Справа № 200/18655/21
Суддя: Мозговая Н.А.
Дата ухвалення: 2022-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2022 року Справа№200/18655/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Мозгової Н.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

20 грудня 2021 року позивач, ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ), звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (, місцезнаходження: Донецька область, м. Слов`янськ, площа Соборна, 3) про визнання бездіяльності щодо реалізації права на пенсійне забезпечення, зобов`язання призначити пенсію з дня звернення за призначенням пенсії 22.02.2021р., з урахуванням пільгового стажу за Списком 1 - з 01.03.2004р. по 23.02.2015р., з 24.09.2015 р. по 31.12.2020р., що становить 16 років 3 місяці.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона звернулась до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1, проте відповідач рішенням №38 від 24.02.2021 відмовив їй у призначенні пільгової пенсії, мотивуючи рішення тим, що позивач не досягла пенсійного віку та не надала уточнюючі довідки про пільговий стаж. Протягом трьох місяців, а саме 26.03.2021 позивач подала додаткові документи до пенсійного фонду, в тому числі документи на підтвердження зміни прізвища (свідоцтва про одруження та розлучення) та пільгову довідку. Проте відповідач знову відмовив позивачу у призначенні пенсії, посилаючись на ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зазначивши, що право на пільгову пенсію за віком за Списокм №1 позивач набуде в 49 років. Зазначила, що відповідач не вірно розрахував її пільговий стаж, оскільки з урахуванням періоду з 01.03.2004 по 23.02.2015, з 24.09.2015 по 31.12.2020 її пільговий стаж за Списком №1 становить 16 років 3 місяці. Вважає, що відповідач таким чином порушує її право на отримання пенсії.

Ухвалою суду від 28.12.2021 року адміністративний позов залишено без руху та надано строк на усунення недоліків.

17.01.2022 року ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та запропоновано відповідачу надати до суду відзив на позовну заяву.

Відповідач відзив на адміністративний позов не надав.

Відповідно до ч.4 ст. 159 КАС України подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Оскільки відповідачем не подано суду відзиву на позов без поважних причин, суд кваліфікує неподання відзиву як визнання позову в даній справі.

З 07.02.2022 року по 27.02.2022 року суддя перебувала у відпустці. Після її завершення у зв`язку з введенням воєнного стану в Україні згідно з Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року, рішенням Ради суддів України № 9 від 24.02.2022 року, наказом голови Донецького окружного адміністративного суду №14/1-г від 26.02.2022 року про запровадження особливого режиму роботи суду, у встановлений КАС України строк рішення по справі з об`єктивних причин не було прийнято. Зважаючи на вихід судді з відпустки 22.06.2022 року, справу розглянуто у розумний строк після виникнення можливості для цього.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, судом встановлено наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (, місцезнаходження: Донецька область, м. Слов`янськ, площа Соборна, 3) є суб`єктом владних повноважень основним завданням якого, згідно вимог чинного законодавства, зокрема, є реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення.

22.02.2021 року ОСОБА_1 звернулась до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно п.1 ч.2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Маріупольським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області прийнято рішення №38 про відмову в призначенні пенсії від 24 лютого 2021 року.

Своє рішення пенсійний орган обґрунтував наступним.

Відповідно до наданих документів було встановлено, що заявником не надано пільгових довідок, які підтверджують особливий характер роботи, оформлених відповідно до вимог Додатку 5 Порядку №637, у зв`язку з чим не можливо визначити право для призначення пенсії та вид пенсії.

У наданому дипломі НОМЕР_2 від 26.05.1992 за період навчання з 01.09.1991 по 25.06.1992 прізвище заявниці зазначено « ОСОБА_2 », що не відповідає паспорту « ОСОБА_3 », зміну прізвища необхідно підтвердити свідоцтвом про шлюб.

На момент звернення гр. ОСОБА_1 виповнилося 47 років 2 місяці 6 днів. Загальний страховий стаж за наданими документами та даними персоніфікованого обліку заявника складає 26 років 3 місяці 28 днів, пільговий стаж або спеціальний стаж, який дає право на призначення пільгової пенсії відсутній.

Вирішено відмовити ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рекомендовано ОСОБА_1 для отримання пільгових довідок звернутись до відділу кадрів підприємства, на якому заявник працював на посадах, які дають право на пільгову пенсію та після отримання пільгових довідок звернутись з новою заявою та документами для визначення права на пенсію.

Позивачу роз`яснено, що у разі незгоди з рішенням, воно може бути оскаржено до вищого органу або у судовому порядку.

26.03.2021 року ОСОБА_1 звернулась до пенсійного органу із заявою про надання додаткових документів: довідки про підтвердження роботи на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, документи на підтвердження зміни прізвища, документи про знаходження у відпустці по догляду за дитиною.

Листом від 26.03.2021 №9597-67800/Н-03-2800/21 Департамент пенсійного забезпечення Пенсійного фонду України, розглянувши звернення позивача щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 повідомлено, що рішенням від 24.02.2021 №38 їй було відмовлено у призначенні пенсії.

Листом від 06.04.2021 №1448-1537/Н-04/8-0580/21 Маріупольське ОУФПУ Донецької області надано роз`яснення позивачу щодо можливості подання повторної заяви на призначення пенсії з повним переліком необхідних документів.

Вважаючи дії відповідача про відмову в призначенні пенсії протиправним, позивач звернулася до суду з цим позовом.

Щодо позовної вимоги про зарахування до пільгового стажу за Списком 1 періоду роботи з 01.03.2004 по 23.02.2015, з 24.09.2015 по 31.12.2020, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої, другої статті 5 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до положень частин другої та четвертої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до 01.01.2004 - на підставі документів та порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до статті 62 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Пунктом 1 цього Порядку № 637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку № 637 визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

За приписами пункту 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Зважаючи на викладене, у разі відсутності відповідних записів у трудовій книжці, особа має право подати до органів пенсійного фонду довідку, що містить інформацію на підтвердження загального страхового стажу.

Аналіз норм чинного законодавства дозволяє зробити висновок, що необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29 липня 1993 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за № 110, затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі - Інструкція), відповідно до пункту 1.1 якої трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

У разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис (пункт 2.6 Інструкції).

Як вбачається з матеріалів справи позивачу було відмовлено у зарахуванні до стажу спірних періодів роботи, оскільки на підставі наданих документів було встановлено, що заявником не надано пільгових довідок, які підтверджують особливий характер роботи, оформлених відповідно до вимог Додатку 5 Порядку №637, у зв`язку з чим не можливо визначити право для призначення пенсії та вид пенсії, у наданому дипломі НОМЕР_2 від 26.05.1992 за період навчання з 01.09.1991 по 25.06.1992 прізвище заявниці зазначено « ОСОБА_2 », що не відповідає паспорту « ОСОБА_3 », зміну прізвища необхідно підтвердити свідоцтвом про шлюб.

Згідно з дипломом серії НОМЕР_2 ОСОБА_4 закінчила Профтехучилище №64 м. Маріуполя за професією електромонтер по обслуговуванню електрообладнання.

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 ОСОБА_5 і ОСОБА_4 21.05.1994 уклали шлюб, прізвище дружини після укладення шлюбу ОСОБА_6 .

15.07.1999 вказаний шлюб було розірвано, прізвище дружини після розірвання шлюбу ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_4 .

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_5 ОСОБА_7 і ОСОБА_8 24.07.1999 уклали шлюб, прізвище дружини після укладення шлюбу ОСОБА_3 .

23.03.2007 вказаний шлюб було розірвано, прізвище дружини після розірвання шлюбу ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_6 .

Відповідно до записів у трудовій книжці ОСОБА_1 серія НОМЕР_7 судом встановлено, зокрема, що остання працювала:

з 01.03.2004 по 01.08.2004 на посаді машиніста конвеєра 3 розряду у ВАТ «Маріупольський Металургійний комбінат ім. Ілліча»;

з 01.08.2004 по 01.02.2005 на посаді машиніста конвеєра 4 розряду у ВАТ «Маріупольський Металургійний комбінат ім. Ілліча»;

з 01.02.2005 по 23.02.2015 на посаді машиніста конвеєра 5 розряду у ПАТ «Маріупольський Металургійний комбінат імені Ілліча»;

з 24.09.2015 по 13.10.2015 на агрофабриці на посаді машиніста конвеєра цех щитопідготовки ділянка обжигу корпус розподілення матеріалів 4 розряду у ПАТ «Маріупольський Металургійний комбінат імені Ілліча»;

з 13.10.2015 по 11.02.2016 на агрофабриці на посаді машиніста конвеєра агломераціного відділення аглокорпус№2 вузел повернення 4 розряду у ПАТ «Маріупольський Металургійний комбінат імені Ілліча»;

з 11.02.2016 на агрофабриці на посаді машиніста конвеєра агломераціного відділення аглокорпус№ НОМЕР_8 , НОМЕР_9 розряду у ПАТ «Маріупольський Металургійний комбінат імені Ілліча».

Згідно із відомостями по спеціальному стажу індивідуальних відомостей про застраховану особу ОК-5 ОСОБА_1 період роботи за 2004 по 2020 роки позначений кодом ЗП3013А1.

Відповідно до довідки №377 від 04.03.2021 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній ОСОБА_1 за період з 01.03.2004 по 23.02.2015 виконувала роботи у агломераційному виробництві за посадою робітника (машиніста конвеєра), зайнятого шихтуванням рудних і нерудних копалин, що містять у пилу 2 відсотки і більше кристалічного (вільного) двооксиду кремнію, що передбачена Списком №1 розділом 2 пунктом а.

Вказані документи були надані позивачем до Пенсійного органу.

Таким чином, посилання відповідача на те, що позивачем не підтверджено пільговий характер роботи у період з 01.03.2004 по 23.02.2015, з 24.09.2015 по 31.12.2020 є необґрунтованими.

Щодо визначення віку виходу на пенсію, суд зазначає наступне.

Згідно з пунктом а статті 13 Закону № 1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом № 213-VІІІ, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Законом №213-VIII, який набув чинності 01.04.2015, віковий ценз для жінок збільшено до 50 років із одночасним запровадженням правила поетапного збільшення показника вікового цензу.

Законом №2148-VIII від 03.10.2017 року, текст Закону №1058-IV доповнений, зокрема, статтею 114, згідно із п.1 ч.2 якої на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах. До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1975 року народження і старші.

Вказана норма набула чинності з 01.10.2017.

Таким чином, з 01.10.2017 правила призначення пенсій за Списком №1 почали регламентуватись одночасно двома абсолютно ідентичними законами, а саме: пунктом а статті 13 Закону №1788-XII у редакції Закону №213-VIII від 02.03.2015 року та пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV від 09.07.2003 року у редакції Закону №2148-VIII від 03.10.2017 року.

Такий стан правового регулювання існував до прийняття Конституційним Судом України рішення від 23.01.2020 №1-р/2020 у справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III Прикінцеві положення Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02.03.2015 року №213-VIII.

Пунктом першим резолютивної частини Рішення №1-р/2020 від 23.01.2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункт а статті 54 Закону України Про пенсійне забезпечення №1788-ХІІ від 05.11.1991 зі змінами, внесеними Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення №213-VIII від 02.03.2015.

Пунктом 3 цього рішення вирішено, що застосуванню підлягає стаття 13 Закону №1788-XII, яка була чинна до 01.04.2015, в наступній редакції: На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Проаналізувавши вищенаведені норми права, суд дійшов висновку, що з 23.01.2020 в Україні існують два закони, які одночасно регламентують правила призначення пенсій за Списком №1, а саме: пункт а статті 13 Закону №1788-XII в редакції згідно із Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020, та пункт 1 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV від 09.07.2003 року в редакції Закону №2148-VIII від 03.10.2017 року.

Відносно позивача, правила означених законів містять розбіжність у величині показника вікового цензу, який складає 45 років за пунктом а статті 13 Закону №1788-XII в редакції згідно з Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 року, та 50 років за пунктом 1 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV у редакції Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII.

Вирішуючи спір, суд дійшов висновку, що у межах спірних правовідносин слід віддати перевагу у правозастосуванні найбільш сприятливому для позивача закону, а саме положенням пункту а статті 13 Закону №1788-XII в редакції згідно з Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає правовій позиції, висловленій Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 листопада 2021 року у зразковій справі №360/3611/20. В даному судовому рішенні Суд вказав на наявність колізії між нормами Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Суд зазначав, що оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, то вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу якості закону, передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі Щокін проти України). У цьому випадку, за висновками Суду, застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону №1058-ІV.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі №520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

З огляду на викладене, рішення №38 про відмову в призначенні пенсії від 24 лютого 2021 року, яким позивачці відмовлено в призначенні пенсії із зниженням пенсійного віку за норами п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058 у зв`язку з недосягненням пенсійного віку, підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Щодо обраного позивачем способу захисту порушеного права, а саме: визнання дій протиправними щодо відмови в призначенні пенсії, суд зазначає, що в даному випадку вчинення дій суб`єктом владних повноважень є способом реалізації наданої суб`єкту владних повноважень компетенції та не тягнуть за собою настання будь-яких негативних наслідків для особи, правові наслідки для позивача тягне акт індивідуальної дії рішення Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області №38 від 24 лютого 2021 року про відмову в призначенні пенсії.

Згідно з частиною 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже достатнім та необхідним способом захисту порушеного права позивача є визнання протиправною та скасування рішення Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області №38 від 24 лютого 2021 року про відмову в призначенні пенсії.

Крім того, враховуючи, що призначення пенсії є дискреційним повноваженням відповідача, суд дійшов висновку про безпідстаність вимоги про зобов`язання призначити пенсію.

В даному спорі суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (як правонаступника Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 22.02.2021 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах на підставі пункту «а» статті 13 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» із зарахуванням до страхового стажу та пільгового стажу період роботи на ПАТ «Маріупольський Металургійний комбінат імені Ілліча» з 01.03.2004 по 23.02.2015, з 24.09.2015 по 31.12.2020, з урахуванням правової оцінки наданої судом у рішенні.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

На підставі викладеного, зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності та з урахуванням того, що позивачем доведено правомірність пред`явленого позову в частині, а відповідачем доводи позовної заяви не були спростовані, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ст. 132 КАСУ судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Ч.3 даної статті передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, витрати сторін та їхніх представників, що пов`язані з прибуттям до суду, витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведення експертиз, пов`язані з витребовуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів, пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Сплата комісії банку за надані послуги не є процесуальною дією в розумінні КАСУ, що виключає включення її до складу судових витрат, які підлягають розподілу (відшкодуванню) судом.

З урахуванням часткового задоволення позову, сплачена позивачем сума судового збору підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у розмірі 454 грн. (50% від 908 грн.).

Керуючись ст.ст.2-15,19-21,72-79,90,94,122,123,132,159-161,164,192-194,224-228,241-247,255,253-263,293-295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (, місцезнаходження: Донецька область, м. Слов`янськ, площа Соборна, 3) про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області №38 від 24 лютого 2021 року про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (, місцезнаходження: Донецька область, м. Слов`янськ, площа Соборна, 3) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 22.02.2021 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах на підставі пункту «а» статті 13 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» із зарахуванням до страхового стажу та пільгового стажу період роботи на ПАТ «Маріупольський Металургійний комбінат імені Ілліча» з 01.03.2004 по 23.02.2015, з 24.09.2015 по 31.12.2020, з урахуванням правової оцінки наданої судом у рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (, місцезнаходження: Донецька область, м. Слов`янськ, площа Соборна, 3) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн.

Повний текст судового рішення складено та підписано 04.07.2022 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Першого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Н.А. Мозговая