Справа № 140/993/22
Суддя: Плахтій Наталія Борисівна
Дата ухвалення: 2022-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2022 року ЛуцькСправа № 140/993/22

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Плахтій Н.Б.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України у Волинській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Громадянин Арабської Республіки Єгипет ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся з позовом до Управління Державної міграційної служби України у Волинській області (далі відповідач, УДМСУ у Волинській області) про визнання протиправними дій щодо відмови у прийнятті документів для оформлення посвідки на тимчасове проживання у зв`язку з порушенням строків подання документів; зобов`язання прийняти та розглянути документи громадянина Єгипту ОСОБА_1 для оформлення посвідки на тимчасове проживання з метою возз`єднання сім`ї з особами, які є громадянами України, враховуючи те, що строк подачі таких документів ним не порушено.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 13.01.2022 позивачем отримано повідомлення про відмову в прийнятті документів від 15.12.2021, яким громадянину Єгипту ОСОБА_1 відмовлено в прийнятті документів для оформлення посвідки на постійне місце проживання згідно п.п.6 п.62 Постанови КМУ №321 від 25.04.2018. Документом, який підтверджує законність проживання на території України позивача є посвідка на тимчасове проживання № НОМЕР_1 , дата видачі 19.09.2020, строк дії закінчився 18.08.2021 року.

Абдельрахім ОСОБА_2 вважає, що документи для оформлення посвідки на тимчасове проживання з метою возз`єднання сім`ї з особами, які є громадянами України, оформлені належним чином, жодних строків позивач не порушував, а тому дії працівників УДМСУ у Волинській області є упередженими та такими, що умисно спрямовані на обмеження прав іноземних громадян.

В підтвердження протиправності дій позивач зазначає, що згідно з відміткою в паспорті 29.10.2018 він прибув на територію України за візою, у якій метою поїздки зазначено D14, що при оформленні довгострокової візи означає возз`єднання сім`ї з громадянином України (на підставі шлюбу).

06.11.2020 ОСОБА_1 звернувся до УДМСУ у Волинській області із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну на підставі пункту 1 частини 3 статті 4 Закону України «Про імміграцію», оскільки перебуває у шлюбі з громадянкою України.

Рішенням Луцького МВ УДМС від 28.04.2021 №7794 відмовлено позивачу у наданні дозволу на імміграцію в Україну на підставі пункту 6 частини першої статті 10 Закону України «Про імміграцію», яке позивач оскаржив до суду.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 05.08.2021, яке набрало законної сили 29.10.2021, задоволено його позов та визнано протиправним та скасовано рішення Луцького міського відділу Управління Державної міграційної служби України у Волинській області від 28.04.2021 №7794 про відмову в наданні дозволу на імміграцію в Україну; зобов`язано Луцький міський відділ Управління Державної міграційної служби України у Волинській області прийняти рішення про надання дозволу на імміграцію в Україну громадянину Арабської Республіки Єгипет ОСОБА_3 , згідно з його заявою від 06.11.2020.

Позивач зазначає, що в період, коли він мав би звертатися для оформлення посвідки на місце проживання, у суді було відкрите провадження щодо неправомірності відмови у наданні дозволу на імміграцію. Крім того, ОСОБА_1 посилається на те, що після укладення шлюбу він перебував на законних підставах на території України та подав усі передбачені п.32, 33 Порядку №322 документи, які необхідні для вирішення питання про оформлення посвідки на тимчасове проживання в Україні. Також позивач вважає, що звернувся для отримання посвідки в межах місяця після того, як йому стало відомо, що рішення суду від 05.08.2021 вступило у законну силу.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 31.01.2022 відкрито спрощене позовне провадження та вирішено розгляд справи проводити без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) сторін (а.с.28).

Представник відповідача у відзиві на позовну заяву заперечив проти позовних вимог ОСОБА_1 , мотивуючи тим, що УДМСУ у Волинській області не вчинялися дії щодо відмови позивачу у прийнятті документів для оформлення посвідки на тимчасове місце проживання. Позивач звертався до УДМСУ у Волинській області із заявою щодо оформлення посвідки на постійне місце проживання, на яке йому була надана відмова у відповідності до чинного законодавства. А звернення для видачі нової посвідки на тимчасове проживання від позивача не було, це підтверджується доданими позивачами додатками, а саме повідомленням №0381 від 15.12.2021 року, в якому зазначена відмова у прийнятті документів для оформлення посвідки на постійне проживання.

Крім того, представник відповідача зазначає, що посилання позивача на вимоги частини 14 статті 14 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», про те, що іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою возз`єднання сім`ї з особами, які є громадянами України, уклали шлюб з громадянами України та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період до отримання посвідки на постійне проживання чи набуття громадянства України, не можуть застосовуватись до позивача, оскільки остання отримана тимчасова посвідка на проживання закінчилася 18.08.2021, а за отриманням нової посвідки позивач не звертався та не мав інших підстав, які б підтверджували законність перебування позивача на території України.

Звертає увагу суду, що факт оскарження рішення про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну від 17.11.2021 не перешкоджав громадянину Арабської Республіки Єгипет ОСОБА_4 звернутися за обміном посвідки на тимчасове проживання, оскільки зі змісту частини шостої статті 13 Закону України «Про імміграцію» вбачається, що після прийняття рішення про відмову у наданні дозволу на імміграцію, на осіб, які під час розгляду їх заяви про надання дозволу на імміграцію не втратили інші законні підстави для перебування в Україні, не поширюються вимоги щодо обов`язку виїзду за межі України протягом місяця з дня отримання такого рішення добровільно або, в подальшому, у порядку примусового видворення.

Вважає, що дії УДМСУ у Волинській області повністю відповідають вимогам чинного законодавства України, відповідальні особи діяли на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України. З наведених підстав просить суд відмовити у задоволенні адміністративного позову повністю (а.с.30-32).

Інших заяв по суті справи не надходило.

Враховуючи вимоги статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку що позов не підлягає до задоволення з таких мотивів та підстав.

Суд встановив, що 29.07.2018 між громадянином Арабської Республіки Єгипет ОСОБА_1 та громадянкою України ОСОБА_5 укладено шлюб (шлюбний договір № 711, зареєстрований у реєстрі актів цивільного стану під номером 2873 від 29.07.2018) (а.с.11-14).

Луцьким міським відділом УДМС України у Волинській області надано позивачу дозвіл на імміграцію в Україну від 17.11.2021 №4801 (а.с.25), строком дії до 17.11.2022, яким роз`яснено порядок отримання посвідки на постійне проживання (а.с.38)

15.12.2021 громадянин Арабської Республіки Єгипет ОСОБА_1 звернувся до УДМС у Волинській області із заявою на оформлення посвідки на постійне проживання № НОМЕР_2 (а.с.35).

15.12.2021 відповідачем прийнято повідомлення №0381 про відмову в прийнятті документів з підстав, визначених п.п.6 п.62 постанови КМУ №321 від 25.04.2019 (а.с.37).

При цьому листом від 06.01.2022 №0701.3.2-91/0701.1.2-22 УДМСУ у Волинській області повідомило позивача про те, що при перевірці поданих ним документів було виявлено, що документи були подані з порушенням строків, а також закінчився термін дії документа, який підтверджує законність його проживання в Україні (а.с.8).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначено Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 №3773-VI (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон №3773-VI).

Пунктом 3 частини першої статті 1 Закону №3773-VI встановлено, що возз`єднання сім`ї - в`їзд та тимчасове або постійне проживання в Україні членів сім`ї іноземця або особи без громадянства, які проживають в Україні на законних підставах та можуть підтвердити відповідними документами наявність достатнього фінансового забезпечення для утримання членів сім`ї в Україні, з метою спільного проживання сім`ї незалежно від того, коли виникли сімейні відносини - до чи після прибуття іноземця або особи без громадянства до України.

Відповідно до частини чотирнадцятої статті 4 Закону №3773-VI іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою возз`єднання сім`ї з особами, які є громадянами України, або під час перебування на законних підставах на території України у випадках, зазначених у частинах третій - тринадцятій цієї статті, уклали шлюб з громадянами України та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період до отримання посвідки на постійне проживання чи набуття громадянства України.

Положеннями частини тринадцятої статті 5 Закону №3773-VI визначено, що підставою для видачі посвідки на тимчасове проживання у випадку, передбаченому частиною тринадцятою статті 4 цього Закону, є заява іноземця або особи без громадянства, дійсний поліс медичного страхування, документ, що підтверджує факт навчання в Україні, та зобов`язання навчального закладу повідомити центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, про відрахування з такого закладу.

Приписами частини чотирнадцятої статті 5 Закону №3773-VI закріплено, що підставою для видачі посвідки на тимчасове проживання у випадку, передбаченому частиною чотирнадцятою статті 4 цього Закону, є заява іноземця або особи без громадянства і документ, що підтверджує факт перебування у шлюбі з громадянином України, дійсний поліс медичного страхування. Якщо шлюб між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства було укладено за межами України відповідно до права іноземної держави, дійсність такого шлюбу визначається згідно із Законом України «Про міжнародне приватне право».

Порядок оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 №322 (далі - Порядок №322).

Пунктом 1 Порядку №322 передбачено, що посвідка на тимчасове проживання (далі - посвідка) є документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні.

Згідно з пунктом 16 Порядку №322 документи для оформлення посвідки (у тому числі замість втраченої або викраденої), її обміну подаються до державного підприємства, що належить до сфери управління ДМС, центру надання адміністративних послуг (далі - уповноважений суб`єкт) та територіальних органів / територіальних підрозділів ДМС за місцем проживання іноземця або особи без громадянства.

Відповідно до пункту 17 Порядку №322 документи для оформлення посвідки подаються не пізніше ніж за 15 робочих днів до закінчення встановленого строку перебування в Україні.

Положеннями підпункту 6 пункту 61 Порядку №322 визначено, що територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС відмовляє іноземцю або особі без громадянства в оформленні або видачі посвідки, у разі, коли іноземцем або особою без громадянства подано не в повному обсязі або з порушенням строків, визначених пунктами 17 і 18 цього Порядку, документи та інформацію, необхідні для оформлення і видачі посвідки.

З позовної заяви слідує, що 12.12.2018 позивач отримав посвідку на тимчасове проживання на території України з терміном дії до 07.11.2019, 16.09.2019 - з терміном дії до 16.09.2020, 19.08.2020 - з терміном дії до 18.08.2021 (а.с.23-24), що не заперечується представником відповідача.

При цьому, як встановлено судом та підтверджується доданими до відзиву документами, із заявою про оформлення посвідки на тимчасове проживання з метою возз`єднання сім`ї з особами, які є громадянами України, позивач не звертався та відповідно УДМСУ у Волинській області не розглядав документи позивача щодо оформлення посвідки на тимчасове проживання та не відмовляв у видачі такої посвідки чи в її оформленні.

Частиною першою статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Таким чином, позивач звертається до адміністративного суду з позовом у разі, якщо він вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача (суб`єкта владних повноважень) порушено його права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносинах. При цьому, дійсне (фактичне) порушення відповідачем своїх прав, свобод чи інтересів має довести належними та допустимими доказами саме позивач.

Суд зауважує, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Суд зазначає, що при зверненні до суду позивачу необхідно обирати такий спосіб захисту, який міг би відновити його становище та захистити порушене право.

Порушення прав, свобод чи інтересів особи - це фактичний наслідок протиправного рішення, дії чи бездіяльності конкретної особи (або осіб) щодо неї. Моментом порушення є момент прийняття рішення, вчинення дій чи бездіяльності, які породжують або можуть породити в майбутньому негативні правові наслідки для особи у вигляді виникнення, зміни чи припинення певних правовідносин за її участю. Іншими словами, таке рішення (дії чи бездіяльність) є юридичним фактом, котрий має існувати на момент звернення до суду, передувати йому та підтверджуватися належними доказами.

Тобто, зобов`язанню суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, має передувати встановлення судом порушення діями та/або бездіяльністю цього суб`єкта прав позивача й, відповідно, визнання їх протиправними, натомість відсутність порушеного права оспорюваними бездіяльністю, діями чи рішеннями є підставою для відмови в задоволенні позову.

Як слідує з матеріалів справи, позивач звертався до відповідача із заявою №200053955 та документами на отримання посвідки, однак на постійне проживання, а не на тимчасове проживання (а.с.35-36).

Таким чином, позивач будь-яких заяв про оформлення посвідки на тимчасове проживання з метою возз`єднання сім`ї з особами, які є громадянами України, не подавав. Тобто, питання відновлення законності перебування позивача на території України у спосіб отримання посвідки на тимчасове проживання позивачем не ініціювалося, таке суб`єктом владних повноважень не вирішувалося та останній не приймав рішень з приводу відмови у прийнятті документів для оформлення посвідки на тимчасове проживання.

Суд зазначає, що обґрунтовуючи позовні вимоги щодо порушення права на отримання посвідки на тимчасове проживання, позивач вірно посилається на норми Порядку №322, який регулює саме питання оформлення та обміну посвідки на тимчасове проживання.

Разом з тим, звернення позивача до УДМСУ у Волинській області стосувалось отримання посвідки на постійне проживання, порядок оформлення та видачі якої врегульовано нормами іншої постанови Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 №321, і саме вказаною постановою КМУ керувався відповідач при прийнятті рішення про відмову в прийнятті документів для оформлення посвідки на постійне проживання.

Таким чином, оскільки відповідач не приймав стосовно позивача рішення про відмову в прийнятті документів для оформлення посвідки на тимчасове проживання, тому підстави для зобов`язання останнього прийняти та розглянути документи громадянина Єгипту ОСОБА_1 для оформлення посвідки на тимчасове проживання з метою возз`єднання сім`ї з особами, які є громадянами України, відсутні.

Відповідно до частин першої-другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, встановлені у цій справі обставини та аналіз наведених вище норм законодавства дають суду підстави для висновку про передчасність спору та відсутність порушеного права, яке підлягає судовому захисту на день звернення до суду із цим позовом, а тому у задоволенні позову належить відмовити.

Керуючись статтями 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 255 КАС України, та може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя Н.Б.Плахтій