Справа № 380/4398/22
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2022-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2022 рокуЛьвівСправа № 380/4398/22 пров. № А/857/7937/22
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Сеника Р.П.,

суддів Онишкевича Т.В., Судової-Хомюк Н.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02 травня 2022 року у справі № 380/4398/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Сколівського відділу державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про зобов`язання вчинити дії,-

суддя в 1-й інстанції Гавдик З.В.,

час ухвалення рішення 29.04.2022 року,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складання повного тексту рішення 02.05.2022 року,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із вищевказаним адміністративним позовом до Сколівського відділу державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Львів), в якому просив:

- Зобов`язати Сколівський відділ державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Львів) винести постанови про скасування заходів примусового виконання по виконавчих провадженнях №№ 62868869, 59807087, 62868780, 59296256 де ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) являвся боржником.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що на виконані у Сколівському ВДВС у Стрийському районі ЗМУМЮ (м. Львів) перебували виконавчі провадження №№ 62868869, 59807087, 62868780, 59296256 де позивач був боржником. Всі ці виконавчі провадження завершені на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України Про виконавче провадження та як вбачається з тексту таких постанов, у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Термін повторного пред`явлення до виконання визначений ч. 1 ст. 12 Закону України Про виконавче провадження по вище зазначеним виконавчим документам закінчився.

Проте, дані виконавчі провадження висвітлюються в Єдиному реєстрі боржників, за даними позивача, що в свою чергу обмежує та порушує його права на вчинення реєстраційних дій в нотаріуса чи реєстратора, оскільки такі особи зобов`язані повідомляти виконавця про звернення до них, у відповідності до ч. 3 ст. 9 Закону України Про виконавче провадження та відмовити у вчиненні реєстраційних дій.

24.01.2022 року позивачем до відповідача подано заяву про винесення постанов про скасування заходів примусового виконання у виконавчих провадженнях № 62868869, 59807087, 62868780, 59296256 з посиланням на те, що такі виконавчі провадження завершені.

Позивач як аргумент зазначає вимоги ч. 4 ст. 40 Закону України Про виконавче провадження, яка встановлює, що відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті під час примусового виконання рішення заходи, про що виконавець виносить відповідну постанову.

Позивач вказує, що законодавець чітко визначив підстави винесення постанови про скасування заходів примусового виконання, а саме в разі повернення виконавчого документа стягувану з підстав визначених ч. 1 ст. 37, що включає в себе всі 11 пунктів цієї частини, та закінчення виконавчого провадження відповідно до п. 5, 19 ч. 1 ст. 39 Закону України Про виконавче провадження, де винесення постанови про скасування заходів примусового виконання являється обов`язковою дією виконавця, на виконанні у якого перебували такі виконавчі провадження, про що прямо вказано в ч. 4 ст. 40 Закону України Про виконавче провадження та в п. 20 роз. III Інструкції з організації примусового виконання рішень.

З наведених підстав позивач просив позов задовольнити.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 02 травня 2022 року у справі № 380/4398/22 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції оскаржив позивач, подавши на нього апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що винесене з порушенням норм як матеріального так і процесуального права.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає мотиви аналогічні мотивам, викладених у позовній заяві.

Просить скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02 травня 2022 року у справі № 380/4398/22 та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог скаржника, виходячи із такого.

Відповідно до ч.1 ст.309 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи позовні вимоги у справі, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги позивача про зобов`язання відповідача винести постанови про скасування заходів примусового виконання по виконавчих провадженнях №№ 62868869, 59807087, 62868780, 59296256 де позивач є боржником, задоволенню не підлягають, оскільки на переконання суду першої інстанції, неможливо зобов`язати відповідача вчиняти певні дії, якщо для їх вчинення відсутні законі підстави та умови.

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Встановлено, підтверджено матеріалами справи, що у Сколівському відділі державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), перебували виконавчі провадження № 62868869, 59807087, 62868780, 59296256 по яких винесено постанови про повернення виконавчих документів стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України Про виконавче провадження, так як у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

24.01.2022 року позивачем до відповідача подано заяву про винесення постанов про скасування заходів примусового виконання у виконавчих провадженнях № 62868869, 59807087, 62868780, 59296256 з посиланням на те, що такі виконавчі провадження завершені.

Листом від 28.01.2022 року № 1049 Сколівським відділом державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) повідомлено позивача, що винесення постанови про скасування заходів примусового виконання згідно підстав викладених у заяві не передбачено Законом України Про виконавче провадження.

Не погодившись з таким, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Зміст спірних правовідносин полягає в тому, що відомості про позивача в Єдиному реєстрі боржників порушують його права на вчинення реєстраційних дій, відповідно позивач просить зобов`язати відповідача винести постанови про скасування заходів примусового виконання по виконавчих провадженнях.

З приводу спірних правовідносин колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно із ст.1 Закону України № 1404-VІІІ від 02.06.2016р. «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди (п.п.1, 5 ч.1 ст.3 наведеного Закону).

Згідно із ст. 18 Закону України Про виконавче провадження, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України Про виконавче провадження, виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Згідно із ч. 4 ст. 40 Закону України Про виконавче провадження, у разі якщо після повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених частиною першою статті 37 цього Закону, встановлено, що виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, незалежно від дати укладення такої угоди, арешти з майна боржника знімаються, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті під час примусового виконання рішення заходи, про що виконавець виносить постанову, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, виконавець вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Згідно із ч.ч.1, 2, 5, 6 ст.9 вказаного Закону єдиний реєстр боржників - це систематизована база даних про боржників, що є складовою автоматизованої системи виконавчого провадження та ведеться з метою оприлюднення в режимі реального часу інформації про невиконані майнові зобов`язання боржників та запобігання відчуженню боржниками майна.

Відомості про боржників, включені до Єдиного реєстру боржників, є відкритими та розміщуються на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України (ч.1).

Реєстрація боржника в Єдиному реєстрі боржників не звільняє його від виконання рішення (ч.2).

Відомості про боржника вносяться до Єдиного реєстру боржників (крім відомостей щодо боржників, якими є державні органи, органи місцевого самоврядування, а також боржників, які не мають заборгованості за виконавчим документом про стягнення періодичних платежів більше трьох місяців, та боржників за рішенням немайнового характеру) одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження (ч.5).

Єдиний реєстр боржників містить такі відомості: 1) прізвище, ім`я, по батькові (за наявності), дата народження боржника - фізичної особи або найменування, ідентифікаційний код юридичної особи у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань боржника - юридичної особи; 2) найменування органу або прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка видала виконавчий документ; 3) найменування органу державної виконавчої служби або прізвище, ім`я, по батькові приватного виконавця, номер засобу зв`язку та адреса електронної пошти виконавця; 4) номер виконавчого провадження; 5) категорія стягнення (аліменти, штраф тощо) (ч.6).

Відповідно до ч.7 ст.9 цього Закону відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 цього Закону або повернення виконавчого документа до суду на підставі статті 38 цього Закону чи в день встановлення виконавцем факту відсутності заборгованості за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів.

У свою чергу, приписами п.п.1, 3, 11 ч.1 ст.37 зазначеного Закону визначено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа (п.1); стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення (п.3); запроваджено тимчасову адміністрацію банку-боржника, крім рішень немайнового характеру (п.11).

Аналогічні норми передбачені Положенням про автоматизовану систему виконавчого провадження, затв. наказом Міністерства юстиції України № 2432/5 від 05.08.2016р., відповідно до п.2 розділу І якого єдиний реєстр боржників - систематизована база даних про боржників, що є складовою Системи та ведеться з метою оприлюднення в режимі реального часу інформації про невиконані майнові зобов`язання боржників та запобігання відчуженню боржниками майна.

Згідно з п.п.6, 7 розділу Х цього Положення система виключає відомості про боржника з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови: про закінчення виконавчого провадження згідно зі статтею 39 Закону України «Про виконавче провадження»; про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження»; про скасування заходів примусового виконання за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів. У разі скасування постанови про відкриття виконавчого провадження відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників. У разі відновлення виконавчого провадження відомості про боржника вносяться до Єдиного реєстру боржників.

Із аналізу викладених приписів вказаних Закону та Положення слідує, що чинним законодавством визначено вичерпний перелік підстав, за яких відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників.

Як підтверджено матеріалами справи та не заперечується сторонами, на виконані у Сколівському ВДВС у Стрийському районі ЗМУМЮ (м. Львів) перебували виконавчі провадження №№ 62868869, 59807087, 62868780, 59296256 де позивач був боржником. Всі ці виконавчі провадження завершені на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України Про виконавче провадження та як вбачається з тексту таких постанов, у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

При цьому, жодним іншим нормативно-правовим актом не передбачено прямої чи опосередкованої можливості вилучення відомостей про боржника з ЄРБ з інших підстав, ніж ті, що визначені ч.7 ст.9 Закону №1404-VIII та п.6 Розділу Х Положення №2432/5, у тому числі на підставі рішення суду.

Враховуючи зазначені вище встановлені обставини справи у контексті наведених вимог законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги позивача про зобов`язання відповідача винести постанови про скасування заходів примусового виконання по виконавчих провадженнях №№ 62868869, 59807087, 62868780, 59296256 де позивач є боржником, задоволенню не підлягають, оскільки неможливо зобов`язати відповідача вчиняти певні дії, якщо для їх вчинення відсутні законі підстави та умови.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

З огляду на викладене вище, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вжив усіх заходів для всебічного і повного дослідження обставин справи та ухвалив законне й обґрунтоване рішення.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАСУ України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доводів, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Відповідно до ст.139 КАС України судовий збір розподілу не підлягає.

Керуючись ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325,328, 329 КАС України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02 травня 2022 року у справі № 380/4398/22 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. П. Сеник
судді Т. В. Онишкевич
Н. М. Судова-Хомюк
Повне судове рішення складено 05.07.2022 року