Справа № 300/4827/21
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2022-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2022 рокуЛьвівСправа № 300/4827/21 пров. № А/857/4584/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Ільчишин Н.В., Коваля Р.Й.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області,

на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20 січня 2022 року (суддя Микитюк Р.В., час ухвалення - не зазначено, місце ухвалення м.Івано-Франківськ, дата складання повного тексту не зазначено),

в адміністративній справі №300/4827/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області,

про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

У вересні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулася в суд із адміністративним позовом до відповідача ГУ ПФУ в Івано-Франківській області, в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просила: 1) визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови у призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України; 2) зобов`язати відповідача зарахувати позивачу до пільгового стажу роботи за Списком №2 період роботи з 04.11.1996 року по 15.07.2007 року на ВАТ «Івано-Франківське шкіряне підприємство «Плай» та призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, з 29 липня 2021 року.

Відповідач позовних вимог не визнав, вважаючи їх безпідставними, в суді першої інстанції подав відзив на позовну заяву, просив в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20.01.2022 року позов задоволено. Визнано протиправним дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу роботи за Списком №2 період роботи з 04.11.1996 по 15.07.2007 на ВАТ "Івано-Франківське шкіряне підприємство "Плай" та призначено пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України з 29 липня 2021. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 908,00 грн..

З цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржене рішення суду винесене з порушенням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що у позовній заяві позивачка зазначає, що Головним управлінням визнається стаж роботи на посадах, передбачених Списком №2 та не піддягає доказуванню. Однак, відповідно до листа ГУ ПФУ в Івано-Франківській області від 16.08.2021 №0900-0209-8/29698, підстав для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 у позивачки немає, оскільки відомості про пільговий стаж відсутні. З урахуванням нормативно-правового регулювання та документів, доданих при призначенні пенсії, вбачається, що трудова книжка підтверджує стаж роботи, але підтвердити пільговий характер роботи може лише уточнююча довідка підприємства, на якому особа працювала і яка видана на підставі первинних документів за час виконання відповідної роботи, а в разі ліквідації підприємства без визначення правонаступника документи, видані архівними установами. Однак позивачкою при зверненні за призначенням пенсії не було представлено уточнюючої довідки про підтвердження періодів роботи з 04.11.1996 р. по 15.07.2007 у ВАТ Івано-Франківське підприємство Плай". Оскільки, згідно рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 31.01.2019 ВАТ Івано-Франківське підприємство Плай" визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, то уточнююча довідка про пільговий характер роботи та матеріали атестації робочого місця повинні бути надані позивачці ліквідатором підприємства. Однак, позивачка на дату звернення за призначенням пенсії до ВАТ Івано-Франківське підприємство Плай" не зверталась. Вважає апелянт безпідставним посилання на норми Закону України Про пенсійне забезпечення", а саме п. б ст.13, оскільки положення цього Закону застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України Про внесення змій до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії. Тому норми Закону України Про пенсійне забезпечення в частині призначення пенсій на пільгових умовах за Списком №2 не підлягають застосуванню.

За результатами апеляційного розгляду апелянт (відповідач) просить скасувати оскаржене рішення суду від 20.01.2022 року та постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Позивач подала відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначає, що оскаржене рішення суду є законним та обґрунтованим, ґрунтується на засадах верховенства права та ухвалене відповідно до норм матеріального права, при дотриманні судом норм процесуального права. Просить апеляційну скаргу відхилити, залишивши без змін оскаржене рішення суду.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з врахуванням наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідності до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 , виданої 27.11.1986, із 05.08.1991 прийнята майстром обробного цеху виробництва твердих шкір у Шкіроб`єднання ім. 40-річчя Жовтня, в подальшому Івано-Франківське державне підприємство, яке наказом держкомлегтексу України №197 від 28.09.1994 перетворене у відкрите акціонерне товариство "Івано-Франківське шкіряне підприємство "Плай", з 01.08.1996 позивач працювала на посаді майстра виробничої дільниці цеху по виробництву твердих шкіртоварів потоку твердих шкір, з 04.11.1996 переведена майстром зольно-дубильного цеху хролового потоку №2, з 01.09.2006 переведена майстром цеху фарбування та сортування дубленого н/фабрикату "Вет-блу", з 16.07.2007 переведена інженером технологом фарбувальної дільниці цеху фарбування та сортування дубляного напівфабрикату. У відповідності до наказу №113-к від 30.06.2008 позивач звільнена у зв`язку з переведенням до філії "Спілловер" (а.с. 14-16).

Факт роботи у шкідливих умовах підтверджено безпосередньо Ліквідатором ВАТ Плай" у довідці №4 від 19.07.2021 (а.с. 17-18).

Згідно з наданими документами, страховий стаж ОСОБА_1 становить 27 років 3 місяці 21 день, в тому числі, стаж роботи на посадах передбачених Списком №2 - більше 10-ти років.

За результатам розгляду заяви позивача від 29.07.2021 року Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області листом від 16.08.2021 №0900-0209-8/29698 відмовило ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (а.с. 12-13).

Вважаючи таку відмову відповідача протиправною, позивач звернулася до адміністративного суду із вказаним позовом.

Суд апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведені норми означають, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до ч.3 ст.23 Загальної Декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської Соціальної Хартії та ч.3 ст.46 Конституції України, кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Водночас у пункті 5 рішення №8-рп/2005 від 11.10.2005 Конституційний Суд України зазначив, що право на пенсійне забезпечення є складовою конституційного права на соціальний захист.

За приписами пунктів 1, 6 частини першої статті 92 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

У преамбулі Закону України від 05.11.1991 №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-XII) зазначено, що цей Закон відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Згідно із статтею 2 Закону №1788-XII, за цим Законом призначаються трудові пенсії: до яких відносяться пенсії за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

За приписами статті 12 Закону №1788-XII, право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Згідно з пунктом «б» статті 13 Закону №1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом України від 02 березня 2015 року №213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (далі - Закон №213-VІІІ), на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Статтею 13 Закону №1788-XII було передбачено зменшення пенсійного віку для чоловіків і жінок відносно загального пенсійного віку (60 років для чоловіків і 55 років для жінок) з урахуванням різниці між пенсійним віком у чоловіків і жінок на 10 років для працівників, зайнятих повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, та на 5 років для працівників, зайнятих повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці; зменшення пенсійного віку та стажу для чоловіків і жінок стосовно загального пенсійного віку з урахуванням різниці між пенсійним віком у чоловіків і жінок на 5 років.

Отже, за змістом вищенаведеної норми пенсія за віком на пільгових умовах є особливим видом пенсії, яка призначається конкретній особі на підставі наявного страхового стажу, залежить від праці такої особи в особливих умовах, певно визначений час, призначення якої має відбуватись при досягненні нижчого пенсійного віку.

Судом встановлено, що згідно змісту відповіді Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, оформленої листом від 16.08.2021 за №0900-0209-8/29698, відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2. Підставою для відмови позивачу у призначенні пенсії на пільгових умовах є те, що на дату звернення ОСОБА_1 не виповнилось 53 роки 6 місяців, при страховому стажі роботи не менше 23 роки 6 місяці. При цьому відповідач вказав, що період роботи позивача з 04.11.1996 року по 15.07.20007 року у ВАТ "Івано-Франківське шкіряне підприємство "Плай" підлягатиме врахуванню до пільгового стажу за списком №2 після проведення перевірки достовірності видачу уточнюючих документів підприємством про підтвердження зайнятості позивача на пільгових умовах протягом повного робочого дня.

За приписами статті 62 Закону №1788-ХІІ, основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993р. №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 20 цього Порядку передбачено, що у випадках, коли у трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств та організацій.

Судом враховується, що стаж роботи позивача на посадах, передбачених Списком №2 - більше 10 років підтверджується записами в трудовій книжці серія НОМЕР_1 , виданої 27.11.1986 року, також факт роботи в шкідливих умовах підтверджено ліквідатором ВАТ «Плай» в довідці №4 від 19.07.2021 року. Із заявою та доданими до неї документами про призначення пенсії на пільгових умовах позивач звернулася до відповідача 29.07.2021 року, що визнано відповідачем.

Колегія суддів зауважує, що проведення пенсійним органом перевірки достовірності видачі уточнюючих документів підприємством про підтвердження зайнятості позивача на пільгових умовах протягом повного робочого дня з урахуванням приписів статті 62 Закону №1788-ХІІ та п.20 Порядку №637 не може бути поставлене в залежність від права позивача на зарахування її стажу роботи, що дає право на пенсію на пільгових умовах, в період з 04.11.1996 року по 15.07.20007 року у ВАТ "Івано-Франківське шкіряне підприємство "Плай", а отже відповідні доводи апеляційної скарги про те, що позивачем при зверненні за призначенням пенсії не було представлено уточнюючої довідки про підтвердження періодів роботи з 04.11.1996 р. по 15.07.2007 у ВАТ Івано-Франківське підприємство Плай", судом відхиляються.

Таким чином, пільговий стаж роботи позивача не менше 10 років на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 підтверджений. Відповідач також підтвердив наявність в ОСОБА_1 необхідного страхового стажу 27 років 03 місяці 21 день. Вказаний трудовий стаж позивача є достатнім для призначення для призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Як слідує із змісту позову, позивач оспорює неправильне застосування відповідачем законодавчих норм стосовно віку, з якого має право позивач на пільгову пенсію.

Згідно доводів відповідача, право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах мають особи жіночої статі, які досягли 55 років, що є однією з умов призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №2, визначеною частиною 2 статті 114 Закону №1058-ІV.

З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.

Верховною Радою України було ухвалено Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" від 03.10.2017 №2148-VIII (далі Закон №2148-VIII), що доповнив Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі Закон №1058-ІV) розділом XIV-І, який містить пункт 2 частини другої статті 114 такого змісту: «На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах».

За приписами статті 12 Закону №1788-XII, право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Натомість згідно з пунктом «б» статті 13 Закону №1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом №213-VІІІ, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VIII (далі Закон №213-VІІІ), який набрав чинності з 1 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений пунктом «б» статті 13 Закону №1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 50 років до 55 років.

Відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення КС №1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону №1788-XII зі змінами, внесеними Законом №213-VIII (пункт 1 рішення).

Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення, застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону №1788-XII в редакції до внесення змін Законом №213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, у тому числі жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Таким чином, Рішенням №1-р/2020 КСУ визнав неконституційними окремі положення Закону №1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно КСУ встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом №213-VIII.

У зв`язку із цим на час виникнення спірних правовідносин Закон №1788-ХІІ з урахуванням Рішення №1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 50 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні КСУ).

Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом №1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 50 років, тоді як другий - у 55 років.

Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, колегія суддів доходить висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі №520/15025/16-а (провадження №11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення КС №1-р/2020, а не Закону №1058-ІV, що відповідає правовій позиції, висловленій Великою Палатою Верховного Суду під час розгляду 03.11.2021 року справи №360/3611/20 у побідних правовідносинах, яка в силу приписів частини 5 статті 242 КАС України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховується апеляційним судом під час вирішення наведеного спору.

Згідно із частиною першою статті 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

У контексті предмету спору, Європейським судом з прав людини сформовано підхід щодо застосування принципу «належного урядування».

Так, в рішенні від 20 травня 2010 року у справі «Лелас проти Хорватії» (заява №55555/08) ЄСПЛ наголосив, що держава, чиї органи влади не дотримувалися своїх власних внутрішніх правил та процедур, не повинна отримувати вигоду від своїх правопорушень та уникати виконання своїх обов`язків; ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи, особливо якщо при цьому немає жодного іншого приватного інтересу» (пункт 74).

Отже, принцип "належного урядування" без сумніву є дотичним і до означених пенсійних спорів. Адже особа-пенсіонер чи майбутній пенсіонер, як приватна особа, не має у своєму розпорядженні ані державного апарату, ані владних функцій. Зоною відповідальності саме держави є те, щоб пенсії при призначені були правомірно нараховані та своєчасно поновлені й виплачені. І всі помилки та прорахунки в цій сфері є саме помилками, які могли з`явитись лише як наслідок порушення принципу «неналежного урядування».

За таких обставин та правового регулювання суд вважає, що відповідач не застосував більш сприятливий закон, який передбачає право позивача на обумовлену попередньою роботою пільгову пенсію, проте застосував закон, який позбавляє зазначеного права, отже діяв всупереч вимог верховенства права.

Таким чином, відмова відповідача в призначенні позивачу, яка на час звернення із заявою про призначення пенсії досягла 50 років, мала страховий стаж роботи 27 рік 03 місяці 21 день, у тому числі на роботах за списком №2 більше десяти років, пенсії на пільгових умовах за віком з посиланням недосягнення нею 55-річного пенсійного віку, визначеного пунктом 2 частини другої статті 114 Закону №1058-ІV, є протиправною.

Оскільки позивач подала заяву про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 саме 29.07.2021, то відповідачем з урахуванням положень ч.1 ст.45 Закону №1058-IV спірна пенсіє має бути призначена з 29.07.2021 - в день звернення за пенсією.

Отже, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про безпідставність доводів апелянта (відповідача) та правильність висновків суду першої інстанції щодо наявності у позивача права на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України з 29 липня 2021 року.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що судом першої інстанції всебічно з`ясовано обставини справи, рішення суду першої інстанції винесено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому немає підстав для його скасування.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).

Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи, та враховуючи, що дану адміністративну справу було розглянуто судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20 січня 2022 року в адміністративній справі №300/4827/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. В. Гуляк
судді Н. В. Ільчишин
Р. Й. Коваль