Справа № 826/5992/18
Суддя: Василенко Ярослав Миколайович
Дата ухвалення: 2022-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/5992/18 Головуючий у 1 інстанції - Добрівська Н.А.
Суддя-доповідач - Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Ганечко О.М. Кузьменка В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Київської митниці (правонаступник Київської митниці Держмитслужби) на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.11.2021 у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Барон Груп Україна» до Київської митниці Держмитслужби про визнання протиправними дій щодо відмови у митному оформленні та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, -

В С Т А Н О В И В:

ТОВ «Барон Груп Україна» звернулося до суду першої інстанції з позовом, в якому просило:

- визнати протиправними дії щодо відмови у митному оформленні із застосуванням преференції;

- скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA100130/2018/00001 від 08.01.2018.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.11.2021 позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням Київська митниця (правонаступник Київської митниці Держмитслужби) звернулася із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що зазначена апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що між 15.11.2017 між ТОВ «Белфуд Продакшн» (Республіка Білорусь) - продавець та ТОВ «Барон Груп Україна» (Україна) - покупець було укладено контракт № 15-11/17 на поставку дитячого харчування.

Згідно з п. 1.1 та 2.4 зазначеного контракту продавець продає, а позивач придбаває на умовах поставки FCA вул. Рудаковська, 9, аг. Новка, Вітебська обл., Республіка Білорусь товар, найменування, кількість та асортимент якого вказані у специфікації, що є невід`ємною частиною контракту.

ТОВ «Белфуд Продакшн» на виконання умов контракту № 15-11/17 від 15.11.2017 поставило позивачу товар у попередньо узгоджених кількості та асортименті.

05.01.2018 для проведення митного оформлення поставленого товару за контрактом № 15-11/17 від 15.11.2017 позивачем було подано відповідачу вантажно-митну декларацію № UA100130.2018.410016.

В графі 36 «Переференція» вказаної митної декларації було зазначено код переференції 400 згідно класифікатора звільнень від сплати митних платежів при ввезенні товарів на митну територію України, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 1011 від 20.09.2012.

Разом з декларацією позивачем також були подані такі документи: контракт № 15-11/17 від 15.11.2017; рахунки-фактури від 03.01.2018 №1, 2, 3; автотранспортну накладну № 1969 від 03.01.2018; декларацію про походження товару № 3 від 03.01.2018; документ про підтвердження вартості перевезення товару; інформацію про позитивні результати здійснення санітарно-епідеміологічного контролю товару; сертифікати про походження товару форми СТ-1 від 03.01.2018 № BYUA та № BYUA, акт експертизи про походження товару № 2233 від 16.11.2017.

При цьому, оскільки між Україною та Республікою Білорусь діє режим вільної торгівлі, позивачем не було сплачено суму ввізного мита.

Однак, 08.01.2018 Київська міська митниця Державної фіскальної служби відмовила позивачу у прийнятті митної декларації № UA100130.2018.410016 від 05.01.2018, про що заповнено картку відмови відповідача в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA100130/2018/00001 від 08.01.2018.

Причиною відмови митний орган зазначив про неможливе застосування режиму вільної торгівлі відповідно до п.9.1 «Угоди про правила визначення країни походження товарів країн у Співдружності Незалежних Держав» від 20.11.2009 у зв`язку з невідповідністю критеріїв походження сертифікатів СТ-1 від 03.01.2018 № BYUA та № BYUA (гр.9) даним, що містяться в акті експертизи про походження товару № 2233 16.11.2017, а саме: переліку сировини «кришки» країна походження Чехія, що не відповідає «кумулятивному принципу» визначення країни походження товарів, відповідно до якого походження товару в результаті послідовної обробки (переробки) товару в державах учасницях Угоди визначається за країною виготовлення кінцевого товару.

При цьому, митниця роз`яснила вимоги, виконання яких забезпечить можливість прийняття митної декларації, митного оформлення, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, а саме: подати митну декларацію без застосування пільги по сплаті ввізного мита.

10.01.2018 позивач подав нову ЕМД № UA100130.2018.410040 без застосування коду преференції « 400»,яка була прийнята відповідачем.

Однак, на переконання позивача, не застосування коду преференції « 400» призвело до нарахування додаткових митних платежів.

Не погоджуючись із вказаним рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що відповідачем не надано переконливих доказів того, що позивачем до митного органу не надано усіх необхідних документів для підтвердження країни походження ввезеного товару. При цьому, сумніви митного органу щодо не підтвердження заявленої декларантом країни походження товару не можуть бути беззаперечною підставою для відмови у митному оформленні такого товару.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що дії митного органу є законними та обгрунтованими, оскільки згідно наданих позивачем при митному оформленні документів неможливо застосувати режим вільної торгівлі відповідно до п. 9.1 «Угоди про правила визначення країни походження товарів країн у Співдружності Незалежних Держав» від 20.11.2009 у зв`язку з невідповідністю критеріїв походження, наданих позивачем сертифікатів, даним, що містяться в акті експертизи про походження товару.

Колегія суддів вважає доводи апелянта необґрунтованими та погоджується з рішенням суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Засади організації та здійснення митної справи в Україні, регулювання економічних, організаційних, правових, кадрових та соціальних аспектів діяльності митної служби України визначає Митний кодекс України (далі - МК України).

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що пов`язані із справлянням митних платежів регулюються Митним кодексом України, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.

Відповідно ж до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до положень п. 24 ч. 1 ст. 4 МК України митний контроль - це сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.

Частиною 1 ст. 318 МК України встановлено, що митному контролю підлягають усі товари, транспортні засоби комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України.

Згідно із ч.ч. 4, 5 ст. 280 МК України ввізне мито на товари, митне оформлення яких здійснюється в порядку, встановленому для підприємств, нараховується за ставками, встановленими Митним тарифом України. Ввізне мито є диференційованим щодо товарів, що походять з держав, які спільно з Україною входять до митних союзів або утворюють з нею зони вільної торгівлі. У разі встановлення будь-якого спеціального преференційного митного режиму згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовуються преференційні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України. До товарів, що походять з України або з держав - членів Світової організації торгівлі, або з держав, з якими Україна уклала двосторонні або регіональні угоди щодо режиму найбільшого сприяння, застосовуються пільгові ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України, якщо інше не встановлено законом. До решти товарів застосовуються повні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України.

Частиною 1 ст. 281 МК України визначено, що допускається встановлення тарифних пільг (тарифних преференцій) щодо ставок Митного тарифу України у вигляді звільнення від оподаткування ввізним митом, зниження ставок ввізного мита або встановлення тарифних квот відповідно до законодавства України та для ввезення товарів, що походять з держав, з якими укладено відповідні міжнародні договори.

Отже, системний аналіз наведених норм вказує, що митне оформлення є обов`язковою складовою митного контролю, який, в свою чергу, може здійснюватись органами доходів і зборів шляхом співставлення відомостей, зазначених декларантом у митній декларації та документів, наданих на їх підтвердження.

Водночас, Україна та Республіка Білорусь є сторонами договору про зону вільної торгівлі, який підписано державами-учасницями Співдружності Незалежних Держав 18.10.2011 та ратифіковано Законом України «Про ратифікацію договору про зону вільної торгівлі» № 5193-VI від 30.07.2012 (далі - договір).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 договору сторона не застосовує мита та інших платежів, еквівалентних миту, стосовно експорту товару, призначеного для митної території іншої сторони, та/або імпорту товару, що походить з митної території іншої сторони, за винятком випадків, передбачених в додатку 1, що є невід`ємною частиною цього договору.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 36 МК України країна походження товару визначається з метою оподаткування товарів, що переміщуються через митний кордон України, застосування до них заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, заборон та/або обмежень щодо переміщення через митний кордон України, а також забезпечення обліку цих товарів у статистиці зовнішньої торгівлі. Країною походження товару вважається країна, в якій товар був повністю вироблений або підданий достатній переробці відповідно до критеріїв, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч. 6, 7 ст. 36 МК України положення цього Кодексу застосовуються для визначення походження товарів, на які при ввезенні їх на митну територію України поширюється режим найбільшого сприяння (непреференційне походження), з метою застосування до таких товарів передбачених законом заходів тарифного та нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності. Повністю вироблені або піддані достатній переробці товари преференційного походження визначаються на основі законів України, а також міжнародних договорів України, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України.

Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 40 МК України встановлено, що в разі якщо у виробництві товару беруть участь дві або більше країн, країною походження товару вважається країна, в якій були здійснені останні операції з переробки, достатні для того, щоб товар отримав основні характерні риси повністю виготовленого товару, що відповідають критеріям достатньої переробки згідно з положеннями цієї статті.

Критеріями достатньої переробки є:

1) виконання виробничих або технологічних операцій, за результатами яких змінюється класифікаційний код товару згідно з УКТ ЗЕД на рівні будь-якого з перших чотирьох знаків;

2) зміна вартості товару в результаті його переробки, коли відсоткова частка вартості використаних матеріалів або доданої вартості досягає фіксованої частки у вартості кінцевого товару (правило адвалорної частки);

3) виконання виробничих та/або технологічних операцій, які в результаті переробки товару не ведуть до зміни його класифікаційного коду згідно з УКТ ЗЕД або вартості згідно з правилом адвалорної частки, але з дотриманням певних умов вважаються достатніми для визнання товару походженням із тієї країни, де такі операції мали місце.

Частиною 1 ст. 44 МК України визначено, що для підтвердження країни походження товару орган доходів і зборів у передбачених законом випадках має право вимагати та отримувати документи про походження такого товару.

В силу вимог ч. 1 ст. 43 МК України документами, що підтверджують країну походження товару, є сертифікат про походження товару, засвідчена декларація про походження товару, декларація про походження товару, сертифікат про регіональне найменування товару.

Статтею 43 МК України передбачено, що сертифікат про походження товару - це документ, який однозначно свідчить про країну походження товару і виданий компетентним органом даної країни або країни вивезення, якщо у країні вивезення сертифікат видається на підставі сертифіката, виданого компетентним органом у країні походження товару.

Положеннями статей 279, 282, 283 МК України передбачено, що сертифікат про походження товару є єдиним документом, який підтверджує країну походження товару.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при митному оформленні товару до митниці було надано сертифікати про походження товару форми СТ-1 від 03.01.2018 № BYUA та № BYUA, які підтверджують країну походження товару - Республіка Білорусь.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 договору для визначення країни походження товарів, що походять із Сторін і знаходяться в торговельному обороті між ними, сторони керуються Правилами визначення країни походження товарів, що є невід`ємною частиною Угоди про Правила визначення країни походження товарів у Співдружності Незалежних Держав від 20.11.2009 (далі - Правила).

Згідно з п. 5.1 розділу 5 вказаних Правил товар користується режимом вільної торгівлі на митних територіях держав-учасниць Угоди, якщо він відповідає критеріям походження, установленим цими Правилами.

Пунктом 6.1 розділу 6 передбачено, що для підтвердження країни походження товару в конкретній державі-учасниці Угоди для цілей надання режиму вільної торгівлі необхідне надання митним органам країни ввезення оригіналу сертифіката форми СТ-1 чи декларації про походження товару.

Відповідно до п 7.4 розділу 7 Правил заповнення сертифіката форми СТ-1 повинно відповідати певним вимогам, зокрема, у графі 9 - «Критерій походження», зазначається критерій походження товарів «К» - товар, країна походження якого визначена на основі кумулятивного принципу. Якщо в сертифікаті заявлено товари, що класифікуються в різних товарних позиціях за ТН ЗЕД ( 997_158 ) та мають різні критерії походження, то в графі 9 зазначаються критерії походження диференційовано для всіх заявлених товарів.

Пунктом 9.1 розділу 9 Правил встановлено, що сертифікат може бути не визнаний митними органами країни ввезення для цілей надання товарам режиму вільної торгівлі в разі, якщо товар, зазначений у сертифікаті, не відповідає умовам, передбаченим пункту 5.1 цих Правил.

Отже, товар, імпортований на митну територію України може користуватися режимом вільної торгівлі у разі, коли декларантом контролюючому органу подано сертифікат про його походження, який підтверджує, що країною походження товару є одна з держав-учасниць договору.

Вищевикладене дає підстави колегії суддів прийти до висновку про те, що основним документом, що свідчить про країну походження товару для надання товару режиму вільної торгівлі відповідно до критерію достатньої обробки/переробки товару є сертифікат про походження товару, виданий уповноваженим органом держави вивезення відповідно до її національного законодавства.

Отже, вирішення питання щодо країни походження товару повинне прийматися після одержання додаткових відомостей, а сам факт звернення до компетентних організацій країн СНД не може бути підставою для відмови в прийнятті митної декларації, про що вірно було зазначено судом першої інстанції.

Як було встановлено судом першої інстанції, з метою митного оформлення імпортованого товару у режимі вільної торгівлі ТОВ «Барон Груп Україна» було надано до митного ограну сертифікат про походження товару форми СТ-1 від 03.01.2018 № BYUA та № BYUA, у пункті 9 якого вказано критерій походження «К», «Д2005», «Д2104» та акт експертизи про походження товару № 2233 від 16.11.2017, згідно висновку якого, країною походження товару, вказаного в п. 10 даного акту є Республіка Білорусь.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що позивачем було надано необхідний перелік документів, що підтверджують можливість застосування митним органом режиму вільної торгівлі при митному оформленні декларованих позивачем товарів згідно митної декларації № UA100130.2018.410016 від 05.01.2018.

Щодо доводів апелянта стосовно невідповідності критеріїв походження сертифікатів СТ-1 від 03.01.2018 № BYUA та № BYUA (гр.9) даним, що містяться в акті експертизи про походження товару № 2233 16.11.2017, а саме: переліку сировини «кришки» країна походження Чехія, що не відповідає «кумулятивному принципу» визначення країни походження товарів, відповідно до якого походження товару в результаті послідовної обробки (переробки) товару в державах учасницях Угоди визначається за країною виготовлення кінцевого товару, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 2.1 розділу 2 вказаних Правил країною походження товару вважається держава-учасниця Угоди, на території якої товар було цілком вироблено чи піддано достатній обробці (переробці) відповідно до цих Правил.

Згідно з п. 2.3 розділу 2 Правил для цілей визначення країни походження товару, виготовленого в державі-учасниці Угоди, може застосовуватися кумулятивний принцип, який визначає походження того чи того товару під час його послідовної обробки (переробки). Якщо у виробництві кінцевого товару в одній з держав-учасниць Угоди використовуються матеріали, що походять з іншої або інших держав-учасниць Угоди, які підтверджені сертифікатом (сертифікатами) про походження товару форми СТ-1 та піддаються поетапній подальшій обробці (переробці) в іншій або інших державах-учасницях Угоди, то країною походження такого товару вважається країна, на території якої він востаннє був підданий обробці (переробці). За відсутності сертифіката (сертифікатів) форми СТ-1 про походження матеріалів з інших держав-учасниць Угоди визначення країни походження кінцевого товару здійснюється на підставі критерію достатньої обробки (переробки) (підпункти «а», «б», «в» пункту 2.4 цих Правил).

Пунктом 2.4 розділу 2 Правил передбачено, що в разі участі у виробництві товару третіх країн, крім держав - учасниць Угоди, країна походження товару визначається відповідно до критерію достатньої обробки (переробки) товару.

Критерій достатньої обробки (переробки) може виражатися виконанням таких умов:

а) зміна товарної позиції за ТН ЗЕД на рівні принаймні одного з перших чотирьох знаків, що сталася в результаті обробки (переробки);

б) виконання необхідних умов, виробничих і технологічних операцій, під час виконання яких товар уважається таким, що походить з тієї країни, на території якої ці операції мали місце;

в) правило адвалорної частки, коли вартість використовуваних матеріалів іноземного походження досягає фіксованої процентної частки в ціні кінцевої продукції.

Основною умовою критерію достатньої обробки (переробки) є зміна товарної позиції за ТН ЗЕД на рівні принаймні одного з перших чотирьох знаків. Ця умова застосовується до всіх товарів, за винятком товарів, уключених до Переліку умов, виробничих і технологічних операцій, під час виконання яких товар уважається таким, що походить з тієї країни, у якій вони мали місце (додаток 1, який є невід`ємною частиною цих Правил).

Так, згідно акту експертизи походження товарів № 2233 від 16.11.2017, складеним Білоруською торгово-промисловою палатою, країною походження сировини «кришка металева РТ-51», код ТН ЗЕД 8309 є Чехія.

При цьому, колегія суддів зауважує на те, що вищевказаний елемент сировини є лише частиною складової декларованого товару, та не свідчить про те, що наданий позивачем до митного оформлення товар не відповідає заявленій останнім країні походження відповідно до п. 9.1 «Угоди про правила визначення країни походження товарів країн у Співдружності Незалежних Держав», а саме -Республіка Білорусь.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідачем не було надано обгрунтованих та належних доказів того, що придбаний позивачем товар був поставлений не з Республіки Білорусь, а з іншої країни, яка не є стороною договору про зону вільної торгівлі.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 45 МК України у разі виникнення сумнівів з приводу дійсності документів про походження товару чи достовірності відомостей, що в них містяться, включаючи відомості про країну походження товару, орган доходів і зборів може звернутися до компетентного органу, що видав документ, або до компетентних організацій країни, зазначеної як країна походження товару, із запитом про проведення перевірки цих документів про походження товару чи надання додаткових відомостей.

Пунктом 6.7 розділу 6 Правил передбачено, що у разі виникнення сумнівів стосовно бездоганності сертифіката форми СТ-1 або відомостей, які в ньому містяться, митний орган країни ввезення товару може звернутися до вповноваженого органу, що засвідчив сертифікат форми СТ-1, або до компетентних органів країни походження товару з мотивованим проханням повідомити додаткові або уточнювальні відомості, у тому числі прохання, пов`язані з простими вибірковими перевірками сертифікатів форми СТ-1, відповідь на яке повинна бути надана протягом 6 місяців з дати звернення.

Отже, наявність у митного органу сумнівів щодо наданих декларантом документів на підтвердження заявленої ним країни походження товару є лише обставиною для перевірки таких документів та не може бути беззаперечною підставою для відмови у митному оформленні товару, про що вірно було зазначено судом першої інстанції.

Більше того, відповідач був наділений правом на звернення до компетентних органів Республіки Білорусь з мотивованим проханням повідомити додаткові або уточнювальні відомості щодо сертифіката форми СТ-1 від 03.01.2018 № BYUA та № BYUA або відомостей, які в ньому містяться, однак не скористався таким правом.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи митного органу про те, що в наданих до митного оформлення документах позивача відсутні відомості щодо підтвердження позивачем країни походження ввезеного товару.

Отже, враховуючи вищевикладене та оскільки згідно із наданими позивачем документами для митного оформлення імпортованого ним товару, країною походження такого товару є Республіка Білорусь, то колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскаржуване рішення митного органу про відмову у митному оформленні товару у режимі вільної торгівлі, імпортованого на підставі митної декларації № UA100130.2018.410016 від 05.01.2018, яке викладене у картці відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA100130/2018/00001 від 08.01.2018 є протиправним та підлягає скасуванню, а позовні вимоги задоволенню.

При цьому, проаналізувавши вищевикладені та всі інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції щодо наявності правових підстав задоволення позову. Також, апеляційна скарга не містить посилань на обставини, передбачені статтями 317-319 КАС України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Крім того, як зазначено у постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 127/3429/16-ц, Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», §58, рішення від 10.02.2010).

Враховуючи вищевикладене та всі інші доводи, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апелянт не надав до суду належні докази, що підтверджують факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 244, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Київської митниці (правонаступник Київської митниці Держмитслужби) залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.11.2021 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Ганечко О.М.

Кузьменко В.В.