Справа № 540/8156/21
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2022-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2022 р.м.ОдесаСправа № 540/8156/21

Категорія: 106030000 Головуючий в 1 інстанції: Пекний А. С.

Місце ухвалення: м. Херсон

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - Лук`янчук О.В.

суддів - Бітова А. І.

- Ступакової І. Г.

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Одесі матеріали електронної справи за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2022 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1,в якому просив:

- визнати протиправними дії ВЧ НОМЕР_1 щодо невиплати позивачу середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні (невиплати індексації грошового забезпечення) за період з 12.07.2021 по 11.11.2021;

- зобов`язати відповідача виплатити позивачу середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 12.07.2021 по 11.11.2021, за 122 дні, виходячи з розрахунку 571.45 грн в день у розмірі 69716,9 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначалося, щопозивач проходив військову службу у військової частині НОМЕР_1. 07.08.2019 позивач звільнений з військової служби у запас. Однак, станом на день виключення зі списків особового складу та всіх видів забезпечення відповідач не провів з позивачем розрахунку у повному обсязі, у зв`язку із чим останній звернувся до суду. Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 20.09.2021 у справі №540/3371/21 відповідача зобов`язано нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018. На виконання вказаного рішення відповідач здійснив остаточний розрахунок з позивачем 11.11.2021.

З огляду на викладене, позивач вважає, що після остаточного розрахунку, у нього виникло право на отримання середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні, а саме невиплата індексації грошового забезпечення, що і стало підставою для звернення до суду з цим позовом.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2022 року позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним дій та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково.

Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 5529 (п`ять тисяч п`ятсот двадцять дев`ять) грн 29 коп. за період з 07.08.2019 по 11.11.2021

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, в якій зазначає про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом обставин справи, а тому просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, з посиланням на практику Верховного Суду у постановах по справах №810/1543/17 від 27.06.2018 року, № 823/1919/16 від 10.04.2019 року, зазначає, що позовні вимоги позивача є безпідставними, оскільки Кодекс законів про працю України не розповсюджується на проходження військової служби, а ст. 116, 117 КЗпП не розповсюджується на правовідносини, що виникають у порядку виконання судового рішення про присудження до виплати належних при звільненні сум.Крім того зазначає, що Порядок 100 не підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Згідно ч. 9 ст. 18 КАС України, суд проводить розгляд справи за матеріалами судової справи у паперовій або електронній формі в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

Листом від 18 травня 2022 року Херсонський окружний адміністративний суд повідомив, що у зв`язку із окупацією м. Херсона та Херсонської області, втрачено доступ до матеріалів судових справ Херсонського окружного адміністративного суду у паперовому вигляді, що виключає можливість їх направлення до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Наразі доступ до електронних справ Херсонського окружного адміністративного суду надано у КП «ДСС», що дає можливість розглядати справу за електронними матеріалами.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі ст.311 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу в Збройних Силах України у в/ч НОМЕР_1 та наказом командувача Повітряних Сил Збройних Сил України від 07.08.2019 №167 позивача виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення з 07.08.2019.

На день звільнення позивача зі служби та виключення його із списків особового складу в/ч відповідачем не було виплачено індексацію грошового забезпечення. На день звільнення розрахунок з ним було проведено в сумі 243925,00 грн, до якої входили: оклад за військовим званням (майор) на суму 659,91 грн; посадовий оклад на суму 2290,00 грн; надбавка за вислугу років 1474,96 грн; надбавка за особливості походження служби 2876,17 грн; надбавка за роботу з таємними документами 343,50 грн; премія 938,90 грн; грошова допомога на оздоровлення 17429,25 грн; грошова допомога при звільненні 217865,63 грн; індексація 46,68 грн.

Позивач, не погоджуючись з правомірністю дій ВЧ НОМЕР_1 щодо невиплати йому індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 01.03.2018, звернувся до суду.

Відповідно до рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 20.09.2021 у справі №540/3371/21 ВЧ НОМЕР_1 зобов`язано нарахувати та виплати позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 включно.

Вказане рішення суду набрало законної сили 21.10.2021.

На виконання судового рішення відповідачем нараховано позивачу індексацію грошового забезпечення у розмірі 2901,70 грн та 11.11.2021 виплачено її у сумі 2858,17 грн (утримано військовий збір у сумі 43,53 грн та податок на доходи фізичних осіб у сумі 522,31 грн).

Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються матеріалами справи.

Після отримання зазначеної виплати позивач звернувся до суду з цим позовом з метою отримання компенсації від відповідача за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 12.07.2021 (дата звернення до суду з позовом про виплату індексації грошового забезпечення) по 11.11.2021 (дата остаточного розрахунку).

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з наявності у позивача права на отримання середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні з військової служби, передбаченого статтею 117 КЗпП України, яка полягає у компенсації працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, а тому прийшов до висновку про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 5529 (п`ять тисяч п`ятсот двадцять дев`ять) грн 29 коп. з урахуванням істотності частки невиплаченої у день звільнення індексації грошового забезпечення.

При цьому вказав, що затримка розрахунку тривала в часі з 07.08.2019 по 11.11.2021, а не з 12.07.2021 по 11.11.2021, як стверджує позивач.

Перевіривши матеріали справи, з урахуванням доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.

Спірними питаннями у справі є обґрунтованість заявлених вимог позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні на підставі положень статті 117 КЗпП України.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до абзацу 1 статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Згідно статті 4 КЗпП України законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців не врегульовані положеннями спеціального законодавства.

Згідно статті 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

За приписами статті 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці військовослужбовців не встановлено відповідальність за невиплату або несвоєчасну виплату належних військовослужбовцям сум, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про можливість застосування норм статей 116 та 117 КЗпП як таких, що є загальними.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 01.03.2018 у справах № 806/1899/17, № 806/1551/17, від 19.04.2018 у справі № 806/1183/16 та від 14.03.2019 у справі № 820/660/17 та в постановах Верховного Суду від 28 січня 2021 року (справа № 240/11214/19), від 21 квітня 2021 року (справа №120/3857/19-а).

Колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на всинови Верховного Суду у справах №810/1543/17 від 27.06.2018 року, № 823/1919/16 від 10.04.2019 року, оскільки згідно висновків Великої Палати Верховного Суду у постанові від 30 січня 2019 року (справа №755/10947/17), суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду.

Крім того, колегія суддів зазначає, що метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

За змістом частини першої статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

Частина перша статті 117 КЗпП України стосується випадків, коли роботодавець за відсутності спору умисно або з необережності не проводить остаточний розрахунок з колишнім працівником.

Частина друга статті 117 КЗпП України стосується тих випадків, коли наявний спір між роботодавцем і колишнім працівником про належні до виплати суми та фактично охоплює два випадки вирішення такого спору.

Так, якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій статті 117 КЗпП України). Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальності роботодавця протягом усього періоду прострочення.

Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення, а отже доводи апелянта в цій частині є безпідставними.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13.05.2020 у справі № 810/451/17 (провадження № 11-1210апп19).

Відповідно до правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога, індексація тощо).

Також у постанові Великої Палати Верховного Суду зазначено, що якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій статті 117 КЗпП України). Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальність роботодавця протягом усього періоду прострочення.

Натомість, якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таке правове регулювання є способом досягти балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності у трудових відносинах, враховуючи фактичні обставини, за яких стався несвоєчасний розрахунок та міру добросовісної поведінки роботодавця.

Враховуючи, що позивач проходив службу Військовій частині НОМЕР_1, яка всупереч норм чинного законодавства не здійснила з ним повного розрахунку на день виключення зі списків особового складу, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення на користь позивача середній заробіток за час затримки виплати належних йому при звільненні сум на підставі статті 117 Кодексу законів про працю України, за затримку виплати індексації грошового забезпечення.

Що стосується розрахунку, зробленого судом першої інстанції з урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду, які викладені в постанові від 26.06.2019 р. у справі № 761/9584/15-ц, з урахуванням істотності частки індексації грошового забезпечення невиплаченої у день звільнення по відношенню до середнього заробітку (1,17%), то колегія суддів вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат у сумі 5529,29 грн ((472589,15 х 1,17) / 100), що вірно встановлено та розраховано судом першої інстанції.

Зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було би передбачити з урахуванням статистичних усереднених показників та з урахуванням того, що позивач звернувся за захистом свого права майже через два роки.

Щодо доводів апелянта, що до спірних правовідносин не підлягає застосуванню Порядок № 100, то колегія суддів зазначає наступне.

Середній заробіток працівника згідно з частиною 1 статті 27 Закону України «Про оплату праці» визначається за правилами, закріпленими у «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року (далі - Порядок № 100).

Відповідно до абзацу першого пункту 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Як вбачається з абз. 2 п. 7 Порядку № 260 середньоденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення, належного військовослужбовцю за повний календарний місяць, на кількість календарних днів місяця, за який здійснюється виплата.

Колегія суддів зазначає, що Порядок № 100 регулює загальні засади обчислення середньоденного заробітку та середньої заробітної плати, в той час як Порядок № 260 встановлює особливості обчислення грошового забезпечення для військовослужбовців (поліцейських). При цьому, з аналізу положень Порядку № 260 випливає, що для розрахунку середньоденного та загального розміру середнього грошового забезпечення військовослужбовців потрібно використовувати не робочі, а календарні дні,

Отже, для спірних правовідносин при обчисленні розміру середньоденного грошового забезпечення військовослужбовця слід виходити з числа відпрацьованих календарних днів за цей період проте користуватися Порядком №100, що й було зроблено судом першої інстанції, а тому доводи апелянта в цій частині є безпідставними.

На підставі викладеного у сукупності колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому не дають підстав для задоволення скарги відповідача та скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ст.316 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено та підписано 05 липня 2022року.

Головуючий суддя: О.В. Лук`янчук

Суддя: А.І. Бітов

Суддя: І.Г. Ступакова