Справа № 160/14021/21
Суддя: Царікова Олена Василівна
Дата ухвалення: 2022-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді Царікової О.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради до Східного офісу Держаудитслужби, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Бізнес Солюшнс Груп" про визнання протиправним та скасування висновку,-
ВСТАНОВИВ:
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.01.2022 у справі №160/14021/21 позовну заяву Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради до Східного офісу Держаудитслужби, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Бізнес Солюшнс Груп" про визнання протиправним та скасування висновку задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано висновок Східного офісу Держаудитслужби про результати моніторингу процедури закупівлі від 28.07.2021 № 307 (№UA-2020-12-08-005571-с). Стягнуто а рахунок бюджетних асигнувань Східного офісу Держаудитслужби на користь Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. 00 коп.

Розгляд питання щодо розподілу судових витрат на правову допомогу призначено на 03.02.2022 о 11:45 у приміщенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду за адресою: м.Дніпро, вул. Академіка Янгеля, буд. 4, зала № 12. Одночасно з цим, суд зобов`язав позивача до 31.01.2022 включно надати суду докази понесення витрат на правничу допомогу та докази направлення відповідачу належним чином засвідчених копій вказаних документів.

02.02.2022 до суду надійшло від Східного офісу Держаудитслужби клопотання про зменшення розміру судових витрат і витрат на правову допомогу (вх. №1231/22-ел), в якому відповідач просив зменшити судові витрати на професійну допомогу позивача у розмірі 10 000,00 грн. В обгрунтування заявленого клопотання відповідач зазначив, що рішенням суду від 27.01.2022 позивача було зобов`язано надати детальний розрахунок судових витрат, пов`язаних із розглядом судової справи до 31.01.2022, проте, станом на 02.02.2022 детальний розрахунок судових витрат, які були понесені позивачем на адресу відповідача не надходив. Відповідач зазначив, що у позовній заяві позивачем зазначено, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які поніс/очікує понести позивач складає 12270 грн (судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу), проте, відповідач вважає, що судові витрати в сумі 10 000,00 грн. є неспівмірними із наданим адвокатом обсягом послуг, оскільки підготовка цієї справи до розгляду у суді не вимагала значного обсягу юридичної й технічної роботи. Окрім того, відповідач вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу не відповідає критерію реальності та є очевидно завищеним з боку позивача, а тому підлягає зменшенню.

Представники сторін належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду заяви, що підтверджується наявними матеріалами справи, однак у судове засідання від 03.02.2022 не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили.

Згідно із приписами ч.ч. 1, 3 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до ч. 4 і ч. 5 ст. 143 КАС України, для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, передбаченому частиною третьою цієї статті, суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу.

У відповідності до положень п. 3 ч. 1 ст. 252 КАС України, суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, зокрема, у разі якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Частиною 3 статті 252 КАС України встановлено, що суд, який ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про можливість розгляду питання щодо ухвалення додаткового рішення по справі за відсутності представників сторін в порядку письмового провадження.

При вирішенні питання щодо ухвалення додаткового судового рішення стосовно присудження на користь Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради понесених нею витрат на професійну правничу допомогу у заявленому представником позивача розмірі, суд зазначає таке.

Під час розгляду справи позивачем, на підтвердження понесених ним витрат на професійну правничу допомогу було надано до суду копії наступних документів:

- копія договору про надання правової допомоги щодо підготовки та подання позовних заяв №11/05/2021-01 від 11.05.2021;

- копія договору про надання правової (правничої) допомоги №6 від 19.01.2021;

- копія договору про надання правової (правничої) допомоги №118 від 26.11.2021;

- копія ордеру про надання правової допомоги;

- копія свідоцтва на право заняття адвокатською діяльністю.

У відповідності до ч. 1, ч. 3 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з приписами ч. 1 і ч. 3 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом ч. 3 ст. 134 КАС України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно із п. п. 6, 7 ст. 134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Зі змісту положень статті 134 КАС України слідує, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню у судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у ч. 5 ст. 134 КАС України, в якій зазначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому, розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч.7 ст. 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено такі види адвокатської діяльності, як: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Суд зазначає, що заявлена представником позивача сума понесених позивачем витрат на правову допомогу є завищеною.

Натомість, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04).

Суд зазначає, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат.

Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Указане правило при вирішенні питання про співмірність заявленої до присудження суми витрат на професійну правничу допомогу сформульовано Верховним Судом, зокрема, у постановах від 21.03.2018 у справі №815/4300/17 та від 11.04.2018 у справі №814/698/16.

Суд також зауважує, що у висновку ЄСПЛ, викладеному у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява №71660/11), у пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява №72277/01), у пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (Заява №66561/01), суд зазначив, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обгрунтованим, а у пункті 154 рішення ЄСПЛ у справі «Lavents v. Latvia» (Заява №58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну ціну.

Як встановлено з наданих до суду доказів, що містяться в матеріалах справи, згідно договору про надання правової допомоги щодо підготовки та подання позовних заяв №11/05/2021-01 від 11.05.2021 сторони домовилися, що загальна ціна договору встановлюється у граничному розмірі 28000, 00 грн. без ПДВ; згідно договору про надання правової (правничої) допомоги №6 від 19.01.2021 сторони погодили, що загальна ціна договору встановлюється у граничному розмірі 10000, 00 грн. без ПДВ; згідно договору про надання правової (правничої) допомоги №118 від 26.11.2021 сторони погодили, що загальна ціна договору встановлюється у граничному розмірі 12 000, 00 грн. без ПДВ.

В уточненій позовній заяві від 26.10.2021 (вх. №92935/21) позивачем зазначено, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які поніс/очікує понести позивач складає 12270, 00 грн. (судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу).

При прийнятті рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.01.2022 суд зобов`язав позивача до 31.01.2022 включно надати суду докази понесення витрат на правничу допомогу та докази направлення відповідачу належним чином засвідчених копій вказаних документів.

Проте, станом на 03.02.2022 позивачем жодних доказів на підтвердження понесених ним витрат на правничу допомогу суду не надано.

Наведене виключає можливість встановлення судом розміру витрат на надання професійної правничої допомоги відповідно до наданих до суду договорів про надання правничої допомоги, оскільки ціна послуг за означеними договорами не є фіксованою, а зазначено лише про граничний розмір вартості таких послуг, жодних інших доказів суду не надано.

З огляду на вказане, суд доходить висновку, що заява представника позивача щодо стягнення на користь позивача з відповідача витрат на професійну правничу допомогу не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 132, 134, 139, 143, 194, 205, 242 - 246, 250, 252 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні заяви Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради про розподіл судових витрат на правничу допомогу по справі № 160/14021/21 відмовити.

Додаткове рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 КАС України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 КАС України.

Повний текст додаткового рішення суду складений 03.02.2022.

Суддя О.В. Царікова