Справа № 932/6610/21(2а/932/296/21)
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2022-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

05 липня 2022 року м. Дніпросправа № 932/6610/21 провадження №2а/932/296/21

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Дніпрі апеляційну скаргу Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради

на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 жовтня 2021 року (суддя Кудрявцева Т.О.) по справі №932/6610/21 (провадження №2-а/932/296/21) за позовом ОСОБА_1 до Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради в особі інспектора з паркування відділу контролю за паркуванням Колісника Ігоря Івановича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову від 19 липня 2021 року серії РАП № 302499381 про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 152-1 КУпАП.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що спірною постановою на нього накладено адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, суть якого полягала в неоплаті вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування транспортних засобів. З такою постановою позивач не погоджувався та зазначав, що він є інвалідом ІІ групи, а тому має право на безоплатне паркування.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 жовтня 2021 року адміністративний позов задоволено.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач є особою, якій встановлено ІІ групу інвалідності, у зв`язку з чим, у відповідності до ст..30 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», останній має право на безоплатне паркування.

Крім цього, суд виходив з того, якщо постанова не містить даних про технічний засіб, яким адміністративне правопорушення зафіксовано, то така постанова не є належним доказом вини особи, а в силу принципу презумпції невинуватості, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального права, неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, які мають значення для справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати повністю та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову. Обгрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, відповідач посилається на те, що право особи, якій встановлено інвалідність, на безоплатне паркування виникає лише за наявності таких

умов, як: паркування в спеціально відведених місцях (місця для інвалідів); наявність на транспортному засобі розпізнавального знаку «водій з інвалідністю». Оскільки у спірному випадку транспортний засіб, належний позивачу, був розміщений не у спеціально відведеному місці для осіб з інвалідністю та не мав розпізнавального знаку, то позивача, як власника транспортного засобу, правомірно притягнуто до відповідальності. Також відповідач не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскаржувана постанова не містить необхідних реквізитів та зазначає, що в постанові зазначено технічний засіб, яким зафіксовано адміністративне правопорушення.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження з підстав, передбачених п.2 ч.1 ст.311 КАС України.

Перевіривши, в межах доводів апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що 19 липня 2021 року інспектором з паркування відділу контролю за паркуванням Колісником І.І., було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення серії РАП № 302499381, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 152-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 360,00 гривень за порушення абз. 2 п.26 Правил паркування транспортного засобу.

В постанові зазначено, що 05.07.2021 року о 10 год. 41 хв. по вул. Харківська від вул. Магдебурзького права до вул. Глінки, Д1006, транспортним засобом Renault Megane Scenic, д.н.з. НОМЕР_1 здійснено користування майданчиком для платного паркування, що знаходиться за по вул. Харківська від вул. Магдебурзького права до вул. Глінки м.Дніпро, з неоплатою вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування транспортних засобів, більш як за 10 хв. користування майданчиком, чим порушено вимоги абз. 2 п. 26 Правил паркування транспортних засобів, затверджених постановою КМУ від 03.12.2009 року № 1342 , внаслідок чого було вчинене адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 152-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Правомірність та обґрунтованість вказаної постанови відповідача є предметом спору, який передано на вирішення суду.

За наслідками перегляду справи суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову, з огляду на таке.

Щодо суті правопорушення.

Частиною 1 статті 152-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено наступне: порушення правил паркування транспортних засобів, у тому числі неоплата вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування за кожну добу користування, тягне за собою накладення штрафу в двадцятикратному розмірі від вартості однієї години послуги з користування тим майданчиком для платного паркування транспортних засобів, на якому знаходиться транспортний засіб у момент порушення.

Приміткою статті 152-1 КУпАП вказано, що під неоплатою вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування слід розуміти неоплату вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування транспортних засобів більш як за 10 хвилин користування майданчиком для платного паркування транспортних засобів (крім майданчиків, обладнаних автоматичними в`їзними та виїзними терміналами, на яких оплата відбувається під час виїзду з майданчика).

Отже, порушення правил паркування, у тому числі неоплата вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування, є підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.152-1 КУпАП.

Згідно статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до примітки до статті 14-2 КУпАП режим фотозйомки (відеозапису) передбачає здійснення уповноваженою посадовою особою фото/відеофіксації обставин порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів, а саме: дати, часу (моменту), місця розташування транспортного засобу по відношенню до нерухомих об`єктів та/або географічних координат, інших ознак наявності складу адміністративного правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу. При здійсненні фотозйомки обов`язковою є наявність не менше двох зображень транспортного засобу, отриманих з різних або протилежних ракурсів, а в разі фіксації порушення, що полягає у неоплаті вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування в межах населеного пункту, в якому не впроваджена автоматизована система контролю оплати паркування, обов`язковою є наявність додаткового зображення (зображень), що фіксує відсутність документа про оплату послуг з користування майданчиком для платного паркування під лобовим склом транспортного засобу.

Отже, належним чином оформлені матеріали фото/відеофіксації є допустимими доказами порушень правил паркування транспортних засобів.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що інспектором з паркування Колісник І.І. здійснювалась фотофіксація обставин порушення правил паркування, що зафіксовані в спірній постанові, в режимі фотозйомки.

Так, в ході судового розгляду справи відповідачем долучено до матеріалів справи фотознімки, які відображають: дату порушення 05.07.2021; місце розташування транспортного засобу Renault Megane Scenic, д.н.з. НОМЕР_1 (географічні координати); місце розташування транспортного засобу по відношенню до дорожньої розмітки (зона дії майданчика для паркування), час вчинення порушення: з 10:28 (10 год. 28 хв.) по 10:42 (10 год. 42 хв.).

При цьому, суд бере до уваги, що на даних фотознімках розташування вищезазначеного автомобіля є однаковим (не змінювалось), автомобіль припаркований на тому ж паркувальному місці та розміщений однаково по відношенню до ліній розмітки паркувального майданчика та прилеглої території.

Отже, у спірному випадку відповідачем надано оформлені у відповідності із вимогами ст.14-2 КУпАП фотоматеріали, які однозначно та безперечно свідчать про факт знаходження автомобіля Renault Megane Scenic, д.н.з. НОМЕР_1 на майданчику для платного паркування більш ніж 10 хвилин.

Оплата вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування, що не спростовано позивачем, здійснена не була.

Як того вимагають приписи статті 283 КУпАП України, спірна постанова по справі про адміністративне правопорушення містить посилання на технічний засіб, яким здійснено фіксацію правопорушення (LOGIC INSTRUMENT FIELDBOOK K80V2).

З огляду на наведене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про доведеність відповідачем факту порушення правил паркування, обставини якого зафіксовані в спірній постанові.

Щодо суб`єкта вчиненого правопорушення.

Позивач в заявленому позові, посилався на те, що оскільки він є особою з інвалідністю, то він має право не безоплатне паркування.

Не ставлячи під сумнів право особи, якій встановлено інвалідність, на безоплатне паркування, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ч.6 ст.30 ЗУ Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні власники спеціально обладнаних чи відведених майданчиків для паркування забезпечують виділення та облаштування в межах майданчиків місць для безоплатного паркування транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю. Водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю, у тому числі на транспортних засобах, що належать підприємствам, установам, організаціям, які здійснюють діяльність у сфері соціального захисту населення, та громадським об`єднанням осіб з інвалідністю, мають право на встановлення на транспортному засобі розпізнавального знака "Водій з інвалідністю" та під час перевезення осіб з інвалідністю користуються всіма перевагами, що надаються водіям з інвалідністю. Водії, які керують транспортними засобами, на яких встановлений розпізнавальний знак "Водій з інвалідністю", повинні мати при собі документи, що підтверджують інвалідність водія або одного з пасажирів. Кількість місць, призначених для безоплатного паркування транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю, становить не менше 10 відсотків загальної кількості місць на спеціально обладнаних чи відведених майданчиках для паркування, але не менше одного місця з позначенням таких місць відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою.

Надані відповідачем докази свідчать про те, що при влаштуванні майданчику для паркування транспортних засобів за адресою: вул. Харківська від вул. Магдебурзького права до вул. Глінки м.Дніпро, передбачено (наявні) 6 місць з 53 машино-місця для паркування транспортних засобів, зазначених у частині шостій статті 30 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні».

Статтею 52-2 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що при розміщенні транспортних засобів на майданчику для платного паркування особи, які розміщують транспортні засоби на такому майданчику, оплачують вартість послуг за користування майданчиком для платного паркування транспортного засобу згідно з тарифом, встановленим органом місцевого самоврядування відповідно до порядку формування тарифів на послуги з користування майданчиками для платного паркування транспортних снобів, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

Положення частини першої цієї статті не застосовуються у випадках, визначених частиною шостою та сьомою статті 30 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» щодо місць для безоплатного паркування.

Таким чином, умовою набуття особою з інвалідністю права на безоплатне користування на майданчику для платного користування, є розташування транспортного засобу на місці для безоплатного паркування з урахуванням дорожніх знаків та дорожньої розмітки, якими такі місця визначені.

У спірному випадку відповідачем доведено та не спростовано позивачем те, що транспортний засіб, належний позивачу, не був розміщений на місці для безоплатного паркування, а отже відповідачем правомірно було притягнуто позивача, як власника транспортного засобу, до адміністративної відповідальності.

З цих підстав суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо неправомірності притягнення позивача до відповідальності, у зв`язку з чим вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись п.2 ч.1 ст.315, ст.ст. 317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради задовольнити.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 жовтня 2021 року по справі №932/6610/21 (провадження №2-а/932/296/21) скасувати та прийняти нову постанову.

В задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати прийняття та відповідно до ч.3 ст.272 Кодексу адміністративного судочинства України касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 05.07.2022

Головуючий - суддя Я.В. Семененко

суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк