Справа № 420/11931/21
Суддя: Данилевич Н.А.
Дата ухвалення: 2022-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

04 липня 2022 року

м. Київ

справа № 420/11931/21

адміністративне провадження № К/990/14577/22

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Данилевич Н.А., перевіривши касаційну скаргу Одеської обласної прокуратури на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2021 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 29 березня 2022 року у справі №420/11931/21 за позовом ОСОБА_1 до Одеської обласної прокуратури про зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

13 червня 2022 року касаційна скарга надійшла до Верховного Суду, як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до статті 327 Кодексу адміністративного судочинства України.

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Одеської обласної прокуратури про стягнення з Одеської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 січня 2021 року у справі № 420/4559/20 про поновлення на посаді ОСОБА_1 , за період з 15 січня 2021 року по 10 червня 2021 року в розмірі 107922 грн.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2021 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 29 березня 2022 року, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з Одеської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 січня 2021 року у справі № 420/4559/20 про поновлення на посаді ОСОБА_1 , за період з 15 січня 2021 року по 10 червня 2021 року в розмірі 108020 грн.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У касаційній скарзі скаржник зазначає, що касаційну скаргу подано на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України (якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме статті 236 Кодексу законів про працю України у таких правовідносинах, коли працівник увесь період невиконання рішення суду про поновлення на роботі фактично працював у відповідача і отримував заробітну плату, але на іншій посаді).

Водночас Верховний Суд не погоджується зі ствердженням відповідача про те, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, оскільки в постанові Верховного Суду від 12 серпня 2020 року у справі № 2140/1510/18 колегія суддів в пункті 31 дійшла висновку, що стаття 236 КЗпП, так само як і стаття 235 КЗпП, не передбачають підстав, на основі яких сума середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення, може бути зменшена. Доводи відповідача про те, що позивач протягом спірного періоду був працевлаштований та отримував заробітну плату могли б бути слушними за іншого законодавчого регулювання, яке передбачало б таку умову/підставу для зменшення суми середнього заробітку за час невиконання рішення про поновлення на посаді чи за час вимушеного прогулу. З огляду на те, що КЗпП таких положень уже не містить, аргументи відповідача в цій частині не спростовують висновків судів попередніх інстанцій в цій справі.

Хоч відмінним є предмет спору і суб`єктний склад спірних правовідносин, але, пам`ятаючи про підстави їх виникнення та власне суть порушеного права, за захистом якого подавався позов у справі №2140/1510/18 у зіставленні з підходом і мотивами суду касаційної інстанції, на яких базується згадана постанова, можна констатувати, що на застосовність правових висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 12 серпня 2020 року у справі № 2140/1510/18, до цієї справи зазначені відмінності не впливають.

Так, стаття 236 КЗпП в період невиконання відповідачем рішення судів щодо поновлення на посаді позивача та оскарження судових рішень не містила підстав, на основі яких сума середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення, могла бути зменшена.

Отже, з огляду на викладене, Суд доходить висновку, що заявник касаційної скарги не навів та не довів наявність підстави, що передбачено пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України

Касаційна скарга лише містить детально викладені фактичні обставини справи, незгоду з рішенням судів попередніх інстанцій та цитування норм законодавства, без зазначення конкретного висновку, який заявник касаційної скарги вважає таким, що викладений з порушенням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене, за такого правового обґрунтування касаційної скарги, Суд вважає безпідставними посилання скаржника на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу касаційного оскарження.

З урахуванням змін до КАС України, внесених Законом України від 15 січня 2020 року № 460-IX і які набрали чинності 8 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття до розгляду і відкриття касаційного провадження.

Фактично доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з судовими рішеннями, переоцінки встановлених судами обставин та досліджених ними доказів, що виходить за межі касаційного перегляду, які визначені статтею 341 КАС України.

Отже, скаржником не викладено передбачені статтею 328 КАС України умови, за яких оскаржувані судові рішення можуть бути переглянуті судом касаційної інстанції на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України, тому касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.

Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Одеської обласної прокуратури на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2021 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 29 березня 2022 року у справі №420/11931/21 за позовом ОСОБА_1 до Одеської обласної прокуратури, про зобов`язання вчинити певні дії - повернути особі, яка її подала.

Копію даної ухвали надіслати учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 КАС України.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

СуддяН.А. Данилевич