Справа № 640/10603/21
Суддя: Безименна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2022-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2022 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Безименної Н.В.

суддів Аліменка В.О. та Бєлової Л.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 серпня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної архітектурно-будівельної інспекції України про поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИЛА

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної архітектурно-будівельної інспекції України, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ відповідача «Про звільнення ОСОБА_1 » від 16 березня 2021 року №94ос;

- поновити ОСОБА_1 на посаді головного інспектора будівельного нагляду відділу методології та нагляду за здійсненням декларативних процедур Департаменту дозвільних процедур Державної архітектурно-будівельної інспекції України;

- стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 16 березня 2021 року по дату ухвалення судового рішення.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 серпня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись і вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою позов задовольнити. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що позивача протиправно звільнено в період його тимчасової непрацездатності та при звільненні йому не було запропоновано іншу роботу, крім того фактично було здійснено реорганізацію ДАБІ України, а не ліквідацію суб`єкта владних повноважень.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що Урядом України прийнято рішення про ліквідацію Держархбудінспекції без передачі її прав та обов`язків іншому суб`єкту владних повноважень, а ліквідація державного органу передбачає звільнення всіх працівників такого органу, крім того, з 02.02.2020 змінено порядок скорочення державних службовців, зокрема виключено вимогу, що звільнення може бути здійснено лише в разі неможливості перевести працівника на іншу роботу (посаду). При цьому відповідач зазначає, що ним дотримано встановлений законодавством порядок звільнення позивача, а в наказі про звільнення прямо зазначено, що датою звільнення позивача вважається перший робочий день, наступний за днем закінчення тимчасової непрацездатності.

Відповідно до ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Беручи до уваги, що розгляд справи в суді першої інстанції здійснювався в порядку письмового провадження, з огляду на відсутність клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, беручи до уваги встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» карантин на всій території України, керуючись приписами ст.311 КАС України, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів доходить наступних висновків.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, наказом від 11 вересня 2019 року №432 «ОС» позивача було призначено на посаду головного інспектора будівельного нагляду відділу методології та нагляду за здійсненням декларативних процедур Департаменту дозвільних процедур Державної архітектурно-будівельної інспекції України, (а.с.79).

13 березня 2020 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову «Про ліквідацію Державної архітектурно-будівельної інспекції та внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України», відповідно до п.1, 2 якої ліквідовано Державну архітектурно-будівельну інспекцію та утворено Державну сервісну службу містобудування України як центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра розвитку громад та територій.

Пунктом 4 зазначеної постанови передбачено, що Державна архітектурно-будівельна інспекція продовжує здійснювати повноваження та функції до завершення здійснення заходів з утворення Державної сервісної служби містобудування.

Згідно з п.5 цієї постанови утворено комісію з ліквідації Державної архітектурно-будівельної інспекції та затверджено головою зазначеної комісії заступника начальника відділу методології та нагляду за здійсненням декларативних процедур департаменту дозвільних процедур Державної архітектурно-будівельної інспекції Федоренка Богдана Олександровича. На Голову комісії покладено наступні обов`язки: затвердити персональний склад комісії; забезпечити здійснення заходів, пов`язаних з ліквідацією Державної архітектурно-будівельної інспекції; поінформувати у шестимісячний строк Кабінет Міністрів України про результати проведеної роботи.

24 березня 2020 року позивача було ознайомлено з попередженням про наступне звільнення та вручено один примірник цього попередження останньому, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією попередження (а.с.90)

Наказом ДАБІ України №94 «ОС» від 16 березня 2021 року ОСОБА_1 звільнено з посади головного інспектора будівельного нагляду відділу методології та нагляду за здійсненням декларативних процедур Департаменту дозвільних процедур у зв`язку з ліквідацією Державної архітектурно-будівельної інспекції України відповідно до п.4 ч.1 ст.83, п.1-1 ч.1, ч.4, 5 ст.87 Закону України «Про державну службу» на підставі попередження про наступне звільнення від 24 березня 2020 року. Вважати датою звільнення ОСОБА_1 перший робочий день, наступний за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначеним у документі про тимчасову непрацездатність (а.с.58).

Наказом ДАБІ України від 20.04.2021 №155 «ОС» вирішено вважати 20.04.2021 датою звільнення ОСОБА_1 з посади головного інспектора будівельного нагляду відділу методології та нагляду за здійсненням декларативних процедур Департаменту дозвільних процедур (а.с.59).

Вважаючи своє звільнення протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, дійшов висновку, що під час звільнення позивача відповідач діяв у межах повноважень та у відповідності до Конституції України та законів України, оскільки наказ №94 «ОС» від 16 березня 2021 року прийнятий відповідачем із дотримання положень Закону України «Про державну службу», а відтак правові підстави для скасування цього наказу відсутні.

За наслідками перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, колегія суддів доходить наступних висновків.

В силу вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст.3 Закону України «Про державну службу» (далі - Закон №889-VIII) визначено, що цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.

Відповідно до ч.1-3 ст.5 Закону №889-VIII правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Відносини, що виникають, у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.

Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.83 Закону №889-VIII державна служба припиняється, зокрема, за ініціативою суб`єкта призначення (ст. 87, 87-1 цього Закону).

Згідно з п.1-1 ч.1 ст.87 Закону №889-VIII, чинній на момент повідомлення про наступне вивільнення, визначено, що підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є, зокрема, ліквідація державного органу.

При цьому, відповідно до ч.3 ст.87 Закону №889-VIII суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі п.1 та 1-1 ч.1 цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення.

02.02.2020 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу законів про працю України» від 12.12.2019 №378-IX, яким внесено зміни до ст.49-2 КЗпП України та викладено її у новій редакції.

Так, відповідно до ч.6 ст. 49-2 КЗпП України вивільнення працівників, які мають статус державних службовців відповідно до Закону України «Про державну службу», здійснюється у порядку, визначеному цією статтею, з урахуванням таких особливостей: про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за 30 календарних днів; у разі вивільнення працівників на підставі п. 1 ч.1 ст. 40 цього Кодексу не застосовуються положення ч.2 ст. 40 цього Кодексу та положення частини другої цієї статті; не пізніше ніж за 30 календарних днів до запланованих звільнень первинним профспілковим організаціям надається інформація щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також проводяться консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень.

Оскаржуваним у даній справі наказом позивача звільнено з посади головного інспектора будівельного нагляду відділу методології та нагляду за здійсненням декларативних процедур Департаменту дозвільних процедур Державної архітектурно-будівельної інспекції України, у зв`язку з ліквідацією Державної архітектурно-будівельної інспекції України відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про ліквідацію Державної архітектурно-будівельної інспекції та внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України» від 13.03.2020 №218, що узгоджується з приписами п.1-1 ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу».

При цьому, про наступне вивільнення у зв`язку з ліквідацією державного органу позивача було персонально попереджено 24.03.2020, тобто, не пізніше ніж за 30 календарних днів до звільнення, що також свідчить про дотримання відповідачем вимог Закону України «Про державну службу» та Кодексу законів про працю України.

Щодо обставин припинення юридичної особи відповідача, колегія суддів зазначає, що відповідно до п.1 Положення «Про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09.07.2014 №294, Державна архітектурно-будівельна інспекція України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра розвитку громад та територій і який реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду в частині надання (отримання, реєстрації), відмови у видачі чи анулювання (скасування) документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів.

Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову від 13.03.2020 №218 «Про ліквідацію Державної архітектурно-будівельної інспекції та внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України» (далі - Постанова № 218), згідно з пунктом 1 якої ліквідовано Державну архітектурно-будівельну інспекцію.

При цьому, відповідно до п.4 Постанови №218 Державна архітектурно-будівельна Інспекція продовжує здійснювати повноваження та функції до завершення здійснення заходів з утворення Державної сервісної служби містобудування.

Пунктом 5 Постанови № 218 утворено комісію з ліквідації Державної архітектурно-будівельної інспекції та затверджено головою зазначеної комісії заступника начальника відділу методології та нагляду за здійсненням декларативних процедур департаменту дозвільних процедур Державної архітектурно-будівельної інспекції Федоренка Б.О.

Механізм здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією центральних органів виконавчої влади та їхніх територіальних органів визначений Порядком здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20.10.2011 №1074 (далі - Порядок №1074), згідно з пунктом 2 якого, органи виконавчої влади утворюються, реорганізуються або ліквідуються Кабінетом Міністрів України за подання Прем`єр-міністра України.

Пунктом 5 Порядку №1074 визначено, що орган виконавчої влади припиняється шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації.

Відповідно до п.6 Порядку №1074, права та обов`язки органів виконавчої влади переходять у разі ліквідації органу виконавчої влади і передачі його завдань та функцій іншим органам виконавчої влади - до органів виконавчої влади, визначених відповідним актом Кабінету Міністрів України.

Так, з 20.03.2020 року в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань містяться дані про перебування в стані припинення юридичної особи Державної архітектурно-будівельної інспекції України, .

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16.12.2020 №1339 Урядом відновлено дію постанови від 23.05.2011 №553 «Про затвердження Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю», у зв`язку з цим, визнано таким, що втратив чинність п.3 постанови Кабінету Міністрів України від 13.03.2020 №219 року «Про оптимізацію органів державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду», проте, оскаржуваним у даній справі наказом позивача звільнено, у зв`язку з ліквідацією Державної архітектурно-будівельної інспекції України відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 13.03.2020 №218, ця постанова є чинною та ніким не скасована.

Також, станом на день вирішення даної справи по суті, Державна сервісна служба містобудування ліквідована постановою Кабінету Міністрів України від 23.12.2020 №1340 та утворено Державну інспекцію архітектури та містобудування України як центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра розвитку громад та територій і який реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку про безпідставність тверджень позивача щодо того, що відбулась реорганізація державного органу, а не його ліквідація.

Щодо звільнення позивача із займаної посади під час його тимчасової непрацездатності, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 87 Закону № 889-VIII наказ (розпорядження) про звільнення державного службовця у випадках, передбачених частиною 1 цієї статті, може бути виданий суб`єктом призначення або керівником державної служби у період тимчасової непрацездатності державного службовця або його відпустки із зазначенням дати звільнення, яка є першим робочим днем, наступним за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначеним у документі про тимчасову непрацездатність, або першим робочим днем після закінчення відпустки.

Таким чином, згідно наведених вимог Закону України «Про державну службу», у період тимчасової непрацездатності може бути лише складений наказ про звільнення особи, а датою звільнення повинна бути дата, яка є першим робочим днем, наступним за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначеним у документі про тимчасову непрацездатність.

З матеріалів справи вбачається, що в період з 09.03.2021 по 19.03.2021 позивач перебував на лікарняному, що підтверджується копією довідки про тимчасову непрацездатність №19, виданої 09.03.2021 КНП «Чернівецький центр первинної медико-санітарної допомоги Чернівеської селищної ради» (а.с.25).

Таким чином, наказ ДАБІ України №94 «ОС» від 16.03.2021 про звільнення позивача був виданий в період тимчасової непрацездатності останнього, однак в ньому прямо визначено вважати датою звільнення ОСОБА_1 перший робочий день, наступний за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначеним у документі про тимчасову непрацездатність, що відповідає вимогам ст. 87 Закону № 889-VIII.

Крім того, наказом ДАБІ України від 20.04.2021 №155 «ОС» вирішено вважати 20.04.2021 датою звільнення ОСОБА_1 з посади головного інспектора будівельного нагляду відділу методології та нагляду за здійсненням декларативних процедур Департаменту дозвільних процедур.

Отже, позивач був звільнений з займаної посади в перший робочий день, наступний за днем закінчення тимчасової непрацездатності, тобто з дотриманням вимог законодавства.

З огляду на викладені обставини, з урахуванням наведених норм права, звільняючи позивача з посади головного інспектора будівельного нагляду відділу методології та нагляду за здійсненням декларативних процедур Департаменту дозвільних процедур відбулось із дотриманням вимог законодавства, в тому числі положень КЗпП України, за наявності визначених Законом №889-VIII підстав, що свідчить про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення.

Колегія суддів відхиляє посилання апелянта на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 26.05.2021 у справі №140/90/20, від 11.06.2020 у справі №826/19187/16, від 31.03.2020 у справі №826/6148/16 та інші, що наведені ним в апеляційній скарзі, оскільки вказані постанови Верховного Суду стосувались правовідносин, які виникли в період до внесення змін у Закон України «Про державну службу» та до Кодексу законів про працю України щодо процедури вивільнення державних службовців в результаті ліквідації державного органу, а тому не можуть бути застосовані до правовідносин, що склались в рамках даного спору.

Інші доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують, при цьому колегія суддів звертає увагу на ті обставини, що відповідно до правил п.41 «Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Керуючись ст.ст.243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 серпня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст.329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Текст постанови виготовлено 30 червня 2022 року.

Головуючий суддя Н.В.Безименна

Судді В.О.Аліменко

Л.В.Бєлова