Справа № 380/8025/20
Суддя: Данилевич Н.А.
Дата ухвалення: 2022-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

04 липня 2022 року

м. Київ

справа № 380/8025/20

адміністративне провадження № К/990/14787/22

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Данилевич Н.А., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17 травня 2022 року (про скасування рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2021 року) та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17 травня 2022 року (про скасування додаткового рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 січня 2022 року) у справі №380/8025/20 за позовом ОСОБА_1 до Львівської обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним і скасування рішення кадрової комісії, наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення заробітку,-

ВСТАНОВИВ:

13 червня 2022 року касаційна скарга надійшла до Верховного Суду, як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до статті 327 Кодексу адміністративного судочинства України.

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Львівської обласної прокуратури та Офісу Генерального прокурора в якому просив:

- визнати протиправним і скасувати рішення № 4 Дванадцятої кадрової комісії від 07 липня 2020 року про неуспішне проходження атестації ОСОБА_1 ;

- визнати протиправним і скасувати наказ прокуратури Львівської області від 20 серпня 2020 року за №1435к про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника відділу нагляду за додержанням законів органами СБУ та державної прикордонної служби прокуратури Львівської області та органів прокуратури;

- поновити ОСОБА_1 , на посаді заступника начальника відділу нагляду за додержанням законів органами СБУ та державної прикордонної служби Львівської обласної прокуратури та органів прокуратури або на іншій рівнозначній посаді в структурі Львівської обласної прокуратури з 31 серпня 2020 року;

- стягнути з Львівської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2021 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним і скасовано рішення №4 Дванадцятої Кадрової комісії від 07 липня 2020 року про неуспішне проходження атестації .

Визнано протиправним і скасовано наказ прокуратури Львівської області від 20 серпня 2020 року №1435к про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника відділу нагляду за додержанням законів органами СБУ та державної прикордонної служби прокуратури Львівської області та органів прокуратури.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника відділу нагляду за додержанням законів органами СБУ та державної прикордонної служби прокуратури Львівської області та органів прокуратури з 01 вересня 2020 року. Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді допустити до негайного виконання.

Стягнуто з Львівської обласної прокуратури , місцезнаходження: 79005, м. Львів, проспект Шевченка, буд. 17/19 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01 вересня 2020 року по 06 грудня 2021 року у розмірі 454 123 (чотириста п`ятдесят чотири тисячі сто двадцять три) грн. 09 коп. з проведенням необхідних відрахувань відповідно до вимог чинного законодавства. Рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за один місяць у розмірі 30703 (тридцять тисяч сімсот три) грн 29коп. допущено до негайного виконання з проведенням необхідних відрахувань відповідно до вимог чинного законодавства.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17 травня 2022 року апеляційні скарги Офісу Генерального прокурора, Львівської обласної прокуратури задоволено.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2021 року у справі № 380/8025/20 скасовано та прийнято постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Львівської обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним і скасування рішення кадрової комісії, наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення заробітку відмовлено.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Так, у справі, що розглядається, судами попередніх інстанцій було встановлено, що комісія провела співбесіду з позивачем, після чого, враховуючи результати проведеної співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності, ухвалила рішення про неуспішне проходження атестації позивачем.

У касаційній скарзі скаржник зазначає, що касаційну скаргу подано на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України (якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду №120/112/20-а, №340/3563/20, №640/458/20, №640/449/20, №500/2670/20, №360/3469/20, №640/906/20.

Верховний Суд звертає увагу, що лише вибіркове цитування уривків з постанов Верховного Суду не є належним правовим обґрунтуванням підстав касаційного оскарження, передбаченим частиною четвертою статті 328 КАС України.

Скаржник обмежився цитуванням пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України та вказанням переліку справ, висновки у яких не були враховані судом апеляційної інстанції під час розгляду справи. Між тим, формальне зазначення вказаної підстави касаційного оскарження, суд відхиляє, оскільки самого лише зазначення постанов Верховного Суду недостатньо, скаржник повинен зазначити щодо застосування якої норми права в ній викладено висновок.

Заявник касаційної скарги зазначає, що судом апеляційної інстанції неправильно застосовано норми процесуального та матеріального права, а саме:

- пункту 3 частини другої статті 2 КАС України - не перевірено «обґрунтованість» доводів рішення кадрової комісії»;

- частини першої статті 90 КАС України - не дотримано правил оцінки доказів, які наявні в матеріалах справи та спростування доводів кадрової комісії;

- абзацу 3 пункту 12 Порядку роботи кадрових комісій, затвердженого наказом Генерального прокурора від 17 жовтня 2019 року №233 - щодо нездійснення належної перевірки відповідності рішення кадрової комісії вимозі вмотивованості рішення про неуспішне проходження атестації;

- підпункту 2 пункту 19 розділу ІІ Прикінцеві і перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи прокуратури» та пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру»: передбачено, що звільнення прокурорів за пунктом 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» повинно відбуватись за умови наявності рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором. Водночас при протиправності рішення кадрової комісії протиправним є і наказ, винесений на його підставі;

- пункту 2 частини першої статті 325 КАС України - в частині повноважень суду апеляційної інстанції при розгляді апеляційної скарги на рішення про часткове задоволення позову. Суд апеляційної інстанції, на думку скаржника, в частині відмови у задоволенні позову судом першої інстанції повинен був змінити мотивувальну частину рішення щодо відмови.

Проте, Верховний Суд наголошує, що вищевказані норми є загальними, а касаційна скарга не містить об`єктивних мотивів щодо неправильного застосування цих норм судом та необхідність висновку Верховного Суду щодо них саме у цій справі. Так, зазначивши про норми закону заявник не виклав їх у взаємозв`язку з обставинами справи та у контексті індивідуальних ознак, обмежившись власним тлумачення щодо дискреційних повноважень кадрової комісії, фразами про незаконність судового рішення та відсутності правової оцінки його доводам щодо протиправності рішення про неуспішне проходження атестації позивачем за наслідками проведення співбесіди (третій етап).

Обґрунтування підстав касаційного оскарження рішення суду апеляційної інстанції зводиться до викладення обставин справи, цитування нормативно правових актів, зазначення, що судом апеляційної інстанції ухвалена постанова з неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, які є загальними, що не є належним правовим обґрунтуванням підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України.

Скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися.

Також заявник касаційної скарги послався на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України (якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах в частині порушення норм процесуального права, а саме статті 315 КАС України, при скасуванні рішення суду першої інстанції, яким позов задоволено частково, та відсутності висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах).

Разом з тим, у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України недостатньо самого лише посилання на такий підпункт, необхідно зазначити щодо якого саме питання застосування норми права у подібних правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду. Скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.

Касаційна скарга в частині наведених у ній обґрунтувань містить лише детально викладені фактичні обставини справи, незгоду з рішенням суду апеляційної інстанції та цитування норм законодавства.

З огляду на викладене, за такого правового обґрунтування касаційної скарги, Суд вважає безпідставними посилання скаржника на пункти 1 та 3 частини четвертої статті 328 КАС України як на підстави касаційного оскарження.

З урахуванням змін до КАС України, внесених Законом України від 15 січня 2020 року № 460-IX і які набрали чинності 8 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття до розгляду і відкриття касаційного провадження.

Фактично доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з судовим рішенням, переоцінки встановлених судами обставин та досліджених ними доказів, що виходить за межі касаційного перегляду, які визначені статтею 341 КАС України.

Отже, скаржником не викладено передбачені статтею 328 КАС України умови, за яких оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції може бути переглянута судом касаційної інстанції на підставі пункту 1 та 3 частини четвертої статті 328 КАС України, тому касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.

Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17 травня 2022 року (про скасування рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2021 року) та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17 травня 2022 року (про скасування додаткового рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 січня 2022 року) у справі №380/8025/20 за позовом ОСОБА_1 до Львівської обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним і скасування рішення кадрової комісії, наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення заробітку - повернути особі, яка її подала.

Копію даної ухвали надіслати учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 КАС України.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

СуддяН.А. Данилевич