Справа № 320/917/21
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2022-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/917/21 Суддя (судді) першої інстанції: Лисенко В.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Файдюка В.В.,

Суддів Мєзєнцева Є.І.,

Єгорової Н.М.,

При секретарі Шепель О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, Ліплявської сільської ради Черкаської області про визнання протиправною бездіяльності, визнання протиправним та скасування наказу та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області (далі - відповідач, ГУ Держгеокадастру у Черкаській області), Ліплявської сільської ради Черкаської області (далі - відповідач, рада), в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області щодо порушення строку розгляду клопотання від 23 листопада 2020 року про надання дозволу ОСОБА_1 на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0000 га, яка розташована на території Прохорівської сільської ради Канівського району Черкаської області;

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області №23-12668/14-20-СГ від 29 грудня 2020 року про відмову ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0000 га, яка розташована на території Прохорівської сільської ради Канівського району Черкаської області;

- зобов`язати Ліплявську сільську раду Черкаської області прийняти рішення про надання ОСОБА_1 дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0000 га, яка розташована на території Прохоровської сільської ради Канівського району Черкаської області.

В обґрунтування позову зазначено, що за наслідком розгляду заяви позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0000 га, Головним управлінням Держгеокадастру у Черкаській області прийнято наказ №23-12668/14-20-СГ від 29 грудня 2020 року про відмову у наданні такого дозволу у зв`язку з тим, що бажана до відведення земельна ділянка включена у перелік для передачі Ліплявській сільській раді у комунальну власність. Позивач вважає вказаний наказ протиправним, оскільки він був прийнятий відповідачем з порушенням місячного строку розгляду даного клопотання та за відсутності підстав для відмови у наданні такого дозволу.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2021 року даний адміністративний позов залишено без задоволення.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що розгляд клопотання позивача про відведення земельної ділянки у власність відбувся без порушення відповідачем місячного строку, що свідчить про безпідставність тверджень позивача та скасування з цих підстав рішення. Крім того, пропуск місячного строку розгляду клопотання позивача сам по собі не свідчить про протиправність спірного наказу, не є безумовною самостійною підставою для його скасування.

Крім того, враховуючи, що на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області від 22 грудня 2021 року № 63-ОТГ "Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність" здійснено державну реєстрацію права комунальної власності на спірну земельну ділянку за Ліплявською сільською радою Черкаської області, суд дійшов висновку, що скасування спірного наказу, яким відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, не призведе до поновлення порушеного права позивача, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог у цій частині.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду та прийняти нову постанову, якою задовольнити адміністративний позов у повному обсязі.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Зазначає, що позивач направив відповідачу своє клопотання 23 листопада 2020 року засобами поштового зв`язку, даному поштовому відправленню надано трек-номер 830. Зі скріншоту з офіційного сайту АТ "Укрпошта" вбачається, що дане відправлення було отримано відповідачем 25 листопада 2020 року. Суд дійшов висновку, керуючись припущеннями щодо розбіжності про стан здійснення поштових пересилань, та з офіційними даними, що є порушенням норм процесуального права.

Вважає, що позивачем було вірно обрано спосіб захисту в частині поновлення порушених прав шляхом зобов`язання Ліплявської сільської ради Черкаської області прийняти рішення про надання ОСОБА_1 дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0000 га, оскільки Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області втратило право розпоряджатися земельними ділянками державної власності, що передаються у комунальну власність, у тому числі, вирішувати питання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою та про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність.

Вказує, що посилання суду першої інстанції на статтю 79-1 ЗК України замість статті 118 ЗК України є неправильним застосуванням норм матеріального права.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 , код РНОКПП - НОМЕР_1 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорту серії НОМЕР_2 , виданим 30.05.2003 Білоцерківським МВ №1 УМВС України у Київській області (а.с. 69-70).

23 листопада 2020 року позивач направив на адресу Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області клопотання про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0000 га, яка розташована на території Прохорівської сільської ради Канівського району Черкаської області (а.с. 20).

До своєї заяви позивач додав копії паспорту, ідентифікаційного коду, посвідчення учасника бойових дій та графічного матеріалу з місцем розташування бажаної земельної ділянки.

З графічного матеріалу вбачається, що станом на час звернення позивача з клопотанням про надання дозволу на розробку земельної документації (23 листопада 2020 року), бажана ним земельна ділянка, орієнтовною площею 2,0000 га, є частиною сформованої земельної ділянки з кадастровим номером №:04:001:0026, цільове призначення: 16.00 Землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам) землі запасу, площею 3,8961 га (а.с. 23, 24).

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області від 29 грудня 2020 року №23-12668/14-20-СГ «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою" позивачеві було відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, розташованої в адміністративних межах Прохорівської сільської ради Канівського району Черкаської області за межами населеного пункту, орієнтовний розмір земельної ділянки 2,0000 га, із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, оскільки бажана земельна ділянка включена у перелік для передачі Ліплявській сільській раді у комунальну власність (а.с. 28).

Згідно акту приймання-передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення із державної у комунальну власність від 22 грудня 2020 року, Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області відповідно до наказу Головного управління Держгеокадастру; у Черкаській області від 22 грудня 2020 року №63-ОТГ, передало із державної власності, а Ліплявська сільська рада (Канівського) Черкаського району Черкаської області прийняла у комунальну власність земельні ділянки згідно з додатком, зокрема, земельну ділянку з кадастровим номером :04:001:0026, площею 3,8961.

Також в акті зазначено, що цей акт разом із вказаним наказом є підставою для державної реєстрації права комунальної власності на вказані у додатку земельні ділянки Ліплявською сільською радою (Канівського) Черкаського району Черкаської області.

На цій підставі 20 січня 2021 року державним реєстром виконавчого комітету Бобрицької сільської ради Канівського району Черкаської області Гормаш С. здійснено запис №40225138 про реєстрацію права комунальної власності Ліплявської сільської ради Черкаської області на зазначену земельну ділянку (а.с.40).

Не погоджуючись з діями відповідача, вважаючи їх протиправними, а свої права порушеними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до ч.1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до п. 1 статті 22 Земельного кодексу України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

До земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо) (ч. 2 ст. 22 Земельного кодексу України).

При цьому, пунктом "а" частини 3 статті 22 Земельного кодексу України визначено, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Відповідно до п. «б» ч.1 статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

За змістом статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Зокрема, п. «б» ч. 1 статті 121 Земельного кодексу України передбачає, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

За змістом ч.6 статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно абз.1 ч.7 статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу (ч.8 статті 118 ЗК України).

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність (ч.9 статті 118 ЗК України).

З наведених вище норм вбачається, що чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 ЗК України. При цьому, законодавцем визначені виключні підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Таким чином, передача (надання) земельної ділянки у власність відповідно до статті 118 ЗК України є завершальним етапом визначеної процедури безоплатної приватизації земельних ділянок. Разом з цим, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність

01 січня 2013 року вступив в силу Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності», яким законодавець вніс зміни до Земельного кодексу України, зокрема, до статті 122 ЗК України.

У відповідності до прийнятих змін Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру та її територіальні органи передають у власність або у користування земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності.

Відповідно до ч.4 статті 173 ЗК України землі та земельні ділянки державної власності, включені у межі населеного пункту (крім земель, які не можуть передаватися у комунальну власність), переходять у власність територіальної громади. Рішення про встановлення меж населеного пункту та витяги з Державного земельного кадастру про межу відповідної адміністративно-територіальної одиниці та про відповідні земельні ділянки, право власності на які переходить до територіальної громади, є підставою для державної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки.

Частиною 1 статті 122 ЗК України визначено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до ч.1 статті 84 ЗК України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

Підпунктом 31 пункту 3 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 січня 2015 року №15 (далі - Положення №15) передбачено, що Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань, зокрема розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених Земельним кодексом України, безпосередньо або через визначені в установленому порядку його територіальні органи.

За приписами «Положення про Головне управління Держгеокадастру в області», затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29.09.2016 №333 (далі - Положення-1) Головне управління є територіальним органом Держгеокадастру та йому підпорядковане.

Підпунктом 13 пункту 4 Положення про Головне управління Держгеокадастру в області, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29 вересня 2016 року №333 (далі - Положення №333) передбачено, що Головне управління відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених Земельним кодексом України.

В обґрунтування своєї відмови позивачеві у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, розташованої в адміністративних межах Прохорівської сільської ради Канівського району Черкаської області за межами населеного пункту, оформленої наказом Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області від 29 грудня 2020 року №23-12668/14-20-СГ, відповідач послався на те, що бажана до відведення земельна ділянка включена для передачі Ліплявській сільській раді у комунальну власність (а.с. 28).

Колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що ті обставини, на які посилається відповідач у вказаному наказі, не передбачені статтею 118 ЗК України в якості підстав для відмови у задоволенні клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою.

Відповідно до ч. 1 статті 117 Земельного кодексу України передача земельних ділянок державної власності у комунальну власність чи навпаки здійснюється за рішеннями відповідних органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, які здійснюють розпорядження землями державної чи комунальної власності відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

У рішенні органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність зазначаються кадастровий номер земельної ділянки, її місце розташування, площа, цільове призначення, відомості про обтяження речових прав на земельну ділянку, обмеження у її використанні.

На підставі рішення органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність складається акт приймання-передачі такої земельної ділянки.

Рішення органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність разом з актом приймання-передачі такої земельної ділянки є підставою для державної реєстрації права власності держави, територіальної громади на неї.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16 листопада 2020 року №1113 "Деякі заходи щодо прискорення реформ у сфері земельних відносин", з метою забезпечення виконання Указу Президента України від 15 жовтня 2020 року № 449 "Про деякі заходи щодо прискорення реформ у сфері земельних відносин" зобов`язано Державну службу з питань геодезії, картографії та кадастру забезпечити прискорення проведення інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності та передачу з 17 листопада 2020 року земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність відповідно до вимог статті 117 Земельного кодексу України.

Згідно підпункту 4 пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 16м № 1113 "Деякі заходи щодо прискорення реформ у сфері земельних відносин" з метою виконання Указу Президента України від 15 жовтня 2020 року № 449/2020 Кабінет Міністрів України постановив: Державній службі з питань геодезії, картографії та кадастру забезпечити передачу у комунальну власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, щодо яких надано дозволи на розроблення документації із землеустрою, у разі, коли до 15 грудня 2020 року документацію із землеустрою не подано на затвердження до територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру відповідно до статті 117 ЗК України.

На виконання зазначених приписів 22 грудня 2020 року Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області прийнято наказ №63-ОТГ про передачу земельних ділянок із державної власності у комунальну власність Ліплявської сільської ради (Канівського) Черкаського району Черкаської області.

Згідно акту приймання-передачі 22 грудня 2020 року відбулась передача земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність органу місцевого самоврядування, зокрема, земельної ділянки з кадастровим номером :04:001:0026, частиною якої є бажана позивачем земельна ділянка.

За приписами ч.1 статті 117 ЗК України вказані документи є підставою для державної реєстрації права комунальної власності Ліплявської сільської ради на неї.

Згідно ч. 1 статті 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна від 17 лютого 2021 року №244718410 вбачається, що 20 січня 2021 року державним реєстратором Гормаш С.І. зареєстровано право комунальної власності на земельну ділянку №:04:001:0026 за Ліплявською сільською радою Черкаської області (а.с. 40).

Отже, починаючи з 20 січня 2021 року власником земельної ділянки, яку позивач має намір отримати у власність, є Ліплявська сільська рада Черкаської області.

Відтак, судом першої інстанції вірно зазначено, що на момент розгляду клопотання позивача - 29 грудня 2020 року - про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2,0000 га із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в адміністративних межах Прохорівської сільської ради Канівського району Черкаської області за межами населеного пункту, повноваження щодо розгляду таких заяв та прийняття відповідного рішення були покладені саме на Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області.

Таким чином, враховуючи, що на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області від 22 грудня 2021 року № 63-ОТГ "Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність" здійснено державну реєстрацію права комунальної власності на спірну земельну ділянку за Ліплявською сільською радою Черкаської області, суд вважає, що скасування спірного наказу, яким позивачу відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, не призведе до поновлення порушеного права позивача, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог у цій частині.

Під час розгляду справи позивач змінив позовну вимогу про зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області надати йому дозвіл на розробку земельної документації на зобов`язання Ліплявської сільської ради Черкаської області прийняти рішення про надання ОСОБА_1 дозволу на розробку документації із землеустрою, обґрунтовуючи це тим, що вказана сільська рада станом на час розгляду справи є власником земельної ділянки, на яку претендує позивач, а тому саме ця сільська рада має право розпоряджатися нею та надавати дозвіл на розробку документації із землеустрою.

Дійсно, на даний час неможливо зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області вирішити питання щодо надання позивачу дозволу на розробку земельної документації, оскільки Головне управління Держеокадастру у Черкаської області вже втратило право розпорядження спірною земельною ділянкою, бо не є її власником.

Проте, суд не вбачає підстав для задоволення вказаної вище позовної вимоги, оскільки після передачі у комунальну власність спірної земельної ділянки позивач не звертався до Ліплявської сільської ради Черкаської області із заявою про надання дозволу, та не зазначив, що заважає йому звернутися до відповідача 2 з відповідним клопотанням. Тобто, між ОСОБА_1 та Ліплявською сільською радою Черкаської області на даний час не існує жодних правових відносин, відповідач 2 жодним чином прав позивача не порушував. Надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із комунальної власності у власність приватну є компетенцією органу місцевого самоврядування, а не суду. Без дотримання відповідної правової процедури у суду не існує підстав для задоволення заявленої позивачем позовної вимоги до сільської ради. Розгляд поданої особою заяви з долученими до неї документами на підставі статті 118 ЗК України є дискреційними повноваженнями органу місцевого самоврядування, що реалізується на сесії сільської ради.

Щодо твердження позивача про порушення відповідачем місячного строку розгляду його клопотання, що є грубим порушенням вимог статті 118 Земельного кодексу України, то слід зазначити таке.

Дійсно, ч.7 статті 118 ЗК України визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Так, відповідно до інформації, наявної на офіційному сайті АТ "Укрпошта", поштове відправлення за трек-номером 830, у якому містилося клопотання про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, було отримано відповідачем 25 листопада 2020 року. Тобто, заява позивача мала бути розглянута до 26 грудня 2020 року включно. Натомість спірний наказ відповідача прийнято Головним управлінням Держгеокадастру у Черкаській області 29 грудня 2020 року.

Поряд з цим, відповідачем надано копію клопотання позивача, з якого вбачається, що воно зареєстроване у Головному управлінні Держгеокадастру у Черкаській області 02 грудня 2020 року за №3-15100/0/94-20.

Тобто, з наявних у матеріалах справи доказів неможливо однозначно встановити дату, з якої слід обраховувати місячний строк на розгляд заяви позивача з огляду на їх суперечливість один одному. Не прийняти будь-який з них до уваги суд не має підстав. Разом з тим, як вірно зазначено судом першої інстанції, пропуск місячного строку розгляду клопотання позивача сам по собі не свідчить про протиправність спірного наказу та не є безумовною підставою для його скасування. Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 14 березня 2018 року по справі №804/3703/16. Більше того, як зазначалося вище, скасування спірного наказу не призведе до захисту прав позивача.

Також суд першої інстанції вірно звернув увагу позивача на те, що відповідно до ч. 7 статті 118 ЗК України у разі, якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Таким чином, позивач мав право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, яким він не скористався. Водночас, вказана норма жодним чином не позбавляє заявника права на отримання від уповноваженого органу після спливу місячного строку дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або вмотивованої відмови у його наданні, а також права на судовий захист у випадку неможливості реалізації права на отримання відповідного дозволу (бездіяльності суб`єкта владних повноважень) або відмови у його наданні після спливу місячного строку.

Наведене свідчить про безпідставність позовних вимог ОСОБА_1 про визнання бездіяльності Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області протиправною.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції винесене з дотриманням норм процесуального та матеріального права, судом встановлено всі обставини, що мають значення для справи, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Таким чином, правомірним є висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні даного адміністративного позову.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 312, 315, 316, 321, 325, 328 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5 статті 328 КАС України.

Повний текст рішення виготовлено 05 липня 2022 року.

Головуючий суддя: В.В. Файдюк

Судді: Є.І. Мєзєнцев

Н.М. Єгорова