Справа № 420/8083/20
Суддя: Кравець О.О.
Дата ухвалення: 2022-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2022 р.м.ОдесаСправа № 420/8083/20
Головуючий в 1 інстанції: Стефанов С.О.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Кравця О.О.
судді Зуєвої Л.Є.
судді Коваля М.П.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2022 року по справі № 420/8083/20, прийнятого у складі судді Стефанова С.О., за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дії щодо виплати пенсії у розмірі десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

25 серпня 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог, просив визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо виплати пенсії ОСОБА_1 у розмірі десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити виплату ОСОБА_1 заборгованість по пенсії за період з 01.12.2019 року по 01.03.2020 рік у розмірі 11 189,37 грн.; визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо виплати пенсії ОСОБА_1 у розмірі десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії за минулий час з 01.03.2020 року по день проведення такого перерахунку без обмеження граничного розміру.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2020 року, адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дії щодо виплати пенсії у розмірі десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково:

визнані протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо виплати пенсії ОСОБА_1 у розмірі десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність;

визнані протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо виплати пенсії ОСОБА_1 у розмірі десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність;

зобов`язане Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії за минулий час з 01.12.2019 року по день проведення такого перерахунку без обмеження граничного розміру із врахуванням раніше виплачених сум;

в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вищевказане судове рішення набрало законної сили 24 грудня 2020 року. 01 лютого 2021 року Одеським окружним адміністративним судом видано позивачу виконавчий лист №420/8083/20.

13 квітня 2022 року від ОСОБА_2 надійшла заява про заміну сторони виконавчого провадження (вхід. №14037/22), в якій заявниця просить замінити стягувача у виконавчому провадженні ВП № 64586467, відкритого відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса) 22.02.2021 року з виконання виконавчого листа №420/8083/20 виданого Одеським окружним адміністративним судом 01.02.2021 року, з ОСОБА_1 на ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) (а/с 60-63 т.2).

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2022 року заява задоволена. Замінено стягувана у виконавчому провадженні ВП № 64586467, відкритого відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса) 22.02.2021 року з виконання виконавчого листа №420/8083/20 виданого Одеським окружним адміністративним судом 01.02.2021 року, з ОСОБА_1 на ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Не погоджуючись з ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2022 року ГУПФ України в Одеській області подало апеляційну скаргу, та просило її скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви.

Вимоги апеляційної скарги позивач обґрунтовує тим, що обов`язковість рішення суду, яке набрало законної сили, забезпечується, в першу чергу, через примусове виконання судових рішень відповідно до Закону України «Про виконавче провадження». Саме таким порядком й скористався ОСОБА_1 (ВП №64586467 від 22.02.2021).

Апелянт також зазначив, що Головним управлінням на підставі рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23.11.2020 по справі № 420/8083/20, яке набрало законної сили 24.12.2020, ОСОБА_1 24.12.2020 проведено перерахунок пенсії за вислугу років, призначеної відповідно Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, з 01.12.2019 без обмеження граничного розміру із врахуванням раніше виплачених сум. Розмір пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2021 становив 20109,79 грн. Інформація про виконання рішення у справі №420/8083/20 Головним управлінням внесена до реєстру судових рішень.

Апелянт вказує на те, що ОСОБА_1 Помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та відповідно ст. 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Відповідно до статті 1219 Цивільного кодексу України до складу спадщини не входять права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема, права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом. На думку апелянта, спірні правовідносини не допускають правонаступництва, та відповідно й заміну сторони у виконавчому провадженні щодо виконання рішення суду в частині зобов`язання Головного управління здійснити перерахунок та виплату пенсії.

27.06.2022 року від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вказує на законність та обґрунтованість ухвали суду 1-ї інстанції, просить залишити її без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2022 року апеляційну скаргу було залишено без руху.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 09 червня 2022 року продовжено строк на усунення недоліків апеляційної скарги.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2022 року відкрито апеляційне провадження у справі.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2022 року призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження.

Апеляційний суд, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 379 КАС України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою заінтересованої особи суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.

Відповідно до ч. 4 ст. 379 КАС України положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 1216 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно з ч. 1 ст. 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема:

1) особисті немайнові права;

2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами;

3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом;

5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Статтею 1227 ЦК України встановлено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Згідно з ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» під виконавчим провадженням як завершальною стадією судового провадження і примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) розуміється сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону.

Згідно ч. 1 та 2 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Положення ч. 5 ст. 15 вказаного Закону передбачають, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Відповідно до ст.8 Конституції України, ст.6 КАС України та ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року ,суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року (надалі - Конвенція) , була ратифікована Законом України N 475/97-ВР від 17.07.97, та відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Згідно ч.1 ст.6 Конвенції , кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції , кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які, на її думку, є необхідними для здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Отже, вищевказана норма гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і в оцінці дотримання "справедливого балансу" в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за яких майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.

Першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету "в інтересах суспільства". Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено "справедливий баланс" між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі "Колишній Король Греції та інші проти Греції" (Former King of Greece and Others v. Greece) [ВП], заява № 25701/94, пп. 79 та 82, ЄСПЛ 2000-XII).

Тлумачення та застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, в який тлумачиться і застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики Суду (див. рішення у справі "Скордіно проти Італії"(Scordino v. Italy) (№ 1) [ВП], № 36813/97, пункти 190 та 191, ECHR 2006-V та п.52 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Щокін проти України" (заяви №№ 23759/03 та 37943/06), від 14 жовтня 2010року, яке набуло статусу остаточного 14 січня 2011року ).

Європейський суд з прав людини у рішенні «Щокін проти України» (№ 23759/03 та № 37943/06) від 14 жовтня 2010 р. визначив концепцію якості закону. Закон повинен бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу «якості закону». В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні судові органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто, вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Як встановлено судом 1-ї інстанції та вбачається з матеріалів справи, відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 05.07.2021 року, ОСОБА_1 помер, про що складено відповідний актовий запис №8820 (а/с 231, т.1).

Також, судом 1-ї інстанції було встановлено, що станом на день смерті ОСОБА_1 , донарахована доплата у розмірі 43 477,23 грн. не була виплачена позивачу.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , дружина померлого ОСОБА_1 , звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою щодо отримання суми недоодержаної пенсії чоловіком (а/с 16 т.2).

Листом від 17.09.2021 року за №16867-16205/К-02/8-1500/21 Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області відмовлено у виплаті недоодержаної пенсії чоловіком (а/с 17 т.2).

Також, 08.11.2021 року ОСОБА_2 звернулася до Пенсійного фонду України щодо отримання суми недоодержаної пенсії (а/с 18 т.2).

Листом від 13.12.2021 року за №35858-37502/К-03/8-2800/21 Пенсійний фонд України відмовив заявниці у виплаті пенсії та повідомив, що недоотримана у зв`язку зі смертю стягувача сума коштів, нарахована на виконання рішення суду, здійснюється на підставі рішення суду про заміну сторони виконавчого провадження (а/с 19 т.2.).

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що членам сім`ї спадкодавця передаються (або включаються до складу спадщини у разі відсутності членів сім`ї) ті суми соціальних виплат, які належали спадкодавцю за життя, проте, не були одержані ним.

При цьому, отримання вказаних коштів законодавець не ставить у залежність від отримання свідоцтва про спадщини.

Судом 1-ої інстанції було встановлено, що ОСОБА_1 мешкав разом із дружиною за адресою: АДРЕСА_1 , а фактично були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується штампом про реєстрацію місця проживання у паспортах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а/с 6 зворот, т.1, а/с 13 зворот т.2.).

Також, з матеріалів справи вбачається, що батьки ОСОБА_1 (батько ОСОБА_3 , 1939 року народження, мати ОСОБА_4 , 1942 року народження), а також діти (син ОСОБА_1 , 1987 року народження та син ОСОБА_5 , 1991 року народження) нотаріально відмовились від прийняття спадщини, що підтверджується належним чином оформленими заявами, які наявні в матеріалах справи (а/с 64-68 т.2.).

Таким чином, оскільки згідно з свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 від 19.08.1986 року заявниця є дружиною померлого ОСОБА_1 , то у відповідності до ст. 1227 ЦК України, набула права на отримання сум пенсії, нарахованих на виконання рішення суду, проте не виплачених за життя.

З вищенаведених правових норм вбачається, що заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником (процесуальне правонаступництво) відбувається виключно за відповідним рішенням суду.

Апеляційний суд зазначає, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження представляє собою процес, який починається з моменту набрання судовим рішенням законної сили і завершується настанням відповідних обставин, передбачених ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження». При цьому, виконавче провадження здійснюється з дотриманням засад верховенства права, за якого кожен з учасників має можливість реалізувати обсяг вимог наданих йому судовим рішенням.

Враховуючи правові позиції Верховного Суду , зазначені у постанові від 10 березня 2021 року у справі № 607/11746/17 та від 25 березня 2020 р. у справі № 640/9124/19, в разі коли національне законодавство, припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, суд зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, в який тлумачиться і застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики ЄСПЛ , а національні судові органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід - вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Тому , апеляційний суд , у зв`язку із колізією норм п. 4 ч. 1 ст. 1219 та ст. 1227 ЦК України, застосовує тлумачення норми ст. 1227 ЦК України на користь особи заявника.

Апеляційний суд також зауважує, що Закон України «Про виконавче провадження» не пов`язує початок реалізації цих прав з ухваленням державним виконавцем рішення про початок примусового виконання рішення на підставі виконавчого документа, а навпаки, за змістом ч. 4 ст.4 цього Закону прямо передбачає можливість виправлення невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, судом за заявою стягувача. Наведене також узгоджується з положеннями ч. 4 ст. 379 КАС України про те, що заміна сторони виконавчого провадження застосовується у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

Таким чином, апеляційний суд вважає обґрунтованим висновок суду 1-ї інстанції щодо обґрунтованості заяви про заміну сторони виконавчого провадження та наявності підстав для її задоволення.

Апеляційний суд вважає, що судом 1-ої інстанції повно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, висновки, викладених в ухвалі суду першої інстанції, відповідають обставинам справи, правильно застосовані та додержані норми процесуального права, ухвалу прийнято повноважним складом суду, суд не приймав рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі, судове рішення прийняте та підписано суддею, який зазначений у судовому рішенні.

Апеляційний суд, доходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та зміни або скасування ухвали суду 1-ої інстанції.

Керуючись ст.8,19,55,125 Конституції України, ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, ст. 3,5,12,14,19,21, 292, 308, 311, 312, 316, 320, 321, 322, 325 КАС України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення, а ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2022 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її підписання та може бути, у разі відповідності вимогам ст.328 КАС України, оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом 30-ти днів.

Повне судове рішення складене та підписане 06 липня 2022 року.

Головуючий суддя Кравець О.О.
Судді Коваль М.П. Зуєва Л.Є.