Справа № 400/1896/21
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2022-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
__________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2022 р.м.ОдесаСправа № 400/1896/21

Головуючий І інстанції: Мельник О.М.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Косцової І.П., Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу Київської митниці Держмитслужби на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2021 року (м.Миколаїв, дата складання повного тексту судового рішення - 05.10.2021р.) у справі за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю «Просафеті» до Київської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2021р. ТОВ «Просафеті» звернулося до Миколаївського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Київської митниці ДМС України, в якому просило суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 09.02.2021р. №UA100410/2021/000002/2 про коригування митної вартості товарів;

- визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарі, транспортних засобів комерційного призначення №UA100410/2021/00007 від 09.02.2021р.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що під час митного оформлення партії товару декларантом було визначено його митну вартість відповідно до ст.58 МК України за «основним» методом, т.б. за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), а також було надано усі наявні у нього документи, які не мали розбіжностей та ознак підробки, а тому, відповідно,у митного органу не було жодних правових підстав для коригування митної вартості.

Представник відповідача надав до суду першої інстанції письмовий відзив, у якому позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2021 року (ухваленим в порядку спрощеного (письмового) провадження) адміністративний позов ТОВ «Просафеті» - задоволено. Визнано протиправними та скасовані рішення Київської митниці ДМС Україниі м.Севастополі від 09.02.2021р. №UA100410/2021/000002/2 та Картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарі, транспортних засобів комерційного призначення №UA100410/2021/00007 від 09.02.2021р. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь ТОВ «Просафеті» судовий збір у сумі 2270 грн.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, представник митниці 22.11.2021р. подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом, при винесенні оскаржуваного рішення порушено норми матеріального та процесуального права, у зв`язку із чим просив скасувати рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 05.10.2021р. та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

02.12.2021р. матеріали даної справи надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Ухвалою судді П`ятого апеляційного адміністративного суду від 03.12.2021р. дану апеляційну скаргу залишено без руху.

Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22.12.2021р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України апеляційні скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, судом 2-ї інстанції можуть бути розглянуті в порядку письмового провадження.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.308 КАС України).

Розглянувши матеріали даної справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність належних підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

Позивач - ТОВ «ПРОСАФЕТІ» з 29.03.2017р. зареєстровано в якості юридичної особи в Єдиному Державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців громадських формувань під №0034924.Основними видами діяльності Товариства є: неспеціалізована оптова торгівля (основний); виробництво іншої продукції, н.в.і.у.; виробництво готових текстильних виробів, крім одягу; виробництво одягу із шкіри; виробництво робочого одягу; оптова торгівля залізними виробами, водопровідним і опалювальним устаткуванням і приладдям до нього; оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням; оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами; оптова торгівля текстильними товарами; оптова торгівля одягом і взуттям; діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту; діяльність посередників у торгівлі текстильними виробами, одягом, хутром, взуттям і шкіряними виробами.

12.08.2020р. ТОВ «Просафеті» (Покупець) уклало з компанією «P.W. «ART.MAS» EXPORT-IMPORT»зовнішньоекономічний договір №12/08/2020, за умовами якого «Постачальник» зобов`язується поставити, а «Покупець» сплатити та прийняти Товар, найменування, кількість, ціна та умови постачання якого визначаються в узгоджених «Сторонами» рахунках, які є невід`ємною частиною даного Договору. Орієнтовна сума контракту становить 200 000 дол. США.

Так, згідно із зед №12/08/2020 від 12.08.2020р. та рахунку-фактури №FEX/000010/Н/21 від 01.02.2021р., позивачем були придбані товари всього на суму 6918,14 дол. США.

Далі, з метою здійснення митного оформлення придбаних товарів, позивачем було укладено договір №15102020-1 від 15.10.2020р. з митним брокером ФОП ОСОБА_1

03.02.2021р. митний брокер ФОП ОСОБА_1 , з метою митного оформлення, поставлених за контрактом товарів, подав до Митниці електрону митну декларацію №UA100410/2021/681541, до якої долучив скан-копії наступних документів: рахунок-фактури №FEX/000010/Н/21 від 01.02.2021р.; сертифікат про походження товару (Certificateoforigin) PL/MF/AP 0027087 від 01.02.2021р.; сертифікат про походження товару (Certificateoforigin) PL/MF/AP 0027088 від 01.02.2021р.; платіжне доручення №17JBKLL1 від 29.01.2021р.; зовнішньоекономічний договір №12/08/2020 від 12.08.2020р.; договір про надання послуг митного брокера №15102020-1 від 15.10.2020р.; договір про перевезення № 21/10/2020 від 21.10.2020р.; рахунок №1 від 02.02.2021р. про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги; автотранспортна накладна (CMR) 5985832 від 01.02.2021р.; декларацію митної вартості від 03.02.2021р. №U А100410/2021/681541.

Крім того, під час митного оформлення зазначеної партії товару ТОВ «ПРОСАФЕТІ» було визначено його митну вартість відповідно до ст.58 Митного кодексу України - за «основним» методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).

Однак, на етапі перевірки митної вартості, відповідач повідомив ТОВ «ПРОСАФЕТІ» про необхідність надання додаткових документів для підтвердження митної вартості товару, а саме: 1) виписку з бухгалтерської документації щодо числових значень складових митної вартості; - оплати складових митної вартості (транспортних, пакування, маркування та страхових витрат); 2) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформацію з біржових організацій про вартість товару або сировини; 3) каталоги, специфікації виробника товару.

На виконання зазначених вимог відповідача, митним брокером було направлено на адресу митного органу лист від 04.02.2021р., в якому зазначено, що витрати на страхування не здійснювались, оскільки ТОВ «ПРОСАФЕТІ» товар не страхувало; до загальної вартості, зазначеної в інвойсі №іFEX/000010/Н/21 від 01.02.2021р. відповідно до умов поставки «FCA-Radom» включені всі витрати, що стосуються товару до моменту його поставки до кордону України. Також, представник позивача надав додаткові документи, що запитувались відповідачем, а саме: 1) пакувальний лист FEX/000010/Н/21 від 01.02.2021р.; 2) платіжне доручення №600 від 04.02.2021р.; 3) прайс-лист від 04.01.2021р.Компанії «P.W. «ART.MAS» EXPORT-IMPORT»; 4) автотранспортну накладну (CMR) від 01.02.2021р. №5985832; 5) експортну декларацію №21PL445010E020264 від 01.02.2021р., згідно до якої,«постачальник» товарів Компанія «P.W. «ART.MAS» EXPORT-IMPORT» задекларував товар, відвантажуваний на адресу ТОВ «ПРОСАФЕТІ» за зовнішньоекономічним договором №12/08/2020 від 12.08.2020р.

Проте, 09.02.2021р. уповноваженою особою Митниці було прийнято Рішення про коригування митної вартості товарів UA100410/2021/000002/2, яким була скорегована ціна товару №1 (за ЕМД UA100410/2020/223800 від 26.10.2020), №2 (за ЕМД UA100130/2020/709253 від 18.12.2020), №3 (за ЕМД UA 100060/2021 /271575 від 01.02.2021) та №6 (за ЕМД |UA 100410/2020/223800 від 26.10.2020) за «резервним» методом.

Крім того, відповідачем в той же день, також було складено і Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні туску чи пропуску товарі, транспортних засобів комерційного призначення №100410/2021/00007.

Не погоджуючись із вказаними вище рішеннямимитного органу, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Вирішуючи справу по суті та повністю задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог та, відповідно, з неправомірності дій та спірних рішень відповідача.

Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали даної справи та наявні в них докази, погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає їх обґрунтованими, з огляду на наступне.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

Згідно з визначенням, наведеним у п.п.23,24 ч.1 ст.4 МК України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), «митне оформлення» - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, а«митним контролем» є сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.

Як слідує зі змісту положень ст.49 МК України, «митна вартість товарів» - це вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

А згідно з ч.ч.4,5 ст.58 МК України, «митною вартістю товарів», які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. При цьому, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Як вбачається з приписів ч.3 ст.318 МК України, митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Так, ст.50 МК України визначено, що відомості про митну вартість товарів використовуються для нарахування митних платежів; застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; ведення митної статистики; розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки.

Частиною 1 ст.51 МК України встановлено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Як чітко передбачено ч.2 ст.52 МК України, декларант який заявляє митну вартість товару зобов`язаний подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

При цьому, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

А згідно із ст.57 МК України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Так, як загально відомо, «основним» методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є «перший» метод «за ціною договору» (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями ст.ст.59,60 цього Кодексу. При цьому, кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених ст.64 цього Кодексу.

Таким чином, митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості. Однак, дискреційні повноваження митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До таких, зокрема, належать процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов`язок послідовного вибору методів (від першого до шостого) визначення митної вартості товарів.

Так, як встановлено з матеріалів справи, при декларуванні товару позивач визначив його митну вартість саме за «основним» методом, т.б. виходячи саме з ціни договору, яка підлягала сплаті згідно умов контракту, інвойсів та інших документів постачальника.

Згідно з ч.1 ст.53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Частиною 2 встановлений перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів. Так, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті. Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару (ч.ч.5,6 ст.53 МКУ).

Відповідно до вимог ч.ч.1,2 ст.54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у ч.1 ст.58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

В той же час частиною 6 зазначеної статті передбачено, що орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Відповідно до ч.ч.1,2 статті 55 Митного кодексу України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених ч.6 ст.54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

При цьому, слід звернути увагу на те, що прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених ч.3 ст.53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до ч.7 цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

Як вже зазначалося вище, ч.ч.1-3 ст.57 (глава 9 розділу ІІІ) МК України передбачають, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно із ч.ч.1,2 ст.58 Митного кодексу України, метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Метод визначення митної вартості товарів «за ціною договору» (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

У разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою органу доходів і зборів заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Один примірник зазначеної картки невідкладно вручається (надсилається) декларанту або уповноваженій ним особі (ч.12. ст.264 МКУ).

Отже, митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у ст.58 МК України (у разі визначення декларантом митної вартості імпортованого товару за першим методом).

При цьому, митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, пов`язаних з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи лише у тому випадку, якщо надані декларантом документи містять суттєві розбіжності, наявні ознаки підробки або ці документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, або ж у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість.

Таким чином, системний аналіз наведених правових норм митного законодавства свідчить про те, що «основним методом» визначення митної вартості товарів є перший метод (за ціною договору), але обов`язок доведення митної вартості товару лежить на позивачеві. При цьому, митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.

Разом з тим, наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Такі сумніви є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

У зв`язку з вказаним, саме на митний орган покладається обов`язок чітко зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також належним чином обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може повністю усунути усі сумніви в достовірності цих відомостей.

Слід вказати, що аналогічна правова позиція з цих спірних питань наведена у постанові Верховного Суду від 23.07.2019р. у справі №1140/3242/18.

Що ж стосується аргументів представника відповідача щодо обов`язковості додавання до митної вартості - вартості страхування, то судова колегія з цього приводу зазначає наступне.

Так, як свідчать матеріали справи, позивач (декларант) неодноразово письмово повідомляв відповідача про те, що страхування товару ним не здійснювалося. Отже, за таких обставин, неможливо стверджувати про відсутність числових значень складових митної вартості щодо сплати за страхування, оскільки відомо, що такої сплати не було.

При цьому, одночасно суд зазначає, що згідно з п.8 ч.2ст.53 МК України, вимоги щодо надання страхових документів, а також документів, що містять відомості про вартість страхування, передбачені лише для випадків, якщо страхування здійснювалося, якщо ж страхування не здійснювалось, то вимоги щодо надання документів про його здійснення є необґрунтованими.

До того ж, як чітко визначено приписами ст.53 МКУ, вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, не передбачені Митним кодексом України заборонено.

Так, як видно зі змісту оскаржуваного рішення про коригування митної вартості, відповідач мотивує застосування «резервного» методу визначення митної вартості товару - не наданням позивачем витребуваних документів.

Проте, як вже згадувалося вище, такі документи, відповідно до ч.3 ст.53 МК України, подаються виключно лише за наявності їх у декларанта. Тобто, законодавець припускає, що таких документів може і не бути у декларанта, або не існувати взагалі.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем все ж таки було надано Митниці безпосередньо контракти, а також Інвойс, укладений з постачальником, де чітко визначена ціна товару. Зазначена ціна повністю співпадає з ціною зазначеною як у платіжних дорученнях, так і у самому контракті. При чому, слід зазначити, що на думку суду, між цими документами немає будь-яких розбіжностей щодо назви товару, його технічних особливостей, виробника товару, кількості та умов поставки, тощо.

Також, при цьому, одночасно необхідно звернути увагу й на те, що відповідно до правової позиції Верховного Суду, висловленої у постанові від 27.11.2018р. по справі №826/12037/17, наявність в інформаційних базах даних митного органу інформації про те, що у попередні періоди аналогічні товари були розмитнені із зазначенням більшої митної вартості жодним чином не доводить неправильність її визначення позивачем, оскільки митна вартість залежить від ряду обставин і визначається в кожному конкретному випадку.

Крім того, у цьому зв`язку також слід звернути увагу й на той факт, що як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «ПРОСАФЕТІ» звернулося до РТПП у Миколаївській області для отримання експертного висновку щодо підтвердження вартості товарів.

Так, за результатами експертного дослідження, судовий експерт Карнаух М.М. дійшла висновку №137-004 від 24.05.2021р. про те, що орієнтовний діапазон ринкових цін на товар, що надійшов з Польщі на адресу ТОВ «ПРОСАФЕТІ» складає: рукавички захисні для всіх професій з натуральної шкіри в асортименті -від 0,60 до 2,37 доларів США за 1 пару; зварювальні чоботи з захисним металевим підноском з верхом з натуральної шкіри-від 7,70 до 18,44 доларів США за 1 пару; гумові заброди від 8,50 до 24,51 доларів США за 1 пару; дощовики з ПВХ чоловічі від 1,30 до 14,00 доларів США за 1 шт., що, в свою чергу, цілком відповідає рівню цін, зазначених Позивачем при декларуванні зазначеної категорії товарів.

Також, суд з цього приводу зауважує, що відповідно до п.1 параграфу 2 приміток до статті VII ГАТТ 1994 року, «дійсна вартість» може бути представлена ціною, зазначеною у рахунку, плюс будь-які не включені до неї збори за виправдані витрати, які є звичайними складовими «дійсної вартості», а також плюс будь-яка виняткова знижка чи інше зменшення звичайної конкурентної ціни.

Відповідно до Брюсельської Конвенції про створення уніфікованої методології визначення митної вартості товарів 1950 року (Конвенція про оцінку товарів у митних цілях), митна вартість була визначена як номінальна ціна товару, за якою відповідний товар може бути проданий в країну призначення в момент подання митної декларації (тобто ціна, що укладається між незалежними один від одного продавцем і покупцем на умов повної ринкової конкуренції).

А у відповідності до Генеральної угоди про тарифи і торгівлю (ГАТТ), підписаної 30 жовтня 1947 року, оцінка імпортованого товару для митних цілей (митна вартість) повинна ґрунтуватись на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито.

Згідно з Угодою про застосування статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року, митною вартістю імпортованих товарів - є їх контрактна вартість, тобто ціна, що фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт до країни імпорту.

В силу приписів статті 1 Угоди про застосування статті VII ГАТТ 1994р., митна вартість імпортних товарів, зокрема, є контрактною вартістю, тобто ціною, фактично сплаченою або що під лягає сплаті за товари, скоригованою відповідно до положень ст.8 Угоди за відсутності визначеного переліку умов, що унеможливлюють застосування контрактної вартості.

Проте, на думку суду, Митницею, в даному випадку, не було доведено існування передбачених ст.58 Митного кодексу України обмежень для визначення митної вартості задекларованого товару за ціною договору.

Так, як загально відомо, в статті 8 Митного кодексу України проголошено принципи здійснення державної митної справи на засадах законності та презумпції невинуватості; єдиного порядку переміщення товарів; транспортних засобів через митний кордон України; спрощення законної торгівлі; заохочення доброчесності.

До того ж, відповідно до вимог ч.7 ст.54 Митного кодексу України, у разі якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Так, як встановлено судами обох інстанцій та вже зазначалося вище, позивачем до митного оформлення надавався інвойс, що є розрахунково-платіжним документом, в якому виставлено суму до сплати покупцю та в якій міститься вся необхідна інформація для визначення митної вартості товару за ціною договору.

Суд зазначає, що надані з метою митного оформлення товару позивачем документи кореспондуються між собою та містять інформацію про товар та його ціну, а отже у сукупності ті відомості, які підтверджують числові значення митної вартості (її складових), й не дають підстав для сумніву щодо повноти та правильності її визначення декларантом.

Посилання ж відповідача на неподання позивачем додатково витребуваних від нього документів судова колегія, як і суд 1-ї інстанції, до уваги не приймає, оскільки ненадання декларантом запитуваних митним органом документів (платіжних або інших бухгалтерських), за відсутності належного (об`єктивного) обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим (основним) методом за відсутності цих документів, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування відповідачем іншого методу визначення митної вартості товарів.

Аналогічна правова позиція з цього спірного питання наведена у постанові Верховного Суду від 17.07.2019р. у справі №809/872/17.

Окрім того, також додатково слід зазначити й про те, що факт неподання додатково витребуваних документів може тягнути за собою відмову в митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю, та, відповідно, коригування митної вартості лише тільки в тому разі, коли в органу доходів і зборів будуть саме обґрунтовані підстави вважати, що таке неподання зумовило неповноту та/або недостовірність відомостей про митну вартість (постанова Верховного Суду від 20.03.2020р. у справі № 480/4423/18). Натомість у спірних правовідносинах матеріалами справи підтверджено надання позивачем під час митного оформлення товару документів, що містять у сукупності ті відомості, які підтверджують числові значення митної вартості (її складових), й не дають підстав для сумніву щодо повноти та правильності її визначення декларантом.

У постанові Верховного Суду від 31.07.2018р. у справі № 803/2011/17 викладений правовий висновок, згідно з яким, основним методом визначення митної вартості товарів є метод за ціною договору. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основної вартості згідно з положеннями ст.59,60 Митного кодексу України. Сумніви митниці є обґрунтованими, лише якщо надані декларантом документи містять розбіжності, ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідачем же, в свою чергу, не було належним чином доведенофактів неповноти, неточності чи недостатності наданих позивачем з митною декларацією документів та наведених в них відомостей для визначення митної вартості товарів за основним методом, наявність установлених ч.ч.1,2 ст.58 Митного кодексу України обмежень для застосування першого методу та обставин, зазначених в ч.6 ст.54 Митного кодексу України, для відмови у митному оформленні товару за першим методом, а, отже, і підстав для застосування положень ч.3 ст.57 та ч.3 ст.58 Митного кодексу України, тобто використання другорядного методу визначення митної вартості товарів при недоведеності неможливості її визначення за основним.

Правова позиція щодо необхідності доведення відповідачем обставин неповноти, неточності чи недостатності наданих позивачем з митною декларацією документів та наведених в них відомостей для визначення митної вартості товарів за основним методом викладена у постанові Верховного Суду від 02.07.2020р. у справі №826/23118/15.

Таким чином, враховуючи вищезазначені обставини, суд апеляційної інстанції вважає, що суд 1-ї інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що оскаржуване рішення митного органу про коригування митної вартості товару від 09.02.2021р. №UA100410/2021/000002/2, не відповідає критеріям, визначеним ст.2 КАС України, а представлені позивачем докази у своїй сукупності дають підстави вважати, що дане рішення дійсно є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Як вбачається зі змісту приписів ч.1 ст.256 Митного кодексу України, відмова у митному оформленні - це письмове вмотивоване рішення органу доходів і зборів про неможливість здійснення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через невиконання декларантом або уповноваженою ним особою умов, визначених цим Кодексом.

Так, підставою відмови у митному оформленні стало неправильне, на думку відповідача, стало визначення позивачем митної вартості.

Отже, оформлення оскаржуваної позивачем Картки відмови фактично є результатом прийняття відповідачем оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товару.

Оскільки, як вже було зазначено вище, суд дійшов висновку про протиправність спірного рішення відповідача про коригування митної вартості товару, а тому, відповідно, відмова у митному оформленні заявленого позивачем у митній декларації товару також є протиправною, що зумовлює наявність підстав для скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи митному пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України №UA100410/2021/00007 від 09.02.2021р.

Інші аргументи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими, носять формальний характер і не ґрунтуються ні на фактичних обставинах, ні на вимогах чинного законодавства та спростовуються матеріалами справи.

До того ж, слід також зазначити й про те, що за правилами ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно зі ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

А згідно з ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову, що, у свою чергу, не було відповідним чином реалізовано апелянтом при розгляді справи в судах 1-ї та 2-ї інстанцій.

З огляду на викладене, судова колегія доходить висновку, що суд 1-ї інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж в апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах доводів апеляційної скарги, згідно зі ст.316 КАС України, залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду 1-ї інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.308,311,315,316,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Київської митниці Держмитслужби - залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2021 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 04.07.2022р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: І.П. Косцова

В.О. Скрипченко