Справа № 300/97/22
Суддя: Тимощук О.Л.
Дата ухвалення: 2022-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"30" червня 2022 р. справа № 300/97/22
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Тимощука О.Л., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу
за позовною заявою ОСОБА_1
до Коломийського відділу державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ)
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення дій,
ОСОБА_1 (надалі, також - позивач, ОСОБА_1 ) 05.01.2022 звернувся в суд з позовною заявою до Коломийського відділу державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) (надалі, також - відповідач, орган державної виконавчої служби), в якій просить:
- визнати протиправною бездіяльність Коломийського відділу державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області щодо незняття арешту з майна ОСОБА_1 ;
- зобов`язати відповідача зняти арешт з усього нерухомого майна ОСОБА_1 , накладеного постановою, серія та номер 1661, виданої 07.09.2009, видавник Коломийський МВ ДВС Косівчук Р.Б.
Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем, після завершення виконавчого провадження №АСВП 14610576, протиправно, на переконання позивача, не знято арешт з його нерухомого майна, що перешкоджає праву вільно розпоряджатися таким майном. ОСОБА_1 зазначив, що у результаті розгляду його звернення щодо зняття арешту з усього нерухомого майна, листом відповідача від 16.12.2021 відмовлено у зв`язку з відсутністю підстав. Позивач вважає таку бездіяльність щодо незняття арешту протиправною та вказує, що на даний час будь-яких відомостей щодо виконавчого провадження №АСВП 14610576, в межах якого накладено арешт, немає, а тому відповідача слід зобов`язати зняти з усього нерухомого майна арешт, накладений постановою №1661 від 07.09.2009.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10.01.2022 позовну заяву залишено без руху та надано десятиденний термін з дня вручення (отримання) копії ухвали для усунення виявлених у ній недоліків (а.с.20-22).
Позивач недоліки позовної заяви усунув у строк, встановлений судом, тому ухвалою суду від 10.01.2022 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, без проведення судового засідання та повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) в порядку, визначеному статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.30-31).
Окрім цього, представник відповідача у поданому відзиві зазначив щодо наявності підстав для розгляду скарги сторони виконавчого провадження щодо зняття арешту в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України, у зв`язку з чим просив суд закрити провадження у цій справі.
Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 262 КАС України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши докази і письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, встановив такі обставини.
Вироком Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 13.08.2009 у справі №1-321, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 307 Кримінального кодексу України та призначено покарання п`ять років позбавлення волі з конфіскацією майна, що належить йому на праві приватної власності (а.с.13).

У виконавчому провадженні №АСВП 14610576 про конфіскацію майна засудженого ОСОБА_1 державним виконавцем 07.09.2009 накладений арешт на майно боржника, що підтверджується листом Коломийського відділу державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) №20.17-19/756В від 26.11.2021 (а.с.12).

Позивач звернувся до відповідача із клопотання про зняття арешту з нерухомого майна, у результаті розгляду якого листом №20.17-20/9155 від 16.12.2021 повідомлено про відсутність підстав для зняття арешту (а.с.16).

Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 29.12.2021, номер інформаційної довідки: 293086987, щодо ОСОБА_1 наявна інформація про державну реєстрацію обтяження - арешт нерухомого майна, зареєстрованого 07.09.2009 на підставі постанови, серія та номер: 1661, виданий 07.09.2009, видавник: Коломийський МВ ДВС Косівчук Р.Б.; номер запису про обтяження: 15044078; перенесено із запису: 15044069; опис предмета обтяження: все майно (а.с.6-8).

Не погоджуючись із бездіяльністю відповідача щодо незняття арешту з усього нерухомого майна, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд виходить з таких підстав та мотивів.

У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 Кодексу адміністративного судочинства України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд, при вирішенні даної справи, керується нормами законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних правовідносин.

Пунктом 1 частини 1 статті 19 КАС України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових відносинах, зокрема на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 238 КАС України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Зі змісту позовних вимог вбачається, що предметом цієї справи є оцінка правомірності бездіяльності відповідача щодо незняття арешту з майна ОСОБА_1 , накладеного в кримінальному провадженні.

Відповідно до частини 1 статті 170 Кримінального процесуального кодексу України від 13 квітня 2012 року №4651-VI (надалі, також КПК України) арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з частиною 3 статті 535 КПК України у разі, якщо судове рішення або його частина підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем, суд видає виконавчий лист, який звертається до виконання в порядку, передбаченому законом про виконавче провадження.

Частиною 1 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

При цьому, чинний КПК України передбачає можливість виконання судових рішень органами ДВС, однак не встановлює порядок оскарження дій, рішень чи бездіяльності державного виконавця при виконанні рішень, прийнятих у кримінальному провадженні.

Натомість, частиною 1 статті 287 КАС України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Таким чином, з урахуванням того, що в КПК України не передбачений порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби при примусовому виконанні судових рішень, прийнятих у кримінальному провадженні, такі рішення, дії чи бездіяльність можуть бути оскаржені у порядку адміністративного судочинства.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах від 22.01.2020 у справі №823/564/17, від 19.06.2019 у справі № 383/493/18, від 27.03.2019 у справі №586/77/17, від 12.12.2018 у справі № 757/61236/16-ц.

Враховуючи, що виконавчий лист був виданий на виконання вироку в частині конфіскації майна, винесеного на підставі Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року, а не на виконання судового рішення у цивільній справі, позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

При цьому, суд відхиляє посилання представника відповідача на необхідність застосування у цій справі висновків, сформованих у постанові Верховного Суду від 19.01.2022 у справі №577/4541/20, оскільки такі ухвалені у справі щодо інших правовідносин та фактичні обставини яких є відмінними від тих, які встановлені у межах розгляду справи, що розглядається. Зокрема, предметом розгляду у справі №577/4541/20 були визнання права власності на майно і зняття з нього арешту. Так, Верховний Суд за результатами розгляду касаційної скарги зробив висновок, що у разі незгоди з арештом, який накладений державним або приватним виконавцем під час примусового виконання судового рішення, не може пред`являти позов про зняття арешту з майна та бути позивачем за таким позовом, оскільки має право на оскарження дій державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Натомість у справі, що розглядається, має місце оскарження бездіяльності органу державної виконавчої служби щодо незняття арешту майна, накладеного в порядку виконання вироку в частині конфіскації майна, винесеного на підставі Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року та має вирішуватися в порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, клопотання представника Коломийського відділу державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) про закриття провадження у цій справі є безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню.

Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 за №1404-VIII (надалі, також - Закону №1404) встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (частина 1 статті 5 Закону №1404-VІІІ).

Питання про конфіскацію майна вирішується у порядку, встановленому КПК України та Кримінально-виконавчим кодексом України.

Згідно з частиною 2 статті 52 Кримінального кодексу України від 05.04.2001 № 2341-III (далі - КК України) додатковим покараннями є, зокрема, конфіскація майна.

Покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого (частина 1 статті 59 КК України).

Статтею 48 Кримінально-виконавчого кодексу України від 11.07.2003 №1129-IV (надалі, також - КВК України) передбачено, що суд, який постановив вирок, що передбачає як додаткове покарання конфіскацію майна, після набрання ним законної сили надсилає виконавчий лист, копію опису майна і копію вироку для виконання Державній виконавчій службі, про що сповіщає відповідну фінансову установу. У разі відсутності у справі опису майна засудженого надсилається довідка про те, що опису майна не проводилося. Виконання покарання у виді конфіскації майна здійснюється Державною виконавчою службою за місцезнаходженням майна відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Конфіскації підлягає майно, що є у власності засудженого. Спори, пов`язані з конфіскацією майна, вирішуються в порядку, встановленому законом (частини 1, 3 статті 49 КВК України).

Спеціальним законом, що регулював порядок вчинення виконавчих дій на час виконання вироку Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 13.08.2009 у справі №1-321 в частині конфіскації майна, був Закон України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-ХІV (надалі, також - Закон №606-ХІV).

Частинами 1, 6 статті 24 Закону №606-ХІV передбачалося, що державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення виконавчого документа до виконання і цей документ відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, та пред`явлений до виконання до органу державної виконавчої служби за належним місцем виконання рішення. За заявою стягувача, з метою забезпечення виконання рішення про майнові стягнення, державний виконавець постановою про відкриття виконавчого провадження вправі накласти арешт на майно боржника (крім коштів) та оголосити заборону на його відчуження. Одночасно з винесенням такої постанови державний виконавець може провести опис і арешт майна боржника в порядку, визначеному цим Законом.

Порядок звернення стягнення на грошові кошти та інше майно боржника передбачався статтею 50 Закону №606-ХІV.

Так, частинами 1, 2, 5 цієї статті передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті (опису), вилученні та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами в першу чергу звертається на кошти боржника в гривнях та іноземній валюті, інші цінності, в тому числі кошти на рахунках та вкладах боржника в установах банків та інших кредитних організаціях, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів. У разі відсутності у боржника коштів та цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржникові інше майно, за винятком майна, на яке згідно з законом не може бути накладено стягнення.

Відповідно до частин 1, 6 статті 55 Закону №606-ХІV арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, якою накладається арешт на майно боржника та оголошується заборона на його відчуження; винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні в банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Арешт застосовується: 1) для забезпечення збереження майна боржника, що підлягає наступній передачі стягувачеві або реалізації; 2) для виконання рішення про конфіскацію майна боржника; 3) при виконанні ухвали суду про накладення арешту на майно, що належить відповідачу і знаходиться у нього чи в інших осіб.

Так, відповідно до вироку, винесеного 13.08.2009 Коломийським міськрайонним судом Івано-Франківської області у справі №1-321 (а.с.13), ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 307 Кримінального кодексу України та призначено покарання п`ять років позбавлення волі з конфіскацією майна, що належить йому на праві приватної власності.

З листа відповідача від 26.11.2021 №20.17.-19/756В, наданого адвокату Сергію Ткачуку (а.с.12), вбачається, що по виконавчому провадженню №АСВП 14610576 про конфіскацію майна засудженого ОСОБА_1 державним виконавцем 07.09.2009 був накладений арешт на майно боржника. У цьому ж листі зазначено про неможливість надання належним чином засвідчених копій документів, які знаходилися у виконавчому проваденні, так як після закінчення трьохрічного терміну зберігання виконавче провадження знищено.

При цьому, представник відповідача у відзиві на позов зазначає, що 25.06.2010 державним виконавцем Косівчуком Романом Богдановичем винесено постанову про повернення виконавчого документа у зв`язку з тим, що майно боржника, на яке можна звернути стягнення, відсутнє. Останній вважає, що оскільки ВП №1460576 завершене у зв`язку з відсутністю майна боржника, на яке можна звернути стягнення, у державного виконавця не має підстав для зняття арешту з майна.

З цього приводу суд зазначає таке.

Пунктом 2 частини 1 статті 40 Закону №606-ХІV передбачалося, що виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, за яким стягнення не провадилося або було проведено частково, повертається стягувачеві, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, і здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Повернення виконавчого документа стягувачеві з підстав, передбачених пунктами 2-6 частини першої цієї статті, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання в межах строків, встановлених статтею 21 цього Закону (частина 5 статті 40 Закону №606-ХІV).

Відповідно до частин 2 та 3 статті 40-1 Закону №606-ХІV, виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, за яким стягувачем є держава, у випадках, передбачених пунктами 2-6 частини першої статті 40 цього Закону, повертається до суду або іншого органу (посадовій особі), який видав виконавчий документ.

Про повернення виконавчого документа державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відповідного органу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований, і може бути оскаржена до суду в 10-денний строк.

Окрім цього, частинами 1 та 2 статті 38 Закону №606-ХІV передбачалося, що у разі закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 37 цього Закону, крім направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 40 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно із статтею 40-1 цього Закону, припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку з завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника.

Тобто зі змісту наведених норм Закону №606-ХІV, який був чинним на момент перебування на примусовому виконанні виконавчого листа №1-321, виданого 13.08.2009 Коломийським міськрайонним судом, про конфіскацію майна, вбачається, що у випадку відсутності у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення, виконавчий документ повертається до суду, який його видав та державним виконавцем виноситься ухвала про повернення виконавчого документа. При цьому, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника.

У спірних правовідносинах державним виконавцем при примусовому виконанні виконавчого листа №1-321, виданого 13.08.2009 Коломийським міськрайонним судом, про конфіскацію майна, що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 07.09.2009 накладено арешт на майно боржника. Однак, у подальшому, повертаючи 25.06.2010 виконавчий документ у зв`язку з відсутністю майна боржника, на яке можна звернути стягнення, державним виконавцем, всупереч положення частини 2 статті 38 Закону №606-ХІV, не скасовано арешт, накладений на майно ОСОБА_1 .

Разом з тим, відповідачем не надано доказів існування на теперішній час незавершених виконавчих проваджень, у межах яких позивач виступає боржником та на майно якого накладено арешт.

Стаття 41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним.

Згідно з частиною 1 статті 317 Цивільного кодексу України від 16.01.2003 №435-IV (надалі, також - ЦК України) власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь - які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до статті 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Частинами 4 та 5 статті 59 Закону №1404, чинного на момент розгляду цієї справи, передбачено, що підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності".

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

На момент розгляду цієї справи матеріали виконавчого провадження №АСВП 14610576 про конфіскацію майна ОСОБА_1 знищено у зв`язку із закінченням трирічного терміну зберігання виконавчого провадження, однак не скасованим залишається арешт, накладений у такому виконавчому провадженні.

Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини справи, суд дійшов висновку про наявність протиправної бездіяльності відповідача щодо незняття арешту з майна ОСОБА_1 , накладеного згідно з постановою, серія та номер 1661, виданою 07.09.2009, видавник Коломийський МВ ДВС Косівчук Р.Б. та наявності підстав для зобов`язання Коломийського відділу державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) зняти арешт, накладений на все нерухоме майно ОСОБА_1 згідно з постановою, серія та номер 1661, виданої 07.09.2009, видавник Коломийський МВ ДВС Косівчук Р.Б.

За таких обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Наявною в матеріалах справи квитанцією №5102-30-007/С від 30.12.2021 підтверджується сплата позивачем судового збору за звернення до суду із заявленими позовними вимогами у розмірі 908,00 грн.

Доказів понесення сторонами будь-яких інших витрат, пов`язаних з розглядом справи суду не надано, відтак підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача сплачена ним сума судового збору у розмірі 908,00 грн.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо незняття арешту з майна ОСОБА_1 , накладеного згідно з постановою, серія та номер 1661, виданою 07.09.2009, видавник Коломийський МВ ДВС Косівчук Р.Б.

Зобов`язати Коломийський відділ державної виконавчої служби в Коломийському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) (код ЄДРПОУ - 38367905) зняти арешт, накладений на все нерухоме майно ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 ) згідно з постановою, серія та номер 1661, виданою 07.09.2009, видавник Коломийський МВ ДВС Косівчук Р.Б.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Коломийського відділу державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) (код ЄДРПОУ - 38367905) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 ;

відповідач - Коломийський відділ державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), адреса: вул. Шевченка, 23, м. Коломия, Івано-Франківська обл., 78203, код ЄДРПОУ - 38367905.

Суддя /підпис/ Тимощук О.Л.