Справа № 620/9779/21
Суддя: Єресько Л.О.
Дата ухвалення: 2022-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

01 липня 2022 року

м. Київ

справа № 620/9779/21

адміністративне провадження № К/990/15997/22

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Єресько Л.О., перевіривши касаційну скаргу Міністерства юстиції України на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 25 травня 2022 року у справі № 620/9779/21 за адміністративним позовом Державного реєстратора Хмільницької сільської ради Чернігівського району Чернігівської області ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування наказу,-

УСТАНОВИВ:

Державний реєстратор Хмільницької сільської ради Чернігівського району Чернігівської області ОСОБА_1 (далі - позивач) подала на розгляд Чернігівського окружного адміністративного суду позов до Міністерства юстиції України (далі - відповідач), у якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила суд визнати протиправним та скасувати пункт 3 наказу Міністерства юстиції України від 21 травня 2021 року №1798/5 «Про задоволення скарги», виданий на підставі висновку Колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції від 20 квітня 2021 року за результатами розгляду скарги ОСОБА_2 від 02 квітня 2021 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2021 року за №П-10482.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2021 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 25 травня 2022 року, позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано пункт 3 наказу Міністерства юстиції України від 21 травня 2021 року № 1798/5 «Про задоволення скарги».

Не погоджуючись із судовими рішеннями, Міністерство юстиції України звернулося із касаційною скаргою до Верховного Суду.

За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Перевіривши матеріали касаційної скарги, суд дійшов висновку про необхідність її повернення з таких підстав.

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

В обґрунтування підстав касаційного оскарження скаржник посилається на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України та зазначає, що судом апеляційної інстанції під час ухвалення судового рішення не були враховані висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 04 березня 2021 року у справі №826/9168/18 щодо застосування абзацу 14 пункту 6 статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року № 1952-IV.

Водночас, суд касаційної інстанції звертає увагу скаржника, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах розуміються такі рішення, в яких аналогічними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, і, відповідно, має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Правовим висновком Верховного Суду є висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, сформульований внаслідок казуального тлумачення цієї норми при касаційному розгляді конкретної справи, та викладений у мотивувальній частині постанови Верховного Суду, прийнятої за наслідками такого розгляду.

Так, при встановленні доцільності посилання на постанову Верховного Суду, на яку посилається скаржник у касаційній скарзі як підставу для перегляду оскаржуваного рішення за пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, кожен правовий висновок Верховного Суду потребує оцінки на релевантність у двох аспектах: чи є правовідносини подібними та чи зберігає ця правова позиція юридичну силу до спірних правовідносин, зважаючи на редакцію відповідних законодавчих актів.

У такому випадку правовий висновок розглядається «не відірвано» від самого рішення, а через призму конкретних спірних правовідносин та відповідних застосовуваних редакцій нормативно-правових актів.

Так у справі № 826/9168/18 предметом оскарження був наказ Міністерства юстиції України від 05 травня 2018 року № 1545/7 про відмову в задоволенні скарги ПАТ «Банк «Український капітал» від 19 квітня 2018 року у зв`язку із закінченням встановленого частиною третьою статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року № 1952-IV шестимісячного строку для її подання.

Натомість у цій справі предметом оскарження був пункт 3 наказу Міністерства юстиції України від 21 травня 2021 року №1798/5 «Про задоволення скарги», виданий на підставі висновку Колегії Міністерства юстиції України за результатами розгляду скарги ОСОБА_2 від 02 квітня 2021 року.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції з висновок якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що Колегією Міністерства юстиції України не вчинено дій щодо виконання вимог пункту 10, 11 Порядку розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції, що призвело до порушення права позивача на справедливий розгляд її справи, як суб`єкта державної реєстрації. Крім того, опублікування оголошення про розгляд скарги на сайті Міністерства юстиції України, з огляду на правову позицію, зазначену у рішенні Європейського суду з прав людини від 26.10.2018 у справі Dridi v. Germany, зокрема те, що виклики до суду, здійснені за допомогою публічного повідомлення, є недостатніми відповідно до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та порушують статтю 6 Конвенції.

З огляду на наведене, обставини справи, та, відповідно, спірні правовідносини у справі № 826/9168/18 не є подібними до обставин цієї справи, а висновки Суду у цій справі зроблені виходячи з конкретних, встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи, та ґрунтуються на їх аналізі та оцінці у межах конкретних правовідносин сторін, а відтак правові позиції викладені Верховним Судом у постанові від 04 березня 2021 року не є релевантними до спірних правовідносин у цій справі.

Верховний Суд уважає необхідним указати, що результат вирішення у кожній справі з цих справ зумовлений конкретними обставинами та оцінкою доказів. Аналіз висновків судів попередніх інстанцій у цій справі та наведеним скаржником судового рішення суду касаційної інстанції, свідчить про те, що вони ґрунтуються на різних фактичних обставинах справи, що зумовило різне правозастосування норм, що регулюють спірні правовідносини, а отже й різні висновки, яких дійшли суди.

Інші наведені скаржником доводи стосуються здебільшого оцінки встановлених судами обставин та досліджених ними доказів, а тому посилання скаржника в цій частині не узгоджуються з наведеною скаржником підставою касаційного оскарження судових рішень - пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Виходячи з визначених процесуальним законом меж, предметом касаційного перегляду можуть бути виключно питання права, а не факту.

Посилання на приписи статті 242 КАС України не підміняє визначення таких підстав касаційного оскарження.

Посилання скаржника у касаційній скарзі на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та порушення норм процесуального права зводяться до незгоди із висновками судів попередніх інстанції щодо обставин справи та наполяганні на переоцінці наявних у справі доказів, що не є належним обґрунтуванням підстави касаційного оскарження судових рішень відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України.

Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, натомість, в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).

Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

За таких обставин, касаційна скарга підлягає поверненню особі, що її подала.

Повернення Верховним Судом касаційної скарги та надання заявнику права в межах розумних строків та при дотриманні всіх інших вимог процесуального закону на повторне звернення до Верховного Суду з такою скаргою, не є обмеженням доступу до суду (зокрема, що гарантовано пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України), та забезпечує практичну можливість реалізації права особи на суд у формі касаційного оскарження судового рішення учасником справи.

Ураховуючи викладене та керуючись статтею 332 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Міністерства юстиції України на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 25 травня 2022 року у справі № 620/9779/21 за адміністративним позовом Державного реєстратора Хмільницької сільської ради Чернігівського району Чернігівської області ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування наказу - повернути скаржнику.

Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи.

Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.

Роз`яснити заявникові, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

СуддяЛ.О. Єресько