Справа № 363/424/22
Суддя: Кузьмишина Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2022-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 363/424/22 Суддя (судді) першої інстанції:
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Кузьмишиної О.М.,

суддів: Костюк Л.О., Пилипенко О.Є.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 26 квітня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - апелянт, позивач) звернувся до Вишгородського районного суду Київської області з адміністративним позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті (далі - відповідач, Укртрансбезпеки) про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, в якому просив скасувати постанову старшого державного інспектора відділу провадження систем автоматичної фіксації порушень Департаменту державного контролю на транспорті Савченка В.О. про накладення адміністративного стягнення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, серії ВМ за №00006007 від 05 січня 2022 року, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 8 500,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що оскаржувана постанова оформлена з порушенням вимог закону без зазначення обов`язкових відомостей, як це передбачено додатком № 1 до Інструкції з оформлення уповноваженими посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті матеріалів про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, затвердженої Наказом Мінінфраструктури №512 від 27.09.2021, зокрема вказано на відсутність відомостей про тип транспортного засобу, повну масу транспортного засобу, навантаження на його вісі, загальну вагу транспортного засобу, а до розрахунку взяті базові показники. Позивач зазначає, що з постанови не зрозуміло чи враховано відповідачем передбачену заводом виробником похибку, оскільки відсутні жодні числові показники, які взяті за основу при проведенні розрахунку.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 26 квітня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Доводи апелянта аналогічні викладеним у позовній заяві та обґрунтовані зокрема тим, що притягнення його до адміністративної відповідальності є незаконним. Вказано, що оскаржувана постанова не є належним та допустимим доказом факту вчинення адміністративного правопорушення, а також вини апелянта, оскільки не містить інформації про усі істотні обставини.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 червня 2022 року відкрито апеляційне провадження у справі №363/424/22, встановлено строк до 27.06.2022 року для подання відзиву на апеляційну скаргу. Іншою ухвалою від 20.06.2022 року призначено справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження з 27 червня 2022 року.

Від відповідача відзиву на апеляційну скаргу не надходило, що не перешкоджає розгляду справи за наявними у ній матеріалами.

Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Згідно зі статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення Вишгородського районного суду Київської області від 26 квітня 2022 року - без змін, виходячи з наступного.

Згідно з частинами першою, другою, третьою статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 05 листопада 2021 року о 22 год. 23 хв., за адресою М-07 Київ-Ковель-Ягодин, км 62+879, зафіксовано транспортний засіб МАN TGS 18.440 д.н.з. НОМЕР_1 , із перевищенням нормативних параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 навантаження на одиничну вісь транспортного засобу на 7,2% (6,08 тон).

Позивач здійснював перевезення сипучого вантажу: щебеню фр.5-10 згідно з товарно-транспортною накладною №000012787 від 05.11.2021. Загальна маса у відомостях про вантаж зазначена 39,74 т. (а.22). Згідно з зважувальною квитанцією №000012787 від 05.11.2021 повна маса навантаження щебеню становила 25,32 тонни. (а.с.23).

За результатами фіксації в автоматичному режимі адміністративного правопорушення у сфері забезпечення безпеки на автомобільному транспорті винесено постанову серії ВМ №00006007 від 05 січня 2022 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого частиною другою статті 132-1 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 8 500,00 грн.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою та притягненням до адміністративної відповідальності, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що в діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 132-1 КУпАП, у зв`язку з чим відсутні підстави для скасування спірної постанови про накладення адміністративного стягнення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог та відсутність правових підстав для їх задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до частини п`ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

За приписами п. 1.9. Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху України передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Згідно п. 22.5 ПДР України, рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.

Частиною другою статті 132-1 КпАП України передбачено адміністративну відповідальність у випадку перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами.

Згідно із статтею 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини сьомої статті 258 КУпАП, у разі виявлення адміністративного правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого за допомогою працюючих в автоматичному режимі спеціальних технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, правопорушення, передбаченого статтею 132-2 цього Кодексу, та/або порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису), протокол про адміністративне правопорушення не складається, а постанова у справі про адміністративне правопорушення виноситься без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відтак, колегія суддів встановила, що спірною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення ПДР України, а саме за перевищення нормативних параметрів, зазначених у пункті 22.5 ПДР України, а саме навантаження на строєні осі транспортного засобу.

Вказане правопорушення зафіксовано за допомогою приладу WIM 6.

Колегія суддів оцінюючи твердження апелянта про недостовірність показів вимірювальної техніки зазначає, що механізм фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі визначено Порядком фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2019 року № 1174 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 16 червня 2021 року № 623).

Фіксація правопорушень в автоматичному режимі здійснюється на автоматичних пунктах, які облаштовані відповідно до вимог, визначених у додатку (п. 7 Порядку № 1174).

Інформація від автоматичних пунктів передається до інформаційної телекомунікаційної системи у вигляді метаданих (п. 14 Порядку № 1174).

Суд апеляційної інстанції погоджується із твердженням суду, що сумніви позивача щодо точності вимірювання є лише його припущеннями, які не можуть слугувати доказом у справі.

Колегія суддів також відхиляє доводи апелянта щодо відсутності необхідного обсягу інформації в постанові про адміністративне правопорушення, оскільки з копії постанови серія ВМ № 00006007 від 05.01.2022 року вбачається, що в ній наявні відомості про найменування органу та посадової особи, який виніс постанову, дату розгляду справи, відомості про особу, стосовно якої розглядається справа, опис обставин, установлених під час розгляду справи, зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення, прийняте у справі рішення, транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак, технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис, розмір штрафу та порядок його сплати, правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження, відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу, адресу веб-сайту в мережі Інтернет, на якому особа може ознайомитися із зображенням транспортного засобу в момент вчинення адміністративного правопорушення, ідентифікатор для доступу до зазначеної інформації та порядок звільнення від адміністративної відповідальності, а також дату та час фіксації здійснення вимірювання, повну масу транспортного засобу, навантаження на осі.

При цьому пункт 3 Інструкції, на яку посилається позивач не містить посилання на форму постанови відповідно до додатку 1 до цієї Інструкції та не містить імперативної вимоги щодо встановлення всього обсягу інформації про транспортний засіб.

Доводи позивача, що ним перевозився сипучий вантаж (щебінь), який є рухомим під час руху автомобіля, а тому його маса не є сталою у різних точках автомобіля під час руху, є безпідставними, оскільки перевезення вантажу здійснювалось з перевищенням вагових обмежень

Так, згідно приписів п. 2.3 Правила дорожнього руху водій зобов`язаний контролювати навантаження транспортного засобу та здійснювати контроль переміщення вантажу (в тому числі технічними засобами) під час руху транспортного засобу.

Колегія суддів висновує, що відсутність методики проведення габаритно-вагового контролю саме сипучого вантажу не є підставою, яка звільняє перевізників від відповідальності за перевищення вагових та габаритних параметрів транспортного засобу та від обов`язку по внесенню плати за таке перевищення.

Щодо доводів позивача про залишення судом першої інстанції поза увагою пункту 4 абзацу 2 «Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами», яким допускається перевищення вагових параметрів над визначеними у п. 22.5 ПДР на 2%, колегія суддів зазначає наступне.

З огляду на те, що в даній справі перевищення навантаження становить 17,74 тонни (39,74 (фактичне навантаження) - 22,00 (допустиме навантаження) = 17,74 тонни), колегія суддів вважає зазначену різницю навантаження суттєвою та зауважує на тому, що, виходячи з наявних у справі матеріалів, завантаженість транспортного засобу ще на етапі загрузки перевищувала допустиму на 3,32 тонни, а після зважування на контрольному пункті встановлено перевантаження на 17,74 тонни, тому аргументи стосовно сипучості та рухомості вантажу не є переважними за наявності значної різниці навантаження при погрузці та після контрольного зважування.

Згідно з пунктом 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Отже, обов`язок доказування в адміністративному судочинстві визначений статтею 71 Кодексу адміністративного судочинства України розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову.

Колегія суддів погоджується з тим, що відповідачем на дотримання вимог частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, доведено правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності, адже зміст оскаржуваної постанови відображає склад адміністративного правопорушення, а вимоги до змісту постанови, визначені статтею 283 КУпАП та Інструкцією з оформлення уповноваженими посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані в автоматичному режимі, затвердженою наказом Міністерства інфраструктури України від 27 вересня 2021 року № 512 дотримано.

Більше з тим, позивач в суді першої інстанції та під час апеляційного розгляду справи вказує на недоліки оскаржуваної постанови, які стосуються технічної сторони - оформлення самої постанови, а також вказує на рухомість вантажу, щодо яких судовою колегією вже надано оцінку вище.

Виходячи з наведеного у сукупності, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги, оскільки апелянтом не доведено своїх аргументів та не підтверджено їх достатніми, переконливими та допустимими доказами.

Колегія суддів вказує, що твердження апелянта про непорушення в межах даного спору вимог частини другої 2 статті 132-1 КУпАП носять суб`єктивний характер та не підтверджені відповідними доказами, які б відповідали вимогам ст.ст. 73 - 76 Кодексу адміністративного судочинства України, а відтак не можуть бути достатньою правовою підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Таким чином, суд першої інстанції вірно вказав, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими, недоведеними та такими, що задоволенню не підлягають.

Оцінюючи наявність підстав для розподілу судових витрат в суді апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає, що відповідно до частини першої 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав Відповідачем у справі, або якщо Відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи те, що рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 26 квітня 2022 року відмовлено в задоволенні позовних вимог, а колегія суддів не встановила підстав для задоволення апеляційної скарги, підстави для зміни розподілу та стягнення на користь позивача судових витрат - відсутні.

За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим апеляційна скарга залишаються без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 71, 77, 139, 242, 316 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 26 квітня 2022 року у справі № 363/424/22 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О.М. Кузьмишина

Судді Л.О.Костюк

О.Є. Пилипенко