Справа № 120/16323/21-а
Суддя: Полотнянко Ю.П.
Дата ухвалення: 2022-06-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/16323/21-а Головуючий суддя 1-ої інстанції - Воробйова І.А.

Суддя-доповідач - Полотнянко Ю.П.

28 червня 2022 року м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Полотнянка Ю.П.

суддів: Драчук Т. О. Смілянця Е. С. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Лунь Т. С.,

представника відповідачів: Сосницької І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 12 квітня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Одеської обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Подільська окружна прокуратура Одеської області про визнання протиправними та скасування рішень, поновлення на роботі , стягнення середнього заробітку,

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 05.04.2022 позов задоволено частково:

- визнано протиправним та скасовано рішення П`ятнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) від 13.09.2021 №46 в частині шостого питання порядку денного щодо неуспішного проходження прокурором ОСОБА_1 атестації за результатом складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки;

- визнано протиправним та скасуовано наказ керівника Одеської обласної прокуратури від 20.10.2021 р. № 2321 к, яким ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора Котовської місцевої прокуратури Одеської області та органів прокуратури;

- поновлено з 30.10.2021 ОСОБА_1 на рівнозначній посаді прокурора Подільської окружної прокуратури Одеської області та поновити в ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.11.2021 по 05.04.2022 в розмірі 39253,68 грн;

- в решті позовних вимог відмовлено.

Також цим судовим рішенням, за заявою позивача, поданою до судових дебатів, призначено до розгляду питання щодо відшкодування судових витрат.

08.04.2022 представником позивача подано клопотання про ухвалення додаткового рішення стосовно відшкодування судових витрат у розмірі 25000 грн. за надання професійної правничої допомоги та витрати пов"язані з прибуттям до суду, а саме, на придбання пально-мастильних матеріалів в сумі 2 696, 50 грн.

Обґрунтовуючи подану заяву представник вказує, що в окремому звернені зазначалось про стягнення витрат на правничу допомогу, остаточний розрахунок яких буде подано протягом п`яти днів з моменту прийняття рішення по справі.

Вказано, що в рамках укладеного договору надано низку послуг правового характеру, що підтверджується відповідними документами. Відтак, враховуючи, що рішенням у даній справі позов задоволено, просить ухвалити додаткове рішення, яким стягнути понесені позивачем судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 25 000 грн та витрати на придбання пально-мастильних матеріалів в сумі 2 696, 50 грн, які пов`язані із прибуттям представника в судові засідання.

Додатковим рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 12.04.2022 в задоволенні клопотання про відшкодування витрат на правову допомогу та витрат, пов"язаних з прибуттям до суду - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм процесуального просить додаткове рішення суду скасувати та прийняти нове, яким заяву про ухвалення додаткового рішення щодо відшкодування витрат на правову допомогу та витрат, повязаних з прибуттям до суду задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що аназіз ст.143 КАС України свідчить про те, що приймаючи рішення про повну відмову у відшкодуванні адвокатських витрат, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо необхідності наявності поважних причин для подання заяви про відшкодування витрат після закінчення судових дебатів.

Крім того, приймаючи рішення про відмову у відшкодуванні витрат повязаних з прибуттям до суду, суд першої інстанції вийшов за межі своїх повноважень, визначених ст.245 КАС України та вдався до безпідставного та необгрунтованого аназілу технічних характеристик автомобіля та водійських навиків водія та дійшов помилкового висновку щодо неможливості прибуття до Вінниці менш ніж за 2 години. Матеріали справи незаперечно свідчать про участь представника позивача в судових засіданнях 10.01.2022, 16.02.2022 та 05.04.2022, а отже витрати на придбання пально-мастильних матеріалів повязані саме із фактом прибуття ОСОБА_2 до м.Вінниця на судові засідання були фактичними і неминучими,а їхній розмір обгрунтованим.

Представник відповідачів заперечила проти задоволення апеляційної скарги та просила залишити додаткове рішення суду першої інстанції без змін.

Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. 22.06.2022 від позивача до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржене додаткове рішення слід залишити без змін з огляду на наступне.

Відмовляючи в задоволенні клопотання про відшкодування витрат на правову допомогу, суд першої інстанції зазначив, що стороною позивача не вказано, а судом не встановлено об`єктивних обставин поважності причин, які б перешкоджали подати своєчасно необхідні докази на підтвердження витрат на правничу допомогу. Також суд дійшов висновку, що наявність витрат на придбання пально-мастильних матеріалів в сумі 2696, 50 грн., пов`язаних із прїздом представником позивача Зянько Н.Г. на судові засідання в м. Вінниця по даній справі - не доведено.

Колегія суддів, надаючи оцінку висновку суду першої інстанції у питанні відшкодування позивачу витрат на правничу допомогу та витрат на придбання пально-мастильних матеріалів, відзначає наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 252 КАС України, суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно з ч. 1 ст. 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення;

3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно частини другої вказаної статті заяву про ухвалення додаткового судового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання судового рішення.

Частиною 3 ст. 252 КАС України передбачено, що додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

У відповідності до змісту вказаної статті, додаткове судове рішення є засобом усунення неповноти судового рішення, внаслідок якої залишилися невирішеними певні вимоги особи, яка бере участь у справі.

Тоді як стаття 143 КАС України застосовується за наявності інших умов, зокрема, при наявності поважних причин, за яких сторона позивача позбавлена об`єктивної можливості станом на день подання позову та/або до судових дебатів надати докази на підтвердження розміру понесених нею витрат на правову допомогу.

Отже, умови та наслідки застосування статей 143 та 252 КАС України є різними.

Частина сьома статті 139 КАС України також встановлює, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Отже, з аналізу процитованих норм видно, що умовами для прийняття додаткового рішення про відшкодування позивачу судових витрат в порядку статті 143 КАС України, є наявність поважних причин неможливості надання доказів, що підтверджують розмір витрат на професійну правничу допомогу та зазначення про них у поданій до закінчення судових дебатів заяві.

Як видно зі змісту адміністративного позову, у його описовій частині представник позивача вказує: "Судові витрати складаються із судового збору та витрат на правову допомогу адвоката (представника позивача). Остаточний розрахунок витрат на правову допомогу адвоката буде подано до суду на протязі п`яти днів з моменту прийняття судом рішення по справі.".

09.03.22 (до початку судових дебатів) представником позивача також подано заяву про вирішення питання про відшкодування судових витрат, мотивовану неможливістю до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених витрат. З метою чого просила призначити судове засідання.

Як правильно зазначено судом першої інстанції, що за загальним розумінням, поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Проте, представник позивача у клопотанні, яке відображено у позовній заяві та окремо поданому 09.03.2022 не наводить причини, які унеможливлювали подання доказів, що підтверджують розмір понесених позивачем витрат на правничу допомогу, до закінчення судових дебатів.

Поряд з цим, судом встановлено, що згідно опису робіт (наданих послуг) за Договором про надання правової допомоги №02-а від 09.11.2021, адвокатом надано правову допомогу наступного характеру:

- попереднє вивчення матеріалів, формування позиції та консультування - 1 год.;

- опрацювання законодавчої бази, що регулює спірні відносини, та вивчення судової практики - 2 год.;

- підготовка позовної заяви-2 год.;

Згідно опису робіт (наданих послуг) за Договором про надання правової допомоги №04-а від 09.12.2021, адвокатом надано правову допомогу наступного характеру:

- підготовка відповіді на відзив на адміністративний позов 2 год.;

- ознайомлення з матеріалами адміністративної справи №120/16323/21-а у Вінницькому окружному адміністративному суді -1,5 год.;

- підготовка клопотання про заміну відповідача - 1 год.;

- підготовка клопотання про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - 1 год.;

- підготовка клопотання про зміну предмета позову -1,5 год.;

- витрачений час на дорогу до судового засідання та у зворотному напрямку очікування: 20 год. (10.01.2022 - 5 год.; 26.01.2022 - 5год.;16.02.2022 - 5 год.; 05.04.2022 - 5год.)

- представництво в судовому засіданні Вінницького окружного адміністративного суду: 5 год. (судові засідання: 10.01.2022 - 1 год.; 26.01.2022 - 1 год.; 16.02.2022 - 1 год.; 04.05.2022 2 год).

Як свідчать надані докази, адвокату Зянько Н.Г. сплачено гонорар на виконання умов Договорів від 09.11.2021 та від 09.12.2021, - 09.11.2021 в сумі 5 000 грн та 09.12.2021 в сумі 20 000 грн відповідно. Описи виконаних робіт приєднані до Договорів від 09.11.2021 та від 09.12.2021 не містять дати їх складання.

Отже, як видно факт оплати гонорару адвоката не пов`язаний із прийняттям судового рішення та відбувся задовго до закінчення підготовчого засідання і призначення справи до судового розгляду по суті (ухвала від 09.03.2022).

Вказане свідчить, що ще до прийняття рішення по суті спору у даній справі, представнику позивача вже було відомо про кількість витраченого часу на частину послуг і про суму гонорару, а отже останній не був позбавлений можливості надати докази понесених витрат на правничу допомогу до закінчення судових дебатів.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що стороною позивача не вказано, а судом не встановлено об`єктивних обставин поважності причин, які б перешкоджали подати своєчасно необхідні докази на підтвердження витрат на правничу допомогу. При цьому такі поважні причини (їх наявність), як вже зазначалось, є однією із умов для вирішення питання про відшкодування витрат на правову допомогу в порядку статті 143 КАС України.

Також безпідставними є доводи апелянта щодо подання позивачем заяви про відшкодування судових витрат понесених на правову допомогу після спливу п`яти денного строку після постановлення судом рішення по справі.

Надаючи оцінку заяві та поданим доказам в частині відшкодування витрат на прибуття до суду (придбання пально-мастильних матеріалів в сумі 2 696, 50 грн), суд вказує наступне.

За змістом частин другої - п`ятої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до статті 135 КАС України витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони.

Водночас, вирішуючи питання про відшкодування витрат стороні, пов`язаних із прибуттям до суду, необхідно виходити з конкретних обставин справи, зважаючи на вид транспорту, яким скористалась особа, а також документи, подані нею на підтвердження здійснення цих витрат. Якщо на підтвердження здійснених стороною витрат, пов`язаних із прибуттям до суду, подано документи щодо проїзду транспортом загального користування, то такі витрати повинні бути відшкодовані у розмірі вартості квитка, з урахуванням обмежень, встановлених чинним законодавством. Такі витрати також можуть бути відшкодовані у розмірі витрат на пально-мастильні матеріали з урахуванням встановлених норм за 1 кілометр пробігу, якщо вони підтверджені документально.

Така позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30.09.2020 у справі № 379/1418/18, від 31.03.2021 у справі №916-3848/19.

Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх законних представників, що пов`язані із прибуттям до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Як видно із документів, наданих в підтвердження відповідних витрат, а саме:

- чек № 7379 сформовано в смт.Крижопіль 10.01.2022 об 11:32:09 год. (на суму 1349,95 грн)

- чек №97258 сформовано також 10.01.2022 об 13:26:14 год.

Однак, суд акцентує увагу, що орієнтовна відстань від смт. Крижопіль до м. Вінниця становить 121 км (не враховуючи переміщення по місту Вінниця), відповідно, час прибуття до м.Вінниця складатиме орієнтовно більш ніж 2 години.

При цьому, 10.01.2022 об 13:29 год. розпочато судове засідання в м. Вінниця на якому була присутня представник ОСОБА_3 , про що свідчить протокол судового засідання від 10.01.2022.

Враховуючи час необхідний для прибуття до м. Вінниці із смт.Крижопіль та з смт.Крижопіль до м. Вінниці представник ОСОБА_3 не могла б фізично здійснювати заправку транспортного засобу, яким керувала 10.01.2022 в смт. Крижопіль об 11:32 год та об 13:26 год. Відтак, чеки №97258 та №7379 не можуть свідчити про те, що саме ОСОБА_3 прибула на транспортному засобі, який здійснював заправку згідно наведених вище розрахункових документів.

Також чек №100476 сформовано в смт.Крижопіль 15.02.2022 об 11:33 год., в той час, як засідання у справі відбулось 16.02.2022 об 13:30 год. Аналогічна ситуація із чеком сформованим 01.04.2022, в той час, як засідання відбулось 05.04.2022, тобто через 4 дні. Відтак, надані розрахункові документи також не можуть підтверджувати, що витрати на придбання пально-мастильних матеріалів пов`язані саме із фактом прибуття ОСОБА_4 до м. Вінниця на судові засідання, що відбулись 16.02.2022 та 05.04.2022.

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції вийшов за межі своїх повноважень, визначених статею 245 КАС України та вдався до безпідставного та необгрунтованого аналізу технічних характеристик автомобіля та водійських навиків водія, колегія суддів відхиляє, оскільки згідно позиції Верховного Суду, викладеної у постановах від 30.09.2020 у справі №379/1418/18, від 31.03.2021 у справі №916/3848/19, вирішуючи питання про відшкодування витрат стороні, пов`язаних із прибуттям до суду, необхідно виходити з конкретних обставин справи, зважаючи на вид транспорту, яким скористалась особа, а також документи, подані нею на підтвердження здійснення цих витрат. Якщо на підтвердження здійснених стороною витрат, пов`язаних із прибуттям до суду, подано документи щодо проїзду транспортом загального користування, то такі витрати повинні бути відшкодовані у розмірі вартості квитка, з урахуванням обмежень, встановлених чинним законодавством. Такі витрати також можуть бути відшкодовані у розмірі витрат на пально-мастильні матеріали з урахуванням встановлених норм за 1 кілометр пробігу, якщо вони підтверджені документально.

Окремо суд вказує, що п.1 постанови КМУ від 27 квітня 2006 р. № 590 затверджено граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних, адміністративних та господарських справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави, згідно з Додатком.

Згідно Додатку даної постанови компенсація в адміністративних справах пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту та за наймання житла, - стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, її представникові не можуть перевищувати встановлені законодавством норми відшкодування витрат на відрядження.

Так, п. 10 постанови КМУ від 02.02.2011 №98 «Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів» визначено, що у разі відрядження за кордон на службовому автомобілі витрати на пально-мастильні матеріали відшкодовуються з урахуванням встановлених норм за 1 кілометр пробігу відповідно до затвердженого маршруту.

Пункт 7 постанови №98 зазначає, що державним службовцям, а також іншим особам, які направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, що повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок коштів бюджетів, за наявності підтвердних документів відшкодовуються: витрати на проїзд (у тому числі на перевезення багажу, бронювання транспортних квитків) до місця відрядження і назад, а також за місцем відрядження (у тому числі на орендованому транспорті).

При цьому, п. 9 даної постанови визначає, що витрати на проїзд державних службовців, а також інших осіб, які направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, що повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів, у м`якому вагоні, суднами морського та річкового транспорту, повітряним транспортом за квитками 1 класу та бізнес-класу, фактичні витрати, що перевищують граничні суми витрат на найм житлового приміщення та на перевезення багажу понад вагу, вартість перевезення якого входить до вартості квитка того виду транспорту, яким користується працівник, відшкодовуються з дозволу керівника згідно з підтвердними документами.

Наказом МФУ №59 від 13.03.1998 р. затверджено Інструкцію про службові відрядження межах України та за кордон, пунктом 14 якої визначено, що підтвердними документами, що засвідчують вартість понесених у зв`язку з відрядженням витрат, є розрахункові документи відповідно до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" та Податкового кодексу України, а також документи, визначені цією Інструкцією.

Пункт 6 даної Інструкції визначає, що витрати на проїзд (у тому числі перевезення багажу, бронювання транспортних квитків) до місця відрядження і назад відшкодовуються в розмірі вартості проїзду повітряним, залізничним, водним і автомобільним транспортом загального користування (крім таксі) з урахуванням усіх витрат, пов`язаних із придбанням проїзних квитків і користуванням постільними речами в поїздах, та страхових платежів на транспорті.

Відрядженому працівникові відшкодовуються витрати на проїзд транспортом загального користування (крім таксі) до станції, пристані, аеропорту, якщо вони розташовані за межами населеного пункту, де постійно працює відряджений працівник, або до місцеперебування у відрядженні.

Із процитованого видно, що відшкодовуються витрати на проїзд (у тому числі перевезення багажу, бронювання транспортних квитків) до місця відрядження і назад в розмірі вартості проїзду повітряним, залізничним, водним і автомобільним транспортом загального користування, за виключенням таксі. При цьому, суд акцентує увагу, що не визначено вищевказаними нормами право на відшкодування витрат на пально-мастильні матеріали у разі відрядження в межах України на особистому автомобільному транспорті.

Разом з цим, суд зазначає, що визначальним та достатнім при розгляді питання про відшкодування витрат пов"язаних з прибуттям до суду є все таки відсутність поважних причин об"єктивної неможливості до закінчення судових дебатів подати докази, що підтверджують розмір понесених судових витрат, що є необхідною умовою для прийняття відповідного додаткового рішення.

Відтак, з огляду на вказані обставини, колегія суддів дійшла висновку, що наявність витрат на придбання пально-мастильних матеріалів в сумі 2696,50 грн, пов`язаних із прїздом представником позивача Зянько Н.Г. на судові засідання в м. Вінниця по даній справі - не доведено.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні клопотання представника позивача про відшкодування витрат на правову допомогу та витрат, пов"язаних з прибуттям до суду.

Обставини, вказані позивачем у апеляційній скарзі, правомірність висновків суду не спростовують та не є підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а додаткове рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 12 квітня 2022 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 01 липня 2022 року.

Головуючий Полотнянко Ю.П.

Судді Драчук Т. О. Смілянець Е. С.