Справа № 340/1281/22
Суддя: Малиш Н.І.
Дата ухвалення: 2022-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

06 липня 2022 року м. Дніпросправа № 340/1281/22

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Малиш Н.І. (доповідач), суддів: Баранник Н.П., Щербака А.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2022 року (суддя 1-ї інстанції Науменко В.В.) у справі №340/1281/22 за позовом ОСОБА_1 до Кіровоградської обласної прокуратури про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

11.02.2022р. позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Кіровоградської обласної прокуратури про визнання протиправною бездіяльність Кіровоградської обласної прокуратури щодо не нарахування та невиплати заробітної плати у формі компенсації за роботу у вихідні, святкові і неробочі дні; зобов`язання Кіровоградську обласну прокуратуру нарахувати та виплатити заробітну плату у формі компенсації за роботу у вихідні, святкові і неробочі дні; стягнути з Кіровоградської обласної прокуратури на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 30 квітня 2020 року по день фактичного розрахунку.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 2007 по 30.04.2020 перебував на прокурорсько-слідчих посадах в органах прокуратури Кіровоградської області, та наказом №97к від 29.04.2020 був звільнений з органів прокуратури на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру».

Зазначає, що під час роботи в органах прокуратури у відповідності до наказів прокурора області залучався до чергування, у тому числі у вихідні, святкові та неробочі дні проте за роботу у вихідні, святкові та неробочі дні позивачу, у порушення вимог КЗпПУ, не було нараховано та виплачено заробітну плату у встановленому Законом розмірі. Такі суми не були виплачені позивачу також і під час розрахунку при звільненні.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Позивачем на вказане рішення суду подано апеляційну скаргу, в якій зазначає на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та прийняти нове, яким позов задовольнити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права у правовідносинах, що виникли. Зокрема зазначено, що до дані правовідносини регулюються нормами КЗпП України.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, відмовивши у задоволенні апеляційної скарги.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст. 311 КАС України.

Перевіривши рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач працював на прокурорсько-слідчих посадах прокуратури Кіровоградської області.

Наказом прокурора Кіровоградської області №97к від 29.04.2020 позивача звільнено з посади прокурора другого відділу процесуального керівництва управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях прокуратури області, на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру», з 30.04.2020 (а.с. 12).

Також, відповідно матеріалам справи, позивач був включений до графіку чергувань у прокуратурі Кіровоградської області, а саме з 09-00 години до 18-00 години за основним місцем роботи згідно займаної посади, а з 18-00 години того ж дня до 09.00 години наступного дня у черговій частині прокуратури Кіровоградської області, у такі дати: 16.05.2018, 18.09.2018, 01.10.2018, 21.12.2018, 25.01.2019, 07.03.2019, 22.05.2019, 05.08.2019, 12.11.2019, 27.02.2020; а також залучався до чергування протягом доби, з 09.00 години до 09.00 години наступної доби, у вихідні та святкові дні в черговій частині прокуратури Кіровоградської області, а саме: 28.07.2018 (субота), 10.11.2018 (субота), 14.04.2019 (неділя), 05.10.2019 (субота). (а.с. 61, 69, 72, 76, 80, 84, 88, 92, 96, 100)

Такі чергування проводились з метою виконання наказів та вказівок Генерального прокурора України, створення оптимальних умов організації роботи слідчо-оперативних груп, своєчасного отримання інформації про вчинення тяжких, особливо тяжких злочинів та інших резонансних подій, а також своєчасного інформування про їх вчинення прокурора вищого рівня.

Чергування полягало у прийманні, опрацюванні та аналізі відповідної інформації, її перевірці та доведенні її до відома керівництва прокуратури Кіровоградської області та Генеральної прокуратури України.

Згідно листа-відповіді Кіровоградської обласної прокуратури, наданої на звернення позивача, останньому повідомлено, що грошова компенсація за чергування не передбачена законом, тому відсутні підстави для її виплати (а.с. 34).

З підстав не здійснення відповідачем нарахування та виплати заробітної плати за роботу за час чергування, та нездійснення такої під час звільнення, позивач и звернувся до суду із зазначеним позовом.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову дійшов висновку, що залучення позивача до чергування обумовлювалось необхідністю негайного вирішення невідкладних оперативних питань та координації роботи прокуратури Кіровоградської області шляхом отримання, оброблення та подальшої передачі певної оперативної інформації. Виконання подібної роботи не передбачено посадовою інструкцією позивача, тобто останній під час чергування не виконував свої трудові (службові) функції, а отже позивач залучався саме до чергування, а не до виконання своїх посадових обов`язків у надурочний час, вихідні або святкові дні. Чергування у вихідний день не підлягає оплаті, а за нього надається відгул і в табелі обліку використання робочого часу ці години чергування не зазначаються, а отже підстави для стягнення заборгованості по заробітній платі, а відтак і середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відсутні.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України визначено Законом України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року, відповідно до статті 4 якого організація та діяльність органів прокуратури визначаються Конституцією України, цим та іншими законами України. Цим Законом, окрім іншого, визначено структуру, порядок прийняття на посади, проходження служби і звільнення з посад в органах прокуратури України, а також врегульовано питання нарахування й виплати заробітної плати прокурорсько-слідчим працівникам.

Стаття 81 Закону України «Про прокуратуру» передбачає, що заробітна плата прокурора регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами. Заробітна плата прокурора складається з посадового окладу, премій та надбавок за: вислугу років; виконання обов`язків на адміністративній посаді та інших виплат, передбачених законодавством. Преміювання прокурорів здійснюється в межах фонду преміювання, утвореного в розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду оплати праці.

Питання оплати праці працівників прокуратури України врегульовано постановою Кабінету Міністрів України від 31 травня 2012 року №505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури», яка передбачає що прокурорсько-слідчим працівникам встановлюється доплата за виконання особливо важливої роботи, при визначенні якої враховується інтенсивність і напруженість у роботі, ступінь завантаженості й складність виконуваної роботи.

Як свідчать встановлені обставини справи, позивач, був включений до графіків чергувань, що обумовлювалось необхідністю негайного вирішення невідкладних оперативних питань та координації роботи прокуратури Кіровоградської області шляхом отримання, оброблення та подальшої передачі певної оперативної інформації. Виконання подібної роботи не передбачено посадовою інструкцією позивача, тобто останній під час чергування не виконував свої трудові (службові) функції.

Позивач залучався саме до чергування, а не до виконання своїх посадових обов`язків у надурочний час, вихідні або святкові дні. Інших доказів суду не надано.

З огляду на норми наведеного законодавства, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що питання оплати праці працівників органів прокуратури, їхнього матеріального й соціального забезпечення як державного органу, що фінансуються з бюджету, здійснюється відповідно до Закону України «Про прокуратуру» та не передбачає здійснення оплати за чергування, а за нього надається відгул і в табелі обліку використання робочого часу ці години чергування не зазначаються.

Стосовно посилань скаржника на те, що в даному випадку порядок оплати працівників органів прокуратури за роботу в понадурочний час, а саме чергування, регламентується нормами КЗпП України, колегія суддів зазначає наступне.

Питання оплати праці працівників прокуратури має свої специфічні особливості, в тому числі у частині їх правового регулювання. Якщо положення вказаних Законів України «Про прокуратуру» встановлюють і регулюють види складових заробітної плати, то положення актів Кабінету Міністрів України врегульовують порядок, умови і розмір таких виплат. Зокрема, таким актом є прийнята Кабінетом Міністрів України постанова від 31 травня 2012 року №505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури».

Вказані нормативно-правові акти не передбачають виплату працівникам органів прокуратури України компенсації за роботу в надурочний час.

Також ці нормативно-правові акти є спеціальними стосовно положень Кодексу законів про працю України.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Правовідносини, які виникають під час проходження публічної служби, за наявності спеціального законодавства регулюються останнім.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 26.05.2020р. справа №820/1267/16.

Відтак, колегія суддів суду апеляційної інстанції відхиляє доводи апеляційної скарги щодо застосування до спірних правовідносин положень Кодексу законів про працю України.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції вірно встановив обставини справи та ухвалив рішення з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, підстави для скасування судового рішення відсутні.

Розподіл судових витрат не здійснюється відповідно до ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 139, 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2022 року у справі №340/1281/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки визначені ст.ст 328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя Н.І. Малиш

суддя Н.П. Баранник

суддя А.А. Щербак