Справа № 120/4928/22
Суддя: Маслоід Олена Степанівна
Дата ухвалення: 2022-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про відмову в забезпеченні адміністративного позову

м. Вінниця

04 липня 2022 р. Справа № 120/4928/22

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маслоід Олени Степанівни, розглянувши у письмовому провадженні заяву про забезпечення позову в адміністративній справі:

за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до: Військово-лікарської комісія при Першому відділі Жмеринського територіального центру комплектування та соціальної підтримки (вул. Каштанова, 30, м. Бар, Вінницька обл., 23000)

про: визнання протиправною та скасування постанови

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 (далі - позивач) до Військово-лікарської комісія при Першому відділі Жмеринського територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідач) про визнання протиправною та скасування постанов .

Одночасно з позовної заявою позивачем подано заяву про забезпечення позову з наступним обґрунтуванням.

Постановою відповідача від 08.06.2022 року позивача визнано придатним до військової служби під час мобілізації. Однак позивач вважає, що за станом здоров`я він є непридатним до служби. Так, оскільки позивача може бути призвано для проходження військової служби, яка не відповідає стану його здоров`я, а також він може бути залучений до виконання бойових завдань, виконання яких унеможливлюється станом його здоров`я невжиття заходів забезпечення позову може поставити під загрозу життя і здоров`я позивача. Відтак, позивач просить вжити заходи щодо забезпечення позову шляхом зупинення дії постанови відповідача від 08.06.2022 року та заборони відповідачу проводити заходи призову позивача на військову службу до набрання законної сили рішенням по справі.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

У відповідності до ч. 1 ст. 151 КАС України позов може бути забезпечено: зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

За своєю правовою природою інститут забезпечення позову - це надання позивачеві тимчасової правової охорони його прав та інтересів, за захистом яких він звернувся чи має намір звернутися в суд, до вирішення спору судом та набрання рішенням суду законної сили. Заходи забезпечення позову є втручанням суду у спірні правовідносини, тому вони повинні застосовуватися судом з підстав та в порядку, прямо передбаченому законом (правовий висновок викладено у п. 30 постанови Верховного Суду від 20.03.2019 року в справі № 826/14951/18).

Значення цього інституту адміністративного процесуального права в тому, що ним захищаються законні інтереси (права) позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли неприйняття заходів може призвести до невиконання судового рішення.

Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкоджання спричинення значної шкоди заявнику.

Згідно Рекомендації № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Слід зазначити, що підстави забезпечення позову, передбачені ч. 2 ст. 150 КАС України, є оціночними, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Вирішуючи питання про забезпечення позову суд здійснює оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу. При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії (правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 24.04. 2019 року в справі № 826/10936/18 (провадження № К/9901/728/19).

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Підсумовуючи наведене, суд враховує, що при вирішенні питання про забезпечення позову необхідно здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Позивач, звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову просить зупинити дію постанови відповідача від 08.06.2022 року та заборонити відповідачу вчиняти дії щодо його призову на військову службу.

Суд звертає увагу, що правовий статус відповідача визначає Положення "Про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України", що затверджене Наказом Міністерства оборони України 14.08.2008 року № 402, яким передбачено, що військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям. Для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі), які приймають відповідні постанови.

З аналізу зазначених норм вбачається, що військово-лікарська комісія здійснює діяльність щодо проведення військово-лікарської експертизи, водночас вищезназначеним Положенням не передбачено вчинення лікарською комісією дій щодо призову громадян на військову службу. Відтак, вимога позивача щодо забезпечення позову шляхом заборонити відповідачу вчиняти дії щодо його призову на військову службу є необґрунтованою, з огляду на те, що відповідач не наділений повноваженнями щодо вчинення зазначених дій.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що винесення відповідачем постанови від 08.06.2022 року передбачає лише можливість призову позивача на військову службу, однак жодним чином не визначає обов`язковість настання цієї події, а також настання цієї подіїї саме сразу після прийняття вказаної постанови.

На переконання суду, забезпечення позову в спосіб, визначений позивачем, призведе до фактичного ухвалення рішення та вирішення публічно-правового спору без розгляду адміністративної справи по суті.

Однак можливість вирішення публічно-правового спору шляхом забезпечення позову не відповідає системним положенням ст. 150, 151 КАС України та змісту прав позивача, передбачених чинним законодавством.

Так, відповідно до приписів чинного законодавства, вирішуючи питання щодо забезпечення позову, суд позбавлений права прийняття рішення по суті позовних вимог без судового розгляду адміністративної справи в порядку, визначеному КАС України.

Суд зазначає, що ознак очевидної протиправності постанови відповідача позивачем суду не доведено, оскільки не подано доказів того, що відповідачеві на момент прийняття постанови від 08.06.2022 року було відомо, що стан здоров`я позивача відповідає критеріям непридатності до військової служби.

Крім того, твердження позивача щодо ймовірної небезпеки завдання шкоди його життю та здоров`ю є виключно припущеннями та не ґрунтуються на жодних об`єктивних, фактичних обставинах.

Інших підстав для забезпечення позову в заяві не наведено.

З огляду на вкладене, суд доходить до висновку, що заява про забезпечення позову є необгрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 150, 151, 154, 156, 256, 294 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову за позовною заявою ОСОБА_1 до Військово-лікарської комісія при Першому відділі Жмеринського територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправною та скасування постанови.

Ухвала з питань забезпечення адміністративного позову може бути оскаржена. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Маслоід Олена Степанівна