Справа № 460/17580/21
Суддя: В.В. Щербаков
Дата ухвалення: 2022-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

05 липня 2022 року м. Рівне №460/17580/21

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді В.В. Щербакова, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління Національної поліції в Рівненській області
про стягнення середнього заробітку за час затримки при звільненні, -
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі - Позивач) звернулась до суду із позовом до Головного управління Національної поліції в Рівненській області (надалі ГУНП в Рівненській області, Відповідач) про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Позов обгрунтований тим, що наказом ГУНП в Рівненській області від 05.11.2021 № 214 о/с «По особовому складу» позивача звільнено зі служби в поліції. Однак, у день звільнення з нею не було проведено повного розрахунку, а саме не виплачено грошове забезпечення за період часу із 01.11.2021 по 05.11.2021 та не виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні. Відповідач провів повний розрахунок із Позивачем лише 30.11.2021, а відтак період затримання розрахунку становить 25 днів, а відтак стягненню з Відповідача підлягає середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Ухвалою від 02.02.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Відповідач проти задоволення позову заперечив, вважає, що норми, передбачені ст.ст. 116-117 КзпП на спірні правовідносини не розповсюджуються. Вказує на те, що повний розрахунок при звільненні із позивачем відбувся у строки, передбачені чинним законодавством. Крім того, Відповідачем ставиться під сумнів розрахунок суми стягнення, який наданий позивачем.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши позовну заяву та відзив на неї, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив наступне.

Позивач проходила службу в органах внутрішніх справ та Національній поліції України, з 27.09.1994 по 05.11.2021, остання посада начальник сектору правового забезпечення ГУНП в Рівненській області, мала спеціальне звання «підполковник поліції».

Наказом ГУНП в Рівненській області від 05.11.2021 № 214 о/с «По особовому складу» Позивача звільнено зі служби в поліції за пунктом 2 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (через хворобу).

Підставою для звільнення слугував рапорт Позивача від 28.10.2021 та свідоцтво про хворобу від 22.10.2021 № 469, видане військово-лікарською комісією ДУ «ТМО МВС України по Рівненській області».

У наказі про звільнення Позивача зазначено, що вислуга років на день звільнення в календарному обчисленні для виплати одноразової грошової допомоги становить 20 років 10 місяців 16 днів.

У день звільнення Позивача з нею не було проведено повного розрахунку, а саме не виплачено грошове забезпечення за період часу із 01.11.2021 по 05.11.2021 та не виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні.

Згідно із банківською випискою ПАТ АБ «Укргазбанк», грошове забезпечення в сумі 12059,36 грн. позивачу було виплачено 16.11.2021, а одноразову грошову допомогу 30.11.2021. Таким чином відповідач затримав повний розрахунок з позивачем на 25 днів.

Вважаючи такі дії протиправними, позивач звернулась до суду із даним позовом

Вирішуючи адміністративний спір по суті, суд зазначає наступне.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України "Про Національну поліцію".

Порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення поліцейських врегульовано Постановою Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 за N 988, та наказу МВС України від 06.04.2016 № 260.

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України, заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно з приписами статей 1 та 2 Закону України "Про оплату праці" від 24.03.95 за N 108/95-ВР, заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Основна заробітна плата винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Відповідно до пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 за N 988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції", грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Вищенаведені норми законодавства дають підстави для висновку, що нерозповсюдження на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ/поліції норм Кодексу законів про працю України стосується виключно норм, якими врегульована оплата праці (виплата грошового забезпечення) вказаних осіб та спорів щодо цього забезпечення, таких як: спорів щодо розміру посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії, одноразових додаткових видів грошового забезпечення, порядку їх нарахування та виплати.

Таким чином, ані Законом України "Про Національну поліцію", ані Постановою Кабінету Міністрів України від 11.11.205 № 988, чи іншим спеціальним законодавством, не врегульовано порядок відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні працівника з органів внутрішніх справ/поліції. В той же час такі питання повністю врегульовані Кодексом законів про працю України.

Згідно з частиною 6 статті 7 КАС України, у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права). Аналогія закону та аналогія права не застосовується для визначення підстав, меж повноважень та способу дій органів державної влади та місцевого самоврядування.

Таким чином, положеннями частини першої статті 116 КЗпП, установлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 Кодексу законів про працю України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до частини другої статті 117 Кодексу законів про працю України, при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Аналізуючи зазначені норми матеріального права, Верховний Суд України у постанові від 15.09.2015 (справа N 21-1765а15) дійшов висновку, що не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу законів про працю України, тобто виплати працівникові середнього заробітку за весь час затримки розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП, а саме: виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Крім того, у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України N 13 від 24.12.99 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" зазначається, що: - установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі статті 117 Кодексу законів про працю України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення; - у разі не проведення розрахунку у зв`язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу.

Виходячи з наведених вимог законодавства всі суми, належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать, а в разі ж невиконання такого обов`язку наступає передбачена нормами Кодексу законів про працю України відповідальність, тобто у разі наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку із дня звільнення по день вирішення спору на користь працівника, тобто по день постановлення відповідного рішення суду.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 07.02.2018 та від 01.03.2018 у справах N 806/535/16 та N 806/1899/17 та від 23.05.2018 у справі N 803/1212/16.

Виплата поліцейським, які звільняються зі служби за станом здоров`я, одноразової грошової допомоги при звільненні передбачена статтею 102 Закону України "Про Національну поліцію", статтею 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", пунктом 10 Постанови N 393.

Проте оскільки зазначені нормативно-правові акти, які визначають порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським, не містять норм, які б регулювали питання строку розрахунку при звільненні та відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні, то необхідно виходити з приписів трудового законодавства щодо оплати праці.

Стягнення з роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, за весь час затримки по день фактичного розрахунку) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

Вказана правова позиція узгоджується з позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 17 лютого 2015 року (справа N 21-8а15), Верховним Судом від 19 червня 2019 року (справа N 820/3313/17), 05 грудня 2019 року (справа N 806/409/17) , та Верховним Судом від 27.04.2020 (справа № 819/639/18).

Відповідно до пункту 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України за N 13 від 24.12.99, задовольняючи вимоги про оплату праці суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню.

Постановою Кабінету Міністрів України за N 100 від 08.02.95 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (місячного грошового забезпечення), що застосовується в тому числі і при обчиленні середньоденного заробітку за час затримки розрахунку (надалі Порядок № 100).

Пунктом 2 Порядку № 100 визначено, що середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно пункту 8 Порядку № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, -на число календарних днів за цей період.

При розрахунку суми, що підлягає до стягнення з Відповідача, суд бере до уваги Довідку про грошове забезпечення позивача № 318 від 26.04.2022, яка видана управлінням фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУНП в Рівненській області, згідно з якою середньоденне грошове забезпечення позивача становить 578,81 грн.

Таким чином, стягненню з відповідача підлягає 14 470, 27 грн. (578,21 грн. * 25 календарних днів).

Разом з тим, суд не бере до уваги Архівну відомість № 1 про розмір грошового забезпечення, надану Позивачем, оскільки зазначений документ не засвідчений належним чином та не має усіх необхідних реквізитів, а відтак не може братись до уваги при здійсненні розрахунку.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 371 КАС України, рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць виконуються негайно.

Оскільки сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (14470, 27 грн.) є меншою від середньомісячного грошового забезпечення Позивача, рішення допускається до негайного виконання у повному обсязі, тобто в сумі 14 470, 27 грн.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади і органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України.

Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково.

Відповідно до частини 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Рівненській області на користь ОСОБА_1 середньомісячне грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 14 470, 27 грн. (чотирнадцять тисяч чотириста сімдесят) гривень 27 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Рівненській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 840,00 грн.

Рішення суду в частині стягнення з Головного управління Національної поліції в Рівненській області на користь ОСОБА_1 середньомісячного грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 14 470 (чотирнадцять тисяч чотириста сімдесят ) гривень 27 коп. допустити до негайного виконання.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 05 липня 2022 року.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 )

Відповідач: Головне управління Національної поліції в Рівненській області (вул. Хвильового, 2,м. Рівне,33028, )

Суддя В.В. Щербаков