військової служби день зарахування до Луганського ліцею з посиленою військово-фізичною підготовкою з 01 вересня 1996 року (термін навчання 2 роки 8 місяців).

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_4 від 03.06.2011 року №360 зараховано позивачу строк його навчання у вказаному вище навчальному закладі у загальний строк військової служби та у строк безперервної служби у ЗСУ з 01.09.1996 року та наказом від 28.12.2010 року № 795 встановлено вислугу років ОСОБА_1 - 14 років 02 місяці 25 днів. Продовжуючи нести службу, позивач дізнався про відмову командира військової частини НОМЕР_2 зараховувати у загальний строк військової служби та у строк безперервної служби в ЗСУ термін навчання у військовому ліцеї, питання щодо якого вирішено постановою Нахімовського районного суду м. Севастополя від 31 жовтня 2007р., що підтверджується листом відповідача від 27.04.2021 року. Вважаючи такі дії командира військової частини протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом та просив суд задовольнити вимоги в повному обсязі.

Відповідач-1 заперечував проти позову ОСОБА_1 та просив відмовити в його задоволенні. Відповідач у відзиві на позов вказав, що відповідно до витягу з Методичного посібника щодо обчислення вислуги (страхового стажу) для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» до строку військової служби не зараховуються періоди навчання суворовців, нахімовців і вихованців у Суворовських військових, Нахімовському військово-морському, Військово-музичних училищах, військово-підготовчих школах, військових ліцеях. Зазначені заклади середньої освіти комплектувалися у добровільному порядку учнями 7-9 класів у віці 15-16 років, які під час свого навчання не мали статусу військовослужбовців. Також до вислуги років для призначення пенсій не зараховуються період навчання у військових (військово-морських) ліцеях, оскільки лецеїст за своїм статусом є учень закладу середньої освіти, який на військову службу встановленим порядком не призваний та не приймався. Станом на час початку навчання позивача в ліцеї - 01.09.1996 року, та станом на час завершення навчання в ліцеї - в 1999 році військова служба визначалась як почесний обов`язок кожного громадянина України, особливий вид державної служби, пов`язаної з виконанням громадянином України загального військового обов`язку і службою на конкурсно-контрактній основі у Збройних Силах України та інших військах, створених відповідно до законодавства України (частина перша статті 2 Закону України "Про загальний військовий обов`язок і військову службу" в редакції Закону України від 25.03.1992 №2232-ХІІ, набрав чинності 12.05.1992). Також відповідач вказав, що позивач навчався з 01.09.1996 ріку по 19.06.1999 рік в Луганському ліцеї з підвищеною військово-фізичною підготовкою. Про прибуття до цього закладу на підставі припису, виданому військовим комісаріатом, для допризовників, призовників і військовозобов`язаних у позовній заяві не йдеться. Строк навчання у ліцеї не може бути зарахований у загальний строк проходженя служби у ЗСУ.

В письмових поясненнях від 26.07.2021р. Міністерство оборони України вказало, що підстав ля задоволення позову ОСОБА_1 не має. Позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними. Відповідач-2 в своїх поясненнях зазначив про те, що згідно статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», визначено види військової служби, а саме: строкова військова служба; військова служба за контрактом осіб рядового, сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу. Постановою КМУ № 672 від 30.06.2021 затверджено положення про військовий (військово-морський, військово-спортивний) ліцей, ліцей із посиленою військово-фізичною підготовкою (далі Положення). Відповідно до п.2 Положення визначено, що військовий (військово-морський, військово-спортивний) ліцей, ліцей із посиленою військово-фізичною підготовкою - заклад спеціалізованої освіти, що забезпечує здобуття освіти військового профілю для осіб з 13 років одночасно із здобуттям базової та/або профільної середньої освіти. Також п.7 Положення визначено, що ліцей провадить освітню діяльність на рівні профільної середньої освіти за умови наявності відповідної ліцензії, виданої в установленому законодавством порядку. Відповідно до ст.35 Закону України «Про повну загальну середню освіту», визначено, що ліцей забезпечує здобуття профільної середньої освіти.

Відтак, ліцей з посиленою військово-фізичною підготовкою, у якому з 1 вересня 1996 року навчався позивач, не належить до вищих військових навчальних закладів, а створений з метою підготовки кандидатів для вступу до цих закладів, тому навчання у ньому не можна вважати навчанням у військовому навчальному закладі, а відтак і проходженням військової служби згідно

з переліком її видів, що закріплений у частині шостій статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Від Повітряних сил Збройних сил України відзиву на позов не надходило.

Від третьої особи до суду станом на час розгляду справи жодних пояснень по справі не надходило.

Ухвалою від 25.06.2021 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання.

Ухвалою від 15.07.2021 року суд призначив розгляд справи в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою від 17.08.2021 року суд повернув заяву позивача від 29.07.2021р. про уточнення позовних вимог по справі № 400/3804/21.

Станом на час розгляду справи заяв чи інших клопотань по суті справи до суду не надходило.

Відповідно до ст. 262 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження. Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Дослідив матеріали справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 станом на звернення до суду з даним позовом проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 на посаді начальника відділення бойового управління - заступника начальника командного пункту військової частини.

Позивач, звернувшись до командира Військової частини НОМЕР_2 з рапортом від 23.04.2021р. про зарахування йому до загального строку військової служби та до строку безперервної служби в Збройних Силах України (далі - ЗСУ) з 01 вересня 1996 року, строк навчання у Луганському ліцеї на підставі постанови Нахімовського районного суду м.Севастополь №2а-182 від 31 жовтня 2007 року, отримав відмову від командира військової частини НОМЕР_2.

В відповіді на рапорт позивача від 24.04.2021 року за вих.№571 відповідачем-1 надано додатком витяг з Методичного посібника щодо обчислення вислуги (страхового стажу) для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» в якому вказано, що у строк військової служби не зараховуються періоди навчання суворовців, нахімовців і вихованців у Суворовських військових, Нахімовському військово-морському, Військово-музичних училищах, військово-підготовчих школах, військових ліцеях. Зазначені заклади середньої освіти комплектувалися у добровільному порядку учнями 7-9 класів у віці 15-16 років, які під час свого навчання не мали статусу військовослужбовців. До вислуги років для призначення пенсій не зараховуються період навчання у військових (військово-морських) ліцеях, оскільки лецеїст за своїм статусом є учнем закладу середньої освіти, який на військову службу встановленим порядком не призваний та не приймався.

Суд зауважує, що позивач в позові посилається на постанову Нахімовського районного суду м. Севастополя від 31 жовтня 2007р., якою визнано дії командира військової частини НОМЕР_3 щодо відмови встановлення початку військової служби і зарахуванням своїм рішенням строк навчання позивача у Луганському ліцеї з посиленою військово-фізичною підготовкою у загальний строк військової служби та у строк безперервної служби у ЗСУ, неправомірними та зобов`язано командира військової частини НОМЕР_5 встановити початком проходження військової служби день зарахування до Луганського ліцею з посиленою військово-фізичною підготовкою з 01 вересня 1996 року (термін навчання 2 роки 8 місяців). Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_4 від 03.06.2011 року №360 зараховано позивачу строк його навчання у вказаному вище навчальному закладі у загальний строк військової служби та у строк безперервної служби у ЗСУ з 01.09.1996 року та наказом від 28.12.2010 року № 795 встановлено вислугу років ОСОБА_1 - 14 років 02 місяці 25 днів.

Не погодившись з вказаною вище відмовою відповідача-1, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд враховує наступне.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регулюються Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-ХІ1 (у редакції Закону України від 04.04.2006 №3597-IV, зі змінами станом на час виникнення спірних відносин між сторонами).

Станом на час початку навчання позивача в ліцеї, 01.09.1996 року, військова служба визначалась як почесний обов`язок кожного громадянина України, особливий вид державної служби, пов`язаної з виконанням громадянином України загального військового обов`язку і службою на конкурсно-контрактній основі у Збройних Силах України та інших військах, створених відповідно до законодавства України (частина перша статті 2 Закону України "Про загальний військовий обов`язок і військову службу" в редакції Закону України від 25.03.1992 №2232-ХІ1, набрав чинності 12.05.1992).

Станом на час завершення навчання позивача в ліцеї, в 1999 році, частиною першою статті 2 Закону України "Про загальний військовий обов`язок і військову службу" (в редакції Закону України від 21.10.1993 №3545-ХІІ) встановлювалось, що військова служба є почесним обов`язком кожного громадянина України, особливим видом державної служби, пов`язаної з виконанням громадянином України загального військового обов`язку і службою на конкурсної-контрактній основі у Збройних Силах України та інших військах, створених відповідно до законодавства України.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про загальний військовий обов`язок і військову службу" (в редакції Закону України від 21.10.1993 №3545- XII) встановлювались такі види військової служби: строкова військова служба; військова служба за контрактом на посадах солдатів і матросів, сержантів і старшин; військова служба жінок за контрактом на посадах солдатів і матросів, сержантів і старшин, прапорщиків і мічманів та офіцерського складу; військова служба за контрактом прапорщиків і мічманів; військова служба за контрактом курсантів (слухачів) військово-навчальних закладів і студентів військових кафедр (факультетів військової підготовки, відділень військової підготовки) вищих цивільних навчальних закладів; військова служба за контрактом офіцерського складу.

Наведено нормою в редакції Закону України від 21.10.1993 №3545-ХІІ встановлювались такі види військової служби: строкова військова служба; військова служба за контрактом на посадах солдатів і матросів, сержантів і старшин; військова служба жінок за контрактом на посадах солдатів і матросів, сержантів і старшин, прапорщиків і мічманів та офіцерського складу; військова служба за контрактом прапорщиків і мічманів; військова служба за контрактом курсантів (слухачів) військово-навчальних закладів і студентів кафедр військової підготовки (факультетів військової підготовки, відділень військової підготовки) вищих цивільних навчальних закладів; військова служба за контрактом офіцерського складу.

Згідно зі статтею 24 Закону України "Про загальний військовий обов`язок і військову службу" (в редакції Закону України від 25.03.1992 №2232-ХІІ, набрав чинності 12.05.1992) початком перебування на військовій службі вважається: день прибуття до військового комісаріату для відправлення у військову частину - для призовників і офіцерів, призваних із запасу; день від`їзду до місця служби, вказаний у розпорядженні, виданому військовим комісаріатом, - для військовозобов`язаних і жінок; день прибуття на навчання до військово-навчального закладу (військового ліцею), вказаний у приписі, виданому військовим комісаріатом, - для допризовників, призовників і військовозобов`язаних (частина перша); закінченням перебування на військовій службі вважається день, з якого військовослужбовця взято на військовий облік у військовому комісаріаті у зв`язку із звільненням з військової служби, відчисленням з військово-навчального закладу або закінченням навчального закладу чи навчальних зборів, але не пізніше строку, вказаного у приписі (частина друга).

Наведена норма залишалась незмінною станом на час закінчення позивачем навчання в ліцеї в 1999 року.

Закон України "Про внесення змін до Закону України "Про загальний військовий обов`язок і військову службу" від 18.06.1999 №766-XIV частину першу статті 24 викладену в новій

редакції: "початком проходження військової служби вважається: а) день прибуття до військового комісаріату для відправлення у військову частину - для призовників і офіцерів, призваних із запасу; б) день зарахування до списків особового складу військової частини (військового закладу, установи тощо) - для військовозобов`язаних і жінок, які вступають на військову службу за контрактом; в) день призначення на посаду курсанта (слухача) вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу - для громадян, які добровільно вступають на військову службу; г) день призначення на посаду - для громадян, які прийняті на військову службу до Служби безпеки України.

Згідно з частиною першою статті 9 Закону України "Про загальний військовий обов`язок і військову службу" (в редакції Закону України від 25.03.1992 №2232-ХІІ, набрав чинності 12.05.1992) допризовна підготовка включає військову, військово-технічну, фізичну та психологічну підготовку допризовників і проводиться у двох передвипускних класах (курсах) навчально-виховних закладів за спеціальними програмами, затвердженими Міністерством освіти України і погодженими з Міністерством оборони України.

Частиною першою статті 12 Закону України "Про загальний військовий обов`язок і військову службу" (в редакції Закону України від 25.03.1992 №2232- XII, набрав чинності 12.05.1992) громадяни, які виявили бажання вступити до військово-навчальних закладів, проходять підготовку у військових ліцеях, середніх загальноосвітніх навчально-виховних закладах, в організаціях Товариства сприяння обороні України, на підготовчих курсах при вищих навчальних закладах або самостійно.

Перебування на військовій службі громадян, які навчаються у військово- навчальних закладах, передбачалось статтею 25 Закону України "Про загальний військовий обов`язок і військову службу" (в редакції Закону України від 25.03.1992 №2232-ХІІ, набрав чинності 12.05.1992), за якою громадяни, які навчаються у військово-навчальних закладах, перебувають на військовій службі і не мають звань прапорщиків чи мічманів та офіцерського складу, є курсантами, а ті, що мають такі звання, - слухачами. Навчання у військово-навчальних закладах зараховується курсантам як строкова військова служба (частина перша).

Луганський ліцей з посиленою військово-фізичною підготовкою «Кадетський корпус імені героїв Молодої гвардії» був створений в 1993 році з метою якісної підготовки кандидатів до вступу до військових навчальних закладів, надання державної допомоги у вихованні дітей-сирІт, дітей з багатодітних сімей, а також дітей учасників бойових дій та учасників ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи відповідно до наказу начальника Головного штабу Збройних Сил України на базі частини майна Луганського вищого військового авіаційного училища штурманів як один із найперших ліцеїв з посиленою військово-фізичною підготовкою в України.

Луганський ліцей з посиленою військово-фізичною підготовкою до 02.09.1996 року знаходився на повному забезпеченні Міністерства оборони України. На підставі спільного наказу Міністерства оборони і Міністерства освіти України ліцей було передано до комунальної власності Донецької обласної державної адміністрації ( наказ №252/289 від 02.09.1996 р.).

Прийняття та реєстрація кандидатів на навчання до Луганського ліцею з посиленою військово-фізичною підготовкою здійснювалося до 1997 року через військові комісаріати приписні посвідчення ліцеїсти отримують за місцем проживання у військкоматах по досягнені 16-ти років.

"Положенням про ліцей з посиленою військово-фізичною підготовкою", затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 19.08.1992 №490 встановлено, що ліцей є середнім загальноосвітнім навчальним закладом з військово-професійною спрямованістю навчання та виховання і належить до середньої освіти.

Виходячи з матеріалів справи, судом встановлено, що позивач навчався з 01.09.1996 ріку по 19.06.1999 рік в Луганському ліцеї з підвищеною військово-фізичною підготовкою.

При цьому, суд заважує, що про прибуття до цього закладу на підставі припису, виданому військовим комісаріатом, для допризовників, призовників і військовозобов`язаних у позовній заяві не йдеться.

Згідно зі статтею 17-1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від

17.07.1992 № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» до вислуги років при призначенні пенсії на умовах пункту «а» статті 12 Закону додатково зараховується час навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ або призначення на відповідну посаду в межах до п`яти років із розрахунку один рік за шість місяців служби.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про вищу освіту» від 01.07.2014 № 1556-11 (далі - Закон № 1556) вищим навчальним закладом є окремий вид установи, яка є юридичною особою приватного або публічного права, діє згідно з виданою ліцензією на провадження освітньої діяльності на певних рівнях вищої освіти, проводить наукову, науково-технічну, інноваційну та/або методичну діяльність, забезпечує організацію освітнього процесу і здобуття особами вищої освіти, після дипломної освіти з урахуванням їхніх покликань, інтересів і здібностей.

Згідно з Закону України «Про повну загальну середню освіту», а саме статтею 35 визначені типи закладів освіти, що забезпечують здобуття повної загальної середньої освіти, частиною 1 визначено, що ліцей забезпечує здобуття профільної середньої освіти.

При цьому, абзацом 7 частини 1 статті 32 Закону України «Про повну загальну середню освіту», визначено що ліцеї можуть бути утворені та здійснювати освітню діяльність за умови дотримання вимог цього Закону, ліцензійних умов та положення про ліцей, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

Постановою КМУ № 672 від 30.06.2021 затверджено положення про військовий (військово-морський, військово-спортивний) ліцей, ліцей із посиленою військово-фізичною підготовкою (далі - Положення).

Відповідно до п.2 Положення визначено, що військовий (військово-морський, військово-спортивний) ліцей, ліцей із посиленою військово-фізичною підготовкою - заклад спеціалізованої освіти, що забезпечує здобуття освіти військового профілю для осіб з 13 років одночасно із здобуттям базової та/або профільної середньої освіти.

Також п.7 Положення, ліцей провадить освітню діяльність на рівні профільної середньої освіти за умови наявності відповідної ліцензії, виданої в установленому законодавством порядку.

Відтак, ліцей з посиленою військово-фізичною підготовкою, у якому з 1 вересня 1996 року навчався позивач, не належить до вищих військових навчальних закладів, а створений з метою підготовки кандидатів для вступу до цих закладів, тому навчання у ньому не можна вважати навчанням у військовому навчальному закладі, а відтак і проходженням військової служби згідно з переліком її видів, що закріплений у частині шостій статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Вищезазначене узгоджується з правовими висновками викладеними в постановах Верховного Суду України х по справі справа № 21-7а12 від 27.03.2012 року, від 16.04.2013 року справа №21-107а13, від 01.10.2013 року справа №21-330а13, відповідно до яких ліцей з посиленою військово-фізичною підготовкою не є військовим навчальним закладом, навчання у ліцеї не можна вважатися навчанням у військовому навчальному закладі, отже і проходженням військової служби згідно з переліком її видів, закріпленим у відповідному законі. Тому, строк навчання у ліцеї не може бути зарахований у загальний строк військової служби.

Отже, з огляду на викладене вище, суд приходить до висновку, що правові підстави для зарахування до загального строку військової служби позивача періоду навчання в Луганському ліцеї з посиленою військово-фізичною підготовкою в період з 01.09.1996 року по 19.06.1999 рік - відсутні.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та

свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб?єкта владних повноважень обов?язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов висновку що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 (АДРЕСА_7, код ЄДРПОУ НОМЕР_6) , Міністерства оборони України (АДРЕСА_3, код ЄДРПОу НОМЕР_7) , Повітряних сил Збройних сил України (АДРЕСА_4, Вінницька область, 21001, код ЄДРПОУ НОМЕР_8) - відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя І. А. Устинов