Справа № 320/4182/20
Суддя: Кравчук В.М.
Дата ухвалення: 2022-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

судді Кравчука В.М.
справа №320/4182/20
Верховний Суд розглянув звіт Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області про виконання постанови Верховного Суду від 03 березня 2021 року (на виконання ухвали Верховного Суду від 15 грудня 2021 року про встановлення судового контролю) у справі № 320/4182/20 за позовом ОСОБА_1 до Білогородської сільської ради про визнання протиправним та скасування рішення.
І. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
1. У травні 2020 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, в якому просив:
- визнати протиправним рішення Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 06.03.2020 № 650/25 про відмову у наданні ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) орієнтовним розміром 0,19 гектара на території села Білогородка;
- зобов`язати Білогородську сільську раду Києво-Святошинського району Київської області надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) орієнтовним розміром 0,19 гектара на території села Білогородка Києво-Святошинського району Київської області.
2. Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 18.08.2020 у справі №320/4182/20, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.11.2020, позов задоволено частково:
- визнано протиправним та скасовано рішення Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 06.03.2020 № 650/25 про відмову ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) розміром 0,19 гектара на території села Білогородка Києво-Святошинського району Київської області;
- зобов`язано Білогородську сільську раду Києво-Святошинського району Київської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 17.02.2020 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) розміром 0,19 гектара на території села Білогородка Києво-Святошинського району Київської області.
- у задоволенні решти позовних вимог (у тому числі й стягненні адвокатських витрат) відмовив.
3. Постановою Верховного Суду від 03.03.2021 касаційну скаргу ОСОБА_1 - задоволено. Рішення Київського окружного адміністративного суду від 18.08.2020 і постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.11.2020 у справі №320/4182/20 скасовано в частині відмовлених позовних вимог і в цій частині прийнято нове рішення, яким зобов`язано Білогородську сільську раду Києво-Святошинського району Київської області надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) орієнтовним розміром 0,19 гектара на території села Білогородка Києво-Святошинського району Київської області.
4. Оскільки постанову суду відповідач тривалий час не виконував, в т.ч. двічі не приймалося рішення радою (20.04.2021 та 21.05.2021) ухвалою Верховного Суду від 15.12.2021 за клопотанням ОСОБА_1 встановлено судовий контроль за виконанням постанови Верховного Суду від 03.03.2021: зобов`язано Білогородську сільську раду Києво-Святошинського району Київської області протягом 30 днів з дня отримання цієї ухвали подати звіт про виконання постанови Верховного Суду від 03.03.2021 у справі № 320/4182/20.
5. 25.01.2022 від Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області надійшов звіт про виконання постанови Верховного Суду від 03.03.2021 (на виконання ухвали Верховного Суду від 15.12.2021 про встановлення судового контролю).
7. Позивач вважає, що виконати судове рішення можна лише вчиняючи правомірні дії та приймаючи правомірні рішення. Враховуючи це, прийняття протиправного рішення Білогородської сільської ради від 11.01.2022 № 722 на виконання постанови Верховного Суду від 03.03.2021 у справі № 320/4182/20 з формальною метою - подання звіту - не може вважатися належним виконанням рішення суду, адже здійснене протиправним способом з виходом за межі своїх повноважень суб`єкта владних повноважень - відповідача.
ІІ. ПОЗИЦІЯ БІЛЬШОСТІ
8. Ухвалою від 29.06.2022 колегія суддів, до якої маю честь належати, вирішила затвердити звіт Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області про виконання постанови Верховного Суду від 03.03.2021 (на виконання ухвали Верховного Суду від 15.12.2021 про встановлення судового контролю).
9. Приймаючи звіт, колегія суддів виходила з того, що спір у цій справі стосувався надання дозволу на розробку проекту землеустрою на земельну ділянку, визначену ОСОБА_1 у графічних матеріалах орієнтовним розміром 0,19 га на території села Білогородка. Рішення відповідача від 11.01.2022 №722 узгоджується з резолютивною частиною постанови Верховного Суду від 03.03.2021.
10. Доводи позивача щодо неефективності поновлення його прав колегія суддів відхилила, мотивуючи це тим, що отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного вирішення питання про надання її у власність, а тому не створює правових наслідків, крім тих, що пов`язані з неправомірністю прийняття рішення органом місцевого самоврядування (постанова ВП ВС від 28.11.2018 у справі № 826/5735/16 (провадження 11-986апп18)).
Рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою є стадією процесу отримання права власності чи користування на земельну ділянку. Однак отримання такого дозволу не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття такого права, оскільки сам по собі дозвіл не є правовстановлюючим актом.

ІІІ. МОТИВИ НЕЗГОДИ З БІЛЬШІСТЮ

11. Не можу погодитися з думкою більшості та не вважаю, що відповідач «виконав» постанову Верховного Суду належно.

12. Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

13. Попри те, що інститут судового контролю запроваджено досить давно, використовується він у крайніх випадках, адже і без контролю судові рішення повинні виконуватися.

14. Коли ж суд вбачає за необхідне присвятити справі додаткову увагу та проконтролювати виконання судового рішення, його належне (добросовісне) виконання повинно бути поза сумнівом. Адже саме для цього і застосовується судовий контроль.

15. Верховний Суд вкрай рідко застосовує судовий контроль за виконанням судових рішень. І без нього «вага» судових рішень суду найвищої інстанції повинна спонукати відповідача виконувати рішення добросовісно, належно та без зволікань. Невиконання рішень, які перебувають під контролем безпосередньо Верховного Суду, є грубим конституційним порушенням, що підриває авторитет найвищого суду.

Якщо можна безкарно не виконати рішення цього суду, то навіщо був судовий контроль?

16. У справі, що розглядається, відповідач тривалий час не виконував постанову Верховного Суду, хоча мав достатньо часу для цього. Судове рішення набрало законної сили 04.03.2021 і не було об`єктивних перешкод виконати його, надавши позивачу дозвіл на розробку проекту землеустрою. Такі перешкоди з`явилися внаслідок рішень самого ж відповідача, який надав дозволи на розробку проектів землеустрою, а згодом і передав земельні ділянки, площі яких накладають на ділянку, яку прагнув отримати позивач, іншим людям.

17. Оскільки усі ці рішення приймалися відповідачем, він повинен був усвідомлювати, що унеможливлює виконання судового рішення, яке є обов`язковим для нього, а отже повинно враховуватися під час ухвалення рішень щодо земельних ділянок з межами, що накладаються.

18. На мою думку, такі дії не узгоджуються із метою адміністративного судочинства забезпечувати ефективний захист порушених прав.

19. Верховний Суд неодноразово застосовував доктрину «ефективного засобу правового захисту», напрацьовану під час застосування статті 13 Конвенції. Ефективним є засіб, який забезпечує поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі. Засіб захисту повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 05.04.2005 (заява № 38722/02)).

20. Таким чином, у справі, що розглядається саме дії відповідача призвели до позбавлення судового захисту найголовнішої його ознаки - ефективності. Очевидно, що надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки, частину якої вже надано у власність іншій людині, суперечить правовій меті позову. Позивач прагнув не дозволу, а отримання в майбутньому у власність конкретної земельної ділянки. Дозвіл є лише першою стадією земельно-правової процедури.

21. Відповідач, діючи добросовісно, повинен був спочатку виконати рішення суду, і лише потім розпоряджатися землями, надаючи перевагу іншим людям.

22. Надання земельної ділянки іншій людині у власність робить неможливим досягнення правової мети позивача. Рішення відповідача від 11.01.2022 №722, попри те, що узгоджується з резолютивною частиною постанови Верховного Суду від 03.03.2021, прийнято невчасно та після вчинення відповідачем дій, що позбавляють судове рішення ефективності. Таке виконання не може вважатися належним та добросовісним.

23. Такий підхід щодо добросовісності узгоджується з тим, про що Велика Палата Верховного Суду звертала увагу у постанові від 29.09.2020 у справі № 688/2908/16-ц.

24. Для розвитку судової практики у цій справі важливо було продемонструвати рішучість Верховного Суду не залишати без реагування такі дії органу місцевого самоврядування, зокрема, наклавши штраф на голову Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області, який не вжив вичерпних та ефективних заходів для виконання судового рішення.

25. Лише принципова позиція адміністративних судів наповнить адміністративне судочинство тим, заради чого воно і задумувалось - ефективним захистом людини у стосунках із державою.

Суддя В.М. Кравчук