Справа № 300/3465/21
Суддя: Кушнерик Мар’ян Петрович
Дата ухвалення: 2022-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2022 рокуЛьвівСправа № 300/3465/21 пров. № А/857/3267/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Кушнерика М.П.

суддів Курильця А.Р., Мікули О.І.,

за участю секретаря судового засідання Хомича О.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2021 року, прийняте суддею Григоруком О.Б. в м. Івано-Франківськ, о 12 годині 41 хвилині, повний текст складено 28 грудня 2021 року, у справі № 300/3465/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Долинської міської ради Івано-Франківської області про визнання протиправними та скасування рішень в частині, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 в липні 2021 року звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати протиправними та скасувати рішення Долинської міської ради "Про розроблення генерального плану с. Оболоня" № 560-20/2018 від 23.03.2018 в частині включення до генерального плану с. Оболоня земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, площею 2,0000 га з кадастровим номером :01:004:0286, по вул. «Одиниця» в с. Оболоня, Долинського району Івано-Франківської області; визнати протиправними та скасування рішення "Про затвердження генерального плану с. Оболоня" № 1286-30/2020 від 16.10.2020 в частині включення до генерального плану с. Оболоня земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, площею 2,0000 га з кадастровим номером :01:004:0286, по вул. «Одиниця» в с. Оболоня, Долинського району Івано-Франківської області.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 21.03.2013 рішенням Оболонської сільської ради № 349-12/2013 їй було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2,000 га по вул. «Одиниця» в с. Оболоня, Долинського району Івано-Франківської області. На підставі вказаного рішення у 2016 році позивачем виготовлено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки з присвоєнням кадастрового номера. 24 січня 2020 року позивач звернулася до Оболонської сільської ради про затвердження проекту землеустрою, однак відповіді не отримала. Водночас, їй стало відомо, що Оболонською сільською радою розробляється Генеральний план населеного пункту с. Оболоня і земельна ділянка площею 2,0 га по вул. «Одиниця» в с. Оболоня ввійшла до земель житлової та громадської забудови. Вважає, що Оболонською сільською радою, правонаступником якої є відповідач, рішення "Про розроблення генерального плану с. Оболоня" № 560-20/2018 від 23.03.2018 в частині включення до генерального плану с. Оболоня земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, площею 2,0000 га з кадастровим номером :01:004:0286, по вул. «Одиниця» в с. Оболоня, Долинського району Івано-Франківської області та рішення "Про затвердження генерального плану с. Оболоня" № 1286-30/2020 від 16.10.2020 в частині включення до генерального плану с. Оболоня земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, площею 2,0000 га з кадастровим номером :01:004:0286 підлягають визнанню незаконними та скасуванню, оскільки прийняті з порушенням процедури та вимог закону.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2021 року, в задоволенні позову відмовлено.

Позивач подала апеляційну скаргу, з підстав неправильного застосування норм матеріального права та неповного з`ясування обставин справи.

Обґрунтування вимог апеляційної скарги аналогічні обгрунтуванням позовної заяви.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою просить позов задоволити.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду без змін. Вважає, що судом повно та об`єктивно досліджено обставини справи та дано юридичну оцінку.

У відповідності до вимог ч.4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ч.1 та ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є жителькою АДРЕСА_1 .

Згідно рішення Оболонської сільської ради від 21 травня 2013 року № 349-12/2013 позивачці надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в с. Оболоня, ділянка № НОМЕР_1 площею 2,0 га по АДРЕСА_1 (а.с. 8).

На підставі вказаного рішення та договору від 20.07.2015 ТОВ «Інфомаційно-кадастровий центр» виготовлено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства с. Оболоня вул Одиниця Долинського району Івано-Франківської області (а.с. 9-36).

23 березня 2018 року рішенням Оболонської сільської ради № 560-20/2018 вирішено розробити Генеральний план населеного пункту с. Оболоня Долинського району Івано-Франківської області (а.с. 42).

16 серпня 2020 року проведено громадські слухання по обговоренню детальних планів територій та нового генерального плану забудови с. Оболоня (а.с. 44).

16 жовтня 2020 року Оболонською сільською радою прийнято рішення № 1214-30/2020 "Про затвердження детального плану території" земельної ділянки площею 5,6615 га для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 та внесення змін до Генерального плану забудови с. Оболоня (а.с. 45).

Рішенням Оболонської сільської ради № 1286-30/2020 від 16.10.2020 затверджено містобудівну документацію «Генеральний план села Оболоня Долинського району Івано-Франківської області».

Згідно рішення Долинської міської ради № 43-2/2020 від 28.12.2020 вирішено почати процедуру реорганізації Оболонської сільської ради шляхом приєднання до Долинської міської ради та встановлено, що Долинська міська рада є правонаступником всього майна, прав та обов`язків Оболонської сільської ради (а.с. 154-159). Таким чином станом на момент розгляду справи Долинська міська рада є належним відповідачем у даній справі.

Вважаючи такі рішення відповідача протиправними, позивач звернулася до суду з позовом.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що Оболонською сільською радою дотримано вимоги частини другої статті 21 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Також, позивачем не обґрунтовано, які права та яким чином саме спірні рішення порушують її права чи законні інтереси, виходячи з наступного.

Відповідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частина 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Правовий статус сільських, селищних, міських рад визначено Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21.05.1997 за № 280/97-ВР (далі Закон № 280/97-ВР із змінами та доповненнями станом на час виникнення спірних правовідносин).

Статтею 10 Закону № 280/97-ВР визначено, що ради є органами місцевого самоврядування, що представляють інтереси відповідних територіальних громад та здійснюють повноваження, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження генеральних планів населених пунктів, планів зонування територій і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них.

Разом з тим, згідно з ч.1 ст. 19 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" детальний план у межах населеного пункту уточнює положення генерального плану населеного пункту та визначає планувальну організацію і розвиток частини території.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності громадським слуханням підлягають розроблені в установленому порядку проекти містобудівної документації на місцевому рівні: генеральні плани населених пунктів, плани зонування територій, детальні плани територій.

Правовідносини у сфері містобудування з приводу розробки та затвердження детального плану території поширююся на всіх жителів відповідної територіальної громади, вони мають право брати активну участь в обговоренні, оскільки при плануванні та забудові відповідної території населеного пункту враховуються громадські інтереси.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту.

Генеральний план населеного пункту розробляється та затверджується в інтересах відповідної територіальної громади з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Рішення про розроблення генерального плану приймає відповідна сільська, селищна, міська рада.

Виконавчі органи сільських, селищних і міських рад, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації в установлений строк:

1) подають пропозиції до проекту відповідного місцевого бюджету на наступний рік або про внесення змін до бюджету на поточний рік щодо потреби у розробленні містобудівної документації; 2) визначають в установленому законодавством порядку розробника генерального плану населеного пункту, встановлюють строки розроблення та джерела його фінансування; 3) звертаються до обласної державної адміністрації, Ради міністрів Автономної Республіки Крим (для міст обласного та республіканського Автономної Республіки Крим значення), центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування (для міст Києва та Севастополя), щодо визначення державних інтересів для їх урахування під час розроблення генерального плану населеного пункту; 4) повідомляють через місцеві засоби масової інформації про початок розроблення генерального плану населеного пункту та визначають порядок і строк внесення пропозицій до нього фізичними та юридичними особами; 5) забезпечують попередній розгляд матеріалів щодо розроблення генерального плану населеного пункту архітектурно-містобудівними радами відповідного рівня; 6) узгоджують проект генерального плану населеного пункту з органами місцевого самоврядування, що представляють інтереси суміжних територіальних громад, з метою врегулювання питань планування територій у приміських зонах.

Строк дії генерального плану населеного пункту не обмежується.

Зміни до генерального плану населеного пункту можуть вноситися не частіше, ніж один раз на п`ять років.

Такі зміни вносяться органом місцевого самоврядування, який затверджував генеральний план населеного пункту. Питання про дострокове внесення змін до генерального плану населеного пункту може порушуватися за результатами містобудівного моніторингу перед відповідною сільською, селищною, міською радою відповідною місцевою державною адміністрацією.

Генеральні плани населених пунктів та зміни до них розглядаються і затверджуються відповідними сільськими, селищними, міськими радами на чергових сесіях протягом трьох місяців з дня їх подання.

Приписи Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» узгоджуються із положеннями частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», пунктом 42 якої встановлено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання затвердження в установленому порядку місцевих містобудівних програм, генеральних планів забудови відповідних населених пунктів, іншої містобудівної документації.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що Оболонська сільська рада на момент прийняття оскаржуваних рішень була органом уповноваженим приймати рішення про затвердження генеральних планів забудови села Оболоня, іншої містобудівної документації.

Оскаржувані рішення прийняті Оболонською сільською радою на пленарному засіданні сесії ради, що не заперечується сторонами та відображено у тексті рішень.

За правилами частини першої, абзацу другого частини другої статті 21 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» громадським слуханням підлягають розроблені в установленому порядку проекти містобудівної документації на місцевому рівні: генеральні плани населених пунктів, плани зонування територій, детальні плани територій.

Затвердження на місцевому рівні містобудівної документації, зазначеної у частині першій цієї статті, без проведення громадських слухань щодо проектів такої документації забороняється.

Прийняттю рішення № 1286-30/2020 від 16.10.2020, яким затверджено містобудівну документацію «Генеральний план села Оболоня Долинського району Івано-Франківської області» передували громадські слухання по обговоренню детального плану території земельних ділянок для розміщення та експлуатації об`єктів трубопровідного транспорту на території Оболонської сільської ради, нового Генерального плану забудови с. Оболоня Долинського району Івано-Франківської області, детальних планів території по вул. Одиниця (біля стадіону) в с. Оболоня Долинського району Івано-Франківської області площею 5,6615 га та в ур. «Мариччини» в с. Оболоня Долинського району Івано-Франківської області площею 7,0627 га для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд, детального плану території по вул. Одиниця (біля заправки) в с. Оболоня Долинського району Івано-Франківської області площею 1,0800 га для ведення садівництва.

На вказаних слуханнях серед іншого було представлено проект, картографічний матеріал з перспективою нового генерального плану забудови та розвитку с. Оболоня Долинського району Івано-Франківської області та проект детального плану території по вул. Одиниця (біля стадіону) с. Оболоня Долинського району Івано-Франківської області площею 5,6615 га. Під час проведення громадських обговорення пропозицій та зауважень від громадськості не надійшло. За результатами голосування було підтримано та погоджено питання винесені на громадське обговорення.

Оприлюднення оголошення про початок проведення громадських слухань та розроблення генерального плану на дошці оголошень сільської ради, здійснено з врахуванням пункту 1 частини 3 статті 21 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», чинної на день прийняття оскаржуваних рішень, і таке оприлюднення зроблено на дошці оголошень сільської ради, відповідає терміну оприлюднення на місцевому рівні, доступним для ознайомлення всіма мешканцями громади, зацікавленими в обговоренні даного питання.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, у Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, установлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист. Право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Відповідно до частини третьої статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно із частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений у цій статті.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 поняття «порушене право», за захистом якого особа може звертатися до суду і яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в цьому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У своїй практиці Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України»).

У постанові Верховного Суду України від 23 травня 2017 року у справі № 800/541/16 підкреслено, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

З огляду на вимоги статей 2, 5 КАС України об`єктом судового захисту в адміністративному судочинстві є не будь-який законний інтерес, а порушений суб`єктом владних повноважень.

Для визначення інтересу як об`єкта судового захисту в порядку адміністративного судочинства, окрім загальних ознак інтересу, він повинен містити спеціальні, визначені КАС України. Якщо перша група ознак необхідна для віднесення тієї чи іншої категорії до інтересу, то друга - дозволяє кваліфікувати такий інтерес як об`єкт судового захисту в адміністративному судочинстві.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що позивачем не обґрунтовано в чому саме порушене право, яким саме чином задоволення позовних вимог відновить порушенні та які саме права чи інтереси позивача.

Законом не заборонено приймати рішення про затвердження генерального плану населеного пункту у разі надання дозволу на розробку проектів землеустрою на земельні ділянки, що розташовані у межах території, якої торкаються зміни.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30.05.2018 у справі № 826/5737/16 дійшла висновку, що надання дозволу вповноваженим органом місцевого самоврядування на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель комунальної власності не означає позитивного рішення про передачу її в користування (власність у даному випадку), а направлене на ідентифікацію земельної ділянки, яка в подальшому може стати предметом передачі.

Оспорені рішення відповідача не створюють, не змінюють і не припиняють цивільних прав та обов`язків окремих осіб. До того ж, права власності чи користування земельною ділянкою позивач не набула.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Судом першої інстанції вірно застосовано судову практику в спірних правовідносинах.

Відповідно до частини 2 статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

Так, у п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29)

Відтак, апеляційний суд відхиляє решту доводів апелянта, які наведені у поданій апеляційній скарзі, оскільки такі на правильність висновків суду не впливають, а, відтак, не можуть покладатися в основу скасування чи зміни оскарженого судового рішення.

Доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до правильного вирішення справи.

Керуючись ч.3 ст.243, ст.ст.308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2021 року у справі № 300/3465/21, - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М. П. Кушнерик
судді А. Р. Курилець
О. І. Мікула
Повне судове рішення складено 06.07.22