Справа № 440/433/22
Суддя: С.С. Бойко
Дата ухвалення: 2022-06-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 червня 2022 року м. ПолтаваСправа № 440/433/22

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бойка С.С.? розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Крюківського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) про визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

До Полтавського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Крюківського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Суми) про визнання незаконною та скасування постанови начальника відділу Крюківського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Дусмурадової Л.Ю. про скасування процесуального документу від 28.12.2021 ВП 61430008 та зобов`язання Крюківського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) закінчити виконавче провадження №61430008 з примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору б/н, виданої 28.08.2019 Крюківським ВДВС м. Кременчука, на підставі п.9 ч.1 ст. 39 Законом України "Про виконавче провадження" та здійснити всі необхідні дії, передбачені статтею 40 Закону України "Про виконавче провадження" у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Мотивуючи свої вимоги, позивач вказує на обставини порушення її прав у виконавчому провадженні №61430008, що призводить до задвоєння виконавчих витрат за одним і тим же виконавчим документом №537/3949/16-ц, виданим 25.10.2017 Крюківським районним судом м. Кременчука, з огляду на факт сплати позивачем виконавчого збору приватному виконавцю в межах виконавчого провадження №61430008.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 17 січня 2022 року позовну заяву залишено без руху через невідповідність останньої вимогам статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач усунув недоліки позовної заяви 08 лютого 2022 року.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2022 року прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі, прийнято рішення розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Витребувані у відповідача матеріали виконавчого провадження №61430008.

07 квітня 2022 року надійшов відзив на позов, в якому відповідач висловив свою незгоду із заявленим позовом з огляду на факт дотримання алгоритму дій, встановленого Законом України "Про виконавче провадження". Вказує, що матеріали виконавчого провадження не містять доказів сплати виконавчого збору до Державного бюджету України, в зв`язку з чим 28.12.2021 начальником відділу було винесено постанову про скасування процесуального документу, а саме постанови про закінчення виконавчого провадження №61430008 від 22.12.2021, винесеної на підставі п.9 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

На виконанні у Крюківському ВДВС у місті Кременчуці Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерств юстиції (м. Суми) перебувало виконавче провадження №59896662 з примусового виконання виконавчого листа Крюківського районного суду м. Кременчука №537/3949/16-ц від 25.10.2017 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ФК «Інтайм Фінанс» заборгованості за кредитним договором в розмірі 992734,40 грн.

28.08.2019 державним виконавцем Крюківського ВДВС у місті Кременчуці була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження одночасно з постановою про стягнення виконавчого збору.

25.02.2020 державний виконавець керуючись пунктом 1 частини першої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження" у виконавчому провадженні №59896662 виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.

Згідно відмітки державного виконавця на виконавчому листі залишок боргу складав 991399,16 грн, залишок виконавчого збору 99139,91 грн.

Постанова про стягнення виконавчого збору була виділена державним виконавцем в окреме виконавче провадження. А саме відкрито виконавче провадження №61430008 з примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_2 в розмірі 99139,91 грн.

В подальшому стягувач звернув виконавчий лист Крюківського районного суду м. Кременчука №537/3949/16-ц від 25.10.2017 до примусового виконання приватним виконавцем виконавчого округу Полтавської області Скрипником В.Л., який своєю постановою від 10.12.2021 відкрив виконавче провадження №67855250 та виніс постанову про стягнення зборжника основної винагороди в розмірі 99139,82 грн.

16.12.2021 приватним виконавцем Скрипником В.Л. винесено постнаову про закінчення виконавчого провадження №67855250 на підставі п.9 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення суду.

Основна винагорода приватного виконавця стягнута в повному обсязі, що підтверджується довідкою приватного виконавця Скрипника В.Л. від 16.12.2021 та копією квитанції від 15.12.2021.

17.12.2021 ОСОБА_2 звернулася до Крюківського ВДВС м. Кременчука із заявою про закінчення виконавчого провадження №61430008 з примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору від 28.08.2019, до заяви додано копію довідки приватного виконавця Скрипника В.Л. від 16.12.2021 та копію квитанції від 15.12.2021.

22.12.2021 старший державний виконавець Савченко Д.В. виніс постанову про закінчення виконавчого провадження №61430008 з примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору від 28.08.2019 на підставі п.9 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з фактичним виконанням.

28.12.2021 начальником відділу Крюківського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Дусмурадовою Л.Ю. винесено постанову про скасування процесуального документа та скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження від 22.12.2021, яку видав старший державний виконавець Савченко Д.В.

З огляду на факт сплати винагороди приватному виконавцю позивач вважає протиправною постанову Крюківського ВДВС в м. Кременчука від 28.12.2021 ВП №61430008 про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження від 22.12.2021, у зв`язку з чим відновлено примусове стягнення виконавчого збору. Вважає, що за обставин, що склалися були створені умови за яких на боржника покладено обов`язок сплати подвійної суми виконавчого збору за виконання одного і того ж виконавчого документа, що й змусило його звернутися до суду з цим позовом.

Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд виходить з такого.

В силу статей 1, 5 Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VIII (надалі - Закон №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законами та нормативно-правовими актами.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України № 1403-VIII "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (надалі - Закон № 1403-VIII).

Законом №1403-VIII визначено основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 37 Закону № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

За правилами частини п`ятої вказаної статті повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

За приписами частини третьої статті 40 Закону № 1404-VІІІ у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 27 Закону № 1404-VІІІ виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Спір у цій справі виник з приводу винесення державним виконавцем постанов про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні у зв`язку з поверненням виконавчого документа стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 37 цього Закону (стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа).

Тому приймаючи спірні постанови про стягнення з боржника виконавчого збору, державний виконавець формально діяв вірно, у чіткій відповідності до алгоритму встановленого ст.ст. 37, 40 Закону № 1404-VІІІ.

Однак стягувач, користуючись наданим йому правом, повторно звернув виконавчий документ до примусового виконання, подавши його до приватного виконавця.

Внаслідок цього у боржника виник обов`язок сплатити основну винагороду приватного виконавця у порядку статті 31 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і тішень інших органів", про що прямо зазначено у постанові приватного виконавця Скрипника В.Л. про відкриття виконавчого провадження від 10.12.2021 та в постанові про стягнення з боржника основної винагороди від 10.12.2021 ВП №67855250.

Таким чином склалася ситуація, за якої позивач, як боржник у різних виконавчих провадженнях, має сплатити за одним і тим же виконавчим документом виконавчий збір, стягнутий з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, та основну винагороду приватного виконавця.

В той же час нормою пункту 1 частини першої статті 42 Закону № 1404-VІІІ передбачено, що кошти виконавчого провадження складаються з виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця.

Тобто законодавець передбачив можливість стягнення лише одного з видів коштів виконавчого провадження, а не обох.

Правого розв`язання колізії яка виникла в даному випадку чинне законодавство не містить.

Разом з цим частиною четвертою статті 6 КАС України встановлено заборону щодо відмови у розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

У зв`язку з цим суд при розв`язанні даного публічно-правового спору керується положенням частини першої статті 6 КАС України, згідно з якою суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

З огляду на це суд звертається до практики суду касаційної інстанції, сформованої у подібних правовідносинах, зокрема у постанові Верховного Суду від 22.01.2021 у справі №400/4023/19.

Так Суд, зокрема зазначив, що Закон № 1404-VIII є спеціальним законом, що регулює порядок вчинення виконавчих дій. Натомість детально дії виконавців під час вчинення виконавчих дій регламентуються Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (надалі - Інструкція), розробленою відповідно до законів №1403-VIII і №1404-VIII, яка визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону № 1404-VIII підлягають примусовому виконанню.

Положення цієї Інструкції слід розглядати як такі, що прийняті відповідно до вимог вказаних законів, та такі, що не можуть їм суперечити, у тому числі встановлювати нові вимоги, які прямо не передбачені законами, на виконання яких ця Інструкція затверджена.

Норми частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII зобов`язують державного виконавця у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстави, передбаченої, зокрема, пунктом 1 частини першої статті 37 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа винести постанову про стягнення виконавчого збору, яка виконується в порядку, встановленому цим Законом.

Вказані положення частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII кореспондуються з нормою абзацу четвертого пункту 8 розділу III Інструкції.

Виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України (ч. 1 ст. 27 Закону № 1404-VIII).

Частина друга статті 27 Закону № 1404-VIII (в редакції, чинній на момент винесення оскаржуваних постанов) передбачає, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

При цьому пункт 21 розділу ІІІ Інструкції встановлює, що у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу, виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 Закону.

При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу, виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця.

Відмітка на виконавчому документі засвідчується підписом виконавця та скріплюється печаткою.

Виходячи зі змісту наведеної вище норми Інструкції у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу виконавець вказує результати виконання (суму, яку фактично стягнуто), а на виконавчому документі робить відповідну відмітку щодо залишку нестягнутої суми та суми стягнутого виконавчого збору.

Відтак законодавець, передбачивши зазначені дії виконавця, встановив, що виконавчий збір стягується лише з фактично стягнутої на користь стягувача суми за виконавчим листом.

Крім цього пунктом 20 розділу ІІІ Інструкції визначено, що повернення виконавчого документа стягувачу здійснюється за наявності підстав та в порядку, визначеному в статті 37 Закону. У постанові про повернення виконавчого документа стягувачу обов`язково роз`яснюється порядок повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання.

За таких обставин Суд вважає, що при стягненні виконавчого збору відповідно до частини третьої статті 40 Закону №1404-VIII без реального стягнення суми боргу з боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду.

Крім того, відповідно до статті 13 Закону № 1403-VIII заробітна плата працівника органу державної виконавчої служби складається з посадового окладу, премії, доплати за ранг та надбавки за вислугу років, винагороди, а також інших надбавок згідно із законодавством.

Порядок виплати та розміри винагород працівникам органів державної виконавчої служби встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Перегляд механізму визначення винагороди виконавців з метою стимулювання зростання рівня реального виконання судових рішень (як однієї із необхідних умов підвищення ефективності виконавчого провадження) запроваджено Стратегією реформування судоустрою, судочинства та суміжних правових інститутів на 2015-2020 роки, схваленою Указом Президента України від 20.05.2015 № 276/2015.

Кабінет Міністрів України постановою від 08.09.2016 № 643 затвердив Порядок виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця (надалі - Порядок), що визначає механізм виплати винагород державним виконавцям, а також розміри винагород державних виконавців і основної винагороди приватного виконавця.

Відповідно до пункту 2 Порядку у разі фактичного виконання (повного або часткового) виконавчого документа майнового характеру державним виконавцям, визначеним у частині першій статті 7 Закону № 1403-VIII, виплачується винагорода у такому розмірі:

- 2 відсотки стягнутої суми або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом, але не більше 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року, - державному виконавцю, на виконанні у якого перебував (перебуває) виконавчий документ;

- 0,5 відсотка стягнутої суми або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом, але не більше 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року, - керівнику органу державної виконавчої служби та його заступникам, яким безпосередньо підпорядкований державний виконавець (крім випадків, передбачених абзацами сьомим - одинадцятим цього пункту).

Згідно з положеннями пункту 4 Порядку фактичним виконанням вважається виконання рішення за виконавчим документом майнового характеру в повному обсязі або частково в порядку, встановленому Законом № 1404-VIII, якщо за таким документом стягнуто виконавчий збір та витрати, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення виконання рішення.

Відповідно до пункту 6 Порядку для виплати винагороди державний виконавець, на виконанні у якого перебував (перебуває) виконавчий документ, подає заяву, в якій зазначаються: реквізити виконавчого документа; номер виконавчого провадження в автоматизованій системі виконавчого провадження; повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника; категорія стягнення за виконавчим документом; розмір стягнутого виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, реквізити платіжних доручень; перелік виконавчих дій та строки їх проведення; розрахунок належної до виплати винагороди; відомості про дотримання критеріїв.

Аналіз наведених вище норм Порядку свідчить про те, що у разі фактичного виконання виконавчого документа майнового характеру у повному обсязі або частково державному виконавцю виплачується винагорода у відсотковому співвідношенні від стягнутої суми або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом, якщо за таким виконавчим документом стягнуто виконавчий збір та витрати, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення виконання рішення.

Як вже встановлено судом, 25.02.2020 державний виконавець прийняв постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки надійшла заява стягувача про повернення виконавчого документа без виконання.

Фактично державний виконавець не вчиняв виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішення суду про стягнення з боржника на користь стягувача присуджених сум за виконавчим листом №537/3949/16-ц від 25.10.2017, виданим крюківським районним судом м.Кременчука, про що свідчить сам факт не стягнення у примусовому порядку суми, зазначеної у вказаному виконавчому документі.

Примусове стягнення за рішення суду фактично виконано приватним виконавцем Скрипником В.Л., на підставі чого винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №67855250, основна винагорода приватного виконавця в сумі 99139,91 стягнута з боржника в повному обсязі, що підтверджується довідкою приватного виконавця Скрипника В.Л. та копією квитанції від 15.12.2021.

На підставі звернення боржника до Крюківського ВДВС м Кременчука про закінчення виконавчого провадження №61430008 з примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору, старшим державним виконавцем Савченко Д.В. правомірно винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №61430008 з примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору б/н виданої 28.08.2019 Крюківським ВДВС м. Кременчука на підставі п.9 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з фактичним виконанням.

З огляду на наведене, твердження відповідача про те, що постанова про закінчення виконавчого провадження №61430008 з примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору не відповідає п.9 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки боржник фактично не сплатив виконавчий збір та підлягає скасуванню є безпідставними.

За таких обставин суд вважає постанову про скасування процесуального документу від 28.12.2021 ВП 61430008, як такою що порушує правило альтернативи встановлене пунктом 1 частини першої статті 42 Закону № 1404-VIII та, відповідно, забезпечення гарантій позивача, як боржника у виконавчому провадженні, на одноразове застосування до нього санкцій передбачених цим Законом.

Отже, обираючи належний спосіб захисту порушеного права позивача, суд вважає за доцільне визнати протиправною та скасувати постанову начальника відділу Крюківського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Дусмурадової Л.Ю. про скасування процесуального документу від 28.12.2021 ВП №61430008 та зобов`язати Крюківський відділ державної виконавчої служби у місті Кременчуці Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Суми) закінчити виконавче провадження №61430008 з примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору №б/н, виданої 28.08.2019 Крюківським ВДВС м. Кременчука та здійснити всі необхідні дії, передбачені статтею 40 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Зважаючи на встановлені в ході судового розгляду фактичні обставини справи та враховуючи вищенаведені норми законодавства, якими урегульовано спірні відносини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Згідно з частиною першою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивач при зверненні до суду сплатила судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

З огляду на ухвалення судом у цій справі рішення про задоволення позовних вимог фізичної особи, понесені позивачем судові витрати сплаченого судового збору у розмірі 992,40 грн належить стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Крюківського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про визнання протиправною та скасування постанови - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову начальника відділу Крюківського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Дусмурадової Л.Ю. про скасування процесуального документу від 28.12.2021 ВП №61430008.

Зобов`язати Крюківський відділ державної виконавчої служби у місті Кременчуці Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Суми) закінчити виконавче провадження №61430008 з примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору №б/н, виданої 28.08.2019 Крюківським ВДВС м. Кременчука, здійснивши всі необхідні дії, передбачені статтею 40 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Кременчуцького відділу державної виконавчої служби у Кременчуцькому районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м.Суми) на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 992,40 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, а також з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених підпунктом 15.5 підпункту 15 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Cуддя С.С. Бойко