Справа № 500/1799/20
Суддя: Шевцова Н.В.
Дата ухвалення: 2022-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2022 року

м. Київ

справа № 500/1799/20

адміністративне провадження № К/9901/37382/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Шевцової Н.В.,

суддів: Мацедонської В.Е., Радишевської О.Р.,

розглянувши у порядку письмового провадження як суд касаційної інстанції адміністративну справу № 500/1799/20

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Держгеокадастру в Тернопільський області

про визнання протиправним та скасування наказу №374-к від 18 червня 2020 року, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

за касаційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2021 року, прийняте у складі головуючого судді Подлісної І.М.,

та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17 серпня 2021 року, прийняту в складі колегії суддів: головуючого судді Довгополова О.М., суддів: Гуляка В.В., Святецького В.В.,

УСТАНОВИВ:

І. Короткий зміст позовних вимог

1. У липні 2020 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області (далі - відповідач, ГУ Держгеокадастру у Тернопільській області, Головне управління), у якому просив:

1.1. визнати протиправним та скасувати наказ від 18 червня 2020 року №374-к;

1.2. поновити ОСОБА_1 на посаді;

1.3. стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

2. На обґрунтування позову позивач зазначив, що наказом ГУ Держгеокадастру у Тернопільській області від 18 червня 2020 року №374-к його звільнено з посади завідувача сектору запобігання та протидії корупції Головного управління, у зв`язку із встановленням невідповідності займаній посаді протягом строку випробування відповідно до пункту 2 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII (далі - Закон № 889-VIII). Однак, ані оспорюваний наказ про звільнення, ані документи, які стали підставою для видачі цього наказу, за твердженням позивача, не містять обґрунтування в чому полягала невідповідність позивача займаній посаді. Позивач також зазначив, що в оспорюваному наказі відсутні будь-які дані, які б свідчили про те, що позивач не зміг забезпечити належного виконання покладених на нього службових обов`язків. При цьому, відповідач у день призначення позивача на посаду не ознайомив його із посадовою інструкцією. Тому позивач вважає, що затвердженні завдання на строк випробування позивача не могли відповідати його посадовим обов`язкам. Наведені обставини, на переконання позивача, дають підстави стверджувати, що спірний наказ про його звільнення є необґрунтованим, безпідставним, і, як наслідок, свавільним та протиправним - таким, що підлягає скасуванню.

3. Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач у відзиві на позовну заяву підкреслив, що випробувальний термін встановлюється з метою перевірки відповідності працівника роботі, яка йому доручається. У разі встановлення роботодавцем невідповідності працівника займаній посаді, на яку його прийнято, або виконуваній роботі, він має право протягом строку випробування звільнити такого працівника. При цьому, на думку відповідача, сам термін «невідповідність» означає, що підставою для звільнення за результатами випробування є незадовільний результат випробування. Відповідач зазначив, що при проведені процедури звільнення позивача дотримано вимоги Закону № 889-VIII та враховано власні повноваження ГУ Держгеокадастру у Тернопільській області.

ІІ. Установлені судами попередніх інстанцій фактичні обставини справи.

4. Діяльність ГУ Держгеокадастру у Тернопільській області регулюється Положенням про Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області, затвердженим наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 17 листопада 2016 року № 308 (у редакції наказу Держгеокадастру від 20 лютого 2020 року № 53).

4.1. Відповідно до підпункту 8 пункту 10 цього Положення начальник Головного управління призначає та звільняє з посад в установленому законодавством порядку державних службовців, а керівників структурних підрозділів - за погодженням з Держгеокадастром.

5. Згідно з наказом Головного управління від 25 березня 2020 року № 134-к 06 квітня 2020 року ОСОБА_1 призначено на посаду завідувача сектором запобігання та виявлення корупції ГУ Держгеокадастру у Тернопільській області з встановленням випробувального терміну строком три місяці.

6. У день призначення, 06 квітня 2020 року, позивачу було доведено до відома Управлінням персоналу Правила внутрішнього службового розпорядку, що підтверджується особистим підписом позивача в Особовій картці державного службовця (п. 15.5.3) та положення про Сектор запобігання та виявлення корупції Головного управління, затверджене наказом Головного управління від 05 січня 2017 року № 1-к.

6.1. В подальшому, під час перебування на посаді, позивач з метою приведення у відповідність Положення про очолюваний підрозділ ініціював відповідні зміни, як наслідок, 20 травня 2020 року Головним управлінцем прийнято наказ за № 100 "Про затвердження Положення про Сектор запобігання та виявлення корупції Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області".

7. У день призначення, 06 квітня 2020 року, Управління персоналом Головного управління не ознайомило ОСОБА_1 під підпис із посадовою інструкцією.

8. Також в день призначення, 06 квітня 2020 року, позивачу для ознайомлення були надані завдання на час випробувального терміну на посаді завідувача сектору запобігання та виявлення корупції (далі - Завдання), затверджені в.о. начальника Головного управління Таванцем С.М.

9. 10 червня 2020 року в.о. начальника Головного управління ОСОБА_2 затверджено зміни до пункту 2 Завдань.

9.1. Підставою внесення змін слугувала доповідна записка позивача від 04 червня 2020 року №1045/3- 20-0.15 стосовно інформування про виконання завдання на час випробувального терміну на посаді завідувача.

10. Разом з тим 03 червня 2020 року в.о. начальника ГУ Держгеокадастру у Тернопільській області Безкоровайним З.Г. направлено лист до Держгеокадастру, зокрема начальнику Управління запобігання та виявлення корупції (вих. № 21-19-0.1-3292/2-20) щодо погодження звільнення завідувача Сектору запобігання та виявлення корупції до завершення випробувального терміну у зв`язку із невідповідністю займаній посаді.

11. За результатами розгляду вказаного подання до Головного управління 11 червня 2020 року від Держгеокадастру надійшов лист - Погодження від 10 червня 2020 року № 22-28-0.12-5275/2-20 (вх. № 21-1998/0/1-20). Цей лист містив посилання на подання Головного управління від 03 червня 2020 року № 21-19- 0.11-3292/2-20.

12. 11 червня 2020 року Головним управлінням, в порядку частини шостої статті 35 Закону № 889-VIII, попереджено позивача про майбутнє звільнення на підставі пункту 2 частини першої статті 87 Закону№ 889-VIII.

13. 18 червня 2020 року позивача звільнено із займаної посади та проведено фінансовий розрахунок згідно з наказом від 18 червня 2020 року №374-к.

13.1. У тексті наказу вказано підставу його видачі, а саме: лист Держгеокадастру від 10 червня 2020 року № 22-28-0.12-5275/2-20.

ІІІ. Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

14. Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2021 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17 серпня 2021 року, у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

15. Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що у день призначення позивача на посаду відповідач затвердив Завдання ОСОБА_1 із визначеним строком виконання на час випробування. Отже, за висновком судів попередніх інстанцій, відповідачем при призначені позивача на посаду дотримано вимоги частин першої та третьої статті 35 Закону № 889-VIII. Окрім того, суди попередніх інстанцій зауважили, що позивачу в день призначення було доведено до відома Управлінням персоналу Правила внутрішнього службового розпорядку та положення про Сектор запобігання та виявлення корупції Головного управління, відповідні розділи якого вміщують загальні завдання сектору та вимоги функціональних (посадових) обов`язків завідувача сектору запобігання та виявлення корупції.

15.1. Суди попередніх інстанцій зазначили, що випробувальний термін встановлюється з метою перевірки відповідності працівника роботі, яка йому доручається. У разі встановлення роботодавцем невідповідності працівника займаній посаді, на яку його прийнято, або виконуваній роботі, він має право протягом строку випробування звільнити такого працівника. При цьому, сам термін «невідповідність» означає, що підставою для звільнення за результатами випробування є незадовільний результат випробування. Крім того, суди попередніх інстанцій урахували, що відповідні обґрунтування, зазначені у листі в.о. начальника Головного управління Безкоровайним З.Г. (вих. № 21-19-0.1-3292/2-20 від 03 червня 2020 року), не були відхилені та погоджені органом, який приймає рішення про погодження призначення та звільнення із посади (Держгеокадастр). Отже, за висновком судів попередніх інстанцій, при проведені процедури звільнення ГУ Держгеокадастру у Тернопільській області дотримано вимоги Закону № 889-VIII.

ІV. Касаційне оскарження

16. 18 жовтня 2021 року у Верховному Суді зареєстровано касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного 04 лютого 2021 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17 серпня 2021 року, у якій скаржник просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

17. На обґрунтування наявності підстави касаційного оскарження скаржник зазначає, що за відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норм матеріального права у подібних правовідносинах, суди попередніх інстанцій допустили неправильне застосування пункту 2 частини першої статті 7, частини шостої статті 31, частини третьої статті 35, пункту 2 частини першої статті 87 Закону № 889-VIII та дійшли помилкового, на переконання скаржника, висновку про наявність підстав для звільнення позивача із займаної посади у зв`язку із встановленням невідповідності державного службовця займаній посаді протягом строку випробування.

17.1. У касаційній скарзі скаржник звертає увагу, що відповідно до частини третьої статті 35 Закону № 889-VIII зміст та обсяг завдань, які визначаються державному службовцю на час випробування, повинні відповідати посадовим обов`язкам. Із наведеною правовою нормою кореспондується обов`язок служби управління персоналом органу державної влади, передбачений частини шостої статті 31 цього Закону, а саме обов`язок щодо ознайомлення державного службовця під підпис із правилами внутрішнього службового розпорядку та посадовою інструкцією. З огляду на викладене скаржник наполягає, що завдання, які встановлені йому на термін випробування, повинні відповідати його посадовим обов`язкам, які мали б бути визначені у затвердженій посадовій інструкції. Визначення завдань без затвердження посадової інструкції, на переконання скаржника, свідчить про порушення відповідачем його права на чітке визначення посадових обов`язків, передбаченого пунктом 2 частини першої статті 7 Закону № 889-VIII.

17.2. Ураховуючи викладене, на думку скаржника, існує необхідність у формуванні Верховним Судом висновку щодо застосування положень пункту 2 частини першої статті 7, частини шостої статті 31, частини третьої статті 35, пункту 2 частини першої статті 87 Закону № 889-VIII такого змісту: «Наслідком встановленої відсутності ознайомлення державного службовця, якого прийнято на посаду державної служби із встановленням випробування, із посадовою інструкцією є неможливість звільнення його на підставі пункту 2 частини першої статті 87 Закону № 889-VIII, адже такою бездіяльністю органу державної служби порушено його фундаментальне право на чітке визначення посадових обов`язків, що унеможливлює настання для державного службовця негативних наслідків у зв`язку із відсутністю розуміння усіх своїх посадових обов`язків».

18. Касаційна скарга не містить клопотання про здійснення розгляду справи за участі позивача або його представника.

19. 08 грудня 2021 року ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів: головуючого судді Шевцової Н.В., суддів: Мацедонської В.Е., Радишевської О.Р. відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою відповідача у зв`язку із доведенням наявності підстави касаційного оскарження, визначеної пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

20. 14 грудня 2021 року справа № 500/1799/20 надійшла до Верховного Суду.

21. До Верховного Суду не надходив відзивів відповідача на касаційну скаргу, що відповідно до статті 338 КАС України не перешкоджає перегляду рішень судів першої та апеляційної інстанцій в касаційному порядку.

V. Релевантні джерела права й акти їхнього застосування

22. За правилами частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

23. Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

24. Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

25. Частина шоста статті 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.

26. Спеціальним законом, що регулює відносини, які виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, є Закон України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VIII (далі - Закон № 889-VIII, у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин). Дія цього Закону поширюється на державних службовців, зокрема, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади (пункт 3 частини другої статті 3 Закону № 889-VIII).

27. Частинами першою - третьою статті 5 Закону № 889-VIIІ установлено, що правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби. Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

28. Частиною першою статті 7 Закону № 889-VIIІ наведено основні права державного службовця, зокрема, право на чітке визначення посадових обов`язків (пункт 2).

29. Порядок призначення на посаду державної служби міститься у статті 31 Закону № 889-VIII. Частиною першою, пунктом 2 частини другої, частотною шостою цієї статті передбачено, що на посаду державної служби призначається переможець конкурсу.

29.1. Рішення про призначення приймається, зокрема, на посади державної служби категорій "Б" і "В" - керівником державної служби, якщо інше не передбачено законом.

29.2. Служба управління персоналом у день призначення особи на посаду державної служби організовує складення Присяги державного службовця особою, яка вперше призначена на посаду державної служби, а також ознайомлює державного службовця під підпис із правилами внутрішнього службового розпорядку та посадовою інструкцією.

30. Відповідно до частин першої, третьої, шостої статті 35 Закону № 889-VIII в акті про призначення на посаду суб`єкт призначення може встановити випробування з метою встановлення відповідності державного службовця займаній посаді із зазначенням його строку.

30.1. На строк випробування державному службовцю визначаються завдання, зміст та обсяг яких має відповідати посадовим обов`язкам. Строки виконання завдань мають бути реальними для досягнення необхідного результату. Випробування встановлюється строком від одного до шести місяців.

30.2. Суб`єкт призначення має право звільнити державного службовця з посади до закінчення строку випробування у разі встановлення невідповідності державного службовця займаній посаді на підставі пункту 2 частини першої статті 87 цього Закону. Суб`єкт призначення попереджає державного службовця про звільнення у письмовій формі не пізніш як за сім календарних днів.

31. Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 83 Закону № 889-VIII державна служба припиняється, зокрема, за ініціативою суб`єкта призначення.

32. За змістом пункту 2 частини першої статті 87 Закону № 889-VIII підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є встановлення невідповідності державного службовця займаній посаді протягом строку випробування.

VІ. Позиція Верховного Суду

33. Частиною першої статті 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

34. Згідно з частиною другою статті 341 КАС України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

35. Вирішуючи питання про обґрунтованість касаційної скарги позивача, Верховний Суд виходить з такого.

36. Судами попередніх інстанцій установлено, що позивач був призначений на посаду завідувача сектором запобігання та виявлення корупції ГУ Держгеокадастру у Тернопільській області з 06 квітня 2020 року з встановленням випробувального терміну строком три місяці.

37. У день призначення на посаду позивач під особистий підпис ознайомлений з Правилами внутрішнього службового розпорядку, положенням про Сектор запобігання та виявлення корупції Головного управління, а також завданнями на час випробувального терміну на посаді завідувача сектору запобігання та виявлення корупції.

38. Спір у цій справі виник у зв`язку з винесенням ГУ Держгеокадастру в Тернопільський області наказу від 18 червня 2020 року№374-к, яким позивача звільнено з посади завідувача сектором запобігання та виявлення корупції ГУ Держгеокадастру у Тернопільській області на підставі пункту 2 частини першої статті 87 Закону № 889-VIII (встановленням невідповідності займаній посаді протягом строку випробування).

39. Як установлено судами попередніх інстанцій, підставою для прийняття спірного наказу про звільнення позивача слугували подання в.о. начальника ГУ Держгеокадастру у Тернопільській області (лист від 03 червня 2020 року № 21-19-0.1-3292/2-20), погоджене Держгеокадастром (лист від 10 червня 2020 року № 22-28-0.12-5275/2-20), та попередження про звільнення від 11 червня 2020 року.

40. Слід зазначити, що питання наявності підстав для звільнення державного службовця у зв`язку із встановленням невідповідності займаній посаді протягом строку випробування відповідно до пункту 2 частини першої статті 87 Закону № 889-VIII вже неодноразово досліджувалося Верховним Судом, зокрема, у постановах від 14 квітня 2020 року у справі №540/743/19, від 10 червня 2021 року у справі № 817/892/18.

41. У цих постановах Верховний Суд зазначав, що у період випробувального терміну суб`єкт призначення з`ясовує професійні та ділові якості працівника, його здатності виконувати якісно і сумлінно свої обов`язки. У разі якщо роботодавець в період випробування працівника прийде до негативного висновку щодо відповідності працівника роботі, яка йому доручається, він має право його звільнити з причини незадовільного результату випробування. Суб`єкт призначення має право самостійно визначати, чи відповідає працівник посаді, на яку його призначено.

42. Отже випробувальний строк установлюється для того, щоб особа проявила свої професійні якості на новій посаді, показала себе як кваліфікований і відповідальний працівник, а тим більше як керівник.

43. У свою чергу оцінку тому наскільки добре державний службовець виконує свої посадові обов`язки здійснює, насамперед, суб`єкт призначення.

44. Водночас Верховний Суд наголошував, що для висновку про невідповідність займаній посаді повинні бути достатні очевидні (фактичні) підстави, на основі яких можна пересвідчитися у тому, наскільки обґрунтованими є висновки суб`єкта призначення. Висновок про невідповідність працівника займаній посаді має бути обґрунтованим і документально підтвердженим.

45. Слід також зазначити, що суб`єкт призначення, використовуючи дискреційні повноваження, зобов`язаний повно і правильно оцінювати обставини, наявні факти та правильно застосовувати до встановлених фактів чинні правові норми.

46. Водночас завданням суду є належний та ефективний контроль відповідності таких дій закону й принципам права задля забезпечення дотримання таким органом прав особи, що звернулася за захистом.

47. Обов`язковому з`ясуванню, у цьому випадку, підлягають, зокрема такі обставини: коли працівник не справляється з дорученою йому роботою (обов`язками); фіксування самого факту того, що працівник не впорався зі своїми посадовими обов`язками або неналежним чином поставився до них саме в результаті недостатності своєї кваліфікації; визначення конкретних претензій роботодавця, разом із письмовими поясненнями працівника про причини допущених ним порушень.

48. Аналогічного висновку у подібних за змістом правовідносинах дійшов Верховний Суд, зокрема, у постановах від 04 лютого 2021 року у справі №826/13700/18, від 11 лютого 2021 року у справі №0540/8825/18-а.

49. Ураховуючи завдання адміністративного судочинства та юрисдикцію адміністративних судів під час розгляду та вирішення адміністративної справи, суд наділений усією повнотою повноважень щодо перевірки оспорюваного рішення суб`єкта владних повноважень не лише на предмет його законності, тобто чи було таке рішення прийняте на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, але й з точки зору дотримання інших критеріїв, перелік яких наведено у частині другій статті 2 КАС України.

50. Отже, правова оцінка судами правильності та обґрунтованості рішення про звільнення державного службовця у зв`язку з невідповідністю займаній посаді протягом строку випробування повинна полягати, насамперед, в тому, чи таке рішення прийнято у межах повноважень, у порядку та спосіб, встановлені Конституцією України та законами України, чи дійсно у діях (бездіяльності) особи є підстави для висновку про її невідповідність займаній посаді.

51. Повертаючись до обставин цієї справи, нагадаємо, що у ній позивач наполягає на незаконності його звільнення на підставі пункту 2 частини першої статті 87 Закону № 889-VIII (у зв`язку із встановленням невідповідності займаній посаді протягом строку випробування), серед іншого, з огляду на те, що відповідач у день призначення позивача на посаду не ознайомив його із посадовою інструкцією. Тому позивач вважає, що затвердженні завдання на строк випробування позивача не могли відповідати його посадовим обов`язкам, що, у свою чергу, унеможливлює настання для нього негативних наслідків у вигляді звільнення з посади державної служби у зв`язку із відсутністю розуміння усіх своїх посадових обов`язків.

52. Так, приписами частин першої, третьої статті 35 Закону № 889-VІІІ передбачено, що в акті про призначення на посаду суб`єкт призначення може встановити випробування з метою встановлення відповідності державного службовця займаній посаді із зазначенням його строку. На строк випробування державному службовцю визначаються завдання, зміст та обсяг яких має відповідати посадовим обов`язкам.

53. Слід зазначити, що суди попередніх інстанцій, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, виходили з того, що у день призначення позивач не був ознайомлений із посадовою інструкцією, однак був ознайомлений з Положенням про Сектор запобігання та виявлення корупції Головного управління, внесення змін до якого ініціював під час перебування на посаді. При цьому, суди попередніх інстанцій зазначили, що відповідні розділи цього положення вміщують загальні завдання сектору та вимоги функціональних (посадових) обов`язків завідувача сектору запобігання та виявлення корупції.

54. Крім того, в оскаржуваних судових рішення суди попередніх інстанцій констатували, що термін «невідповідність» означає, що підставою для звільнення за результатами випробування є незадовільний результат випробування.

55. З огляду на наявність подання керівника ГУ Держгеокадастру у Тернопільській області про звільнення позивача, погодженого органом, який приймає рішення про погодження призначення та звільнення із посади (Держгеокадастр), суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що при проведенні процедури звільнення позивача Головним управлінням Держгеокадастру у Тернопільській області дотримано вимоги Закону № 889-VІІІ.

56. Верховний Суд уважає висновки судів попередніх інстанцій передчасними з огляду на таке.

57. Так, обмежившись посилання на зазначення у вказаному Положенні загальних завдань Сектору та вимог функціональних (посадових) обов`язків завідувача сектору запобігання та виявлення корупції, суди попередніх інстанцій не дослідили обсяг посадових обов`язків за посадою, яку займав позивач, та чи відповідали надані позивачу завдання на час випробувального терміну його посадовим обов`язкам.

58. Більше того, суди попередніх інстанцій не встановили, які саме завдання були надані позивачу на час випробування, а також не встановили обставини, на підставі яких відповідач прийняв рішення про невідповідність позивача займаній ним посаді, з посиланням на відповідні докази, а також у чому саме полягало негативне виконання позивачем доручених йому завдань.

59. З огляду на наведене, Верховний Суд констатує, що висновки судів попередніх інстанцій ґрунтуються на неповно встановлених обставинах справи.

60. Статтею 242 КАС України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

61. Це означає, що судове рішення має містити пояснення (мотиви), чому суд вважає ту чи іншу обставину доведеною або не доведеною, чому суд врахував одні докази, але не взяв до уваги інших доказів, чому обрав ту чи іншу норму права (закону), а також чому застосував чи не застосував встановлений нею той чи інший правовий наслідок. Кожен доречний і важливий аргумент особи, яка бере участь у справі, повинен бути проаналізований і одержати відповідь суду.

62. Виходячи із змісту принципу офіційного з`ясування всіх обставин у справі в адміністративному судочинстві саме на суд покладається обов`язок визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі позовних вимог та заперечень; з`ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів, і вжити заходів для виявлення та витребування доказів.

63. Верховний Суд також звертає увагу, що одне із призначень обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті, та надати стороні можливість його оскарження у разі незгоди з аргументами суду. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися публічний контроль за здійсненням правосуддя. А тому при оскаржені рішення суду слід звертати увагу на те, що залишення без уваги ключових доводів сторони є прямим порушенням процесу.

64. Відповідно до частини другої статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 328 цього Кодексу.

65. Оскільки судами першої та апеляційної інстанцій порушено норми процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин справи, які мають значення для правильного вирішення справи, зокрема не встановлено обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, а суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, тому відсутні правові підстави для ухвалення нового рішення або зміни судових рішень.

66. Таким чином, рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції відповідно до вимог статті 353 КАС України.

67. При новому розгляді справи суду першої інстанції необхідно з`ясувати обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення спору, викладені Верховним Судом у цій постанові у розділі "Позиція Верховного Суду", всебічно і повно з`ясувати та перевірити всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінити аргументи усіх учасників справи та наданим ними доказам із наведенням мотивів їх врахування чи відхилення, а також проаналізувати оскаржуване рішення відповідача на предмет його правомірності відповідно до критеріїв, визначених у частині другій статті 2 КАС України.

VІІ. Судові витрати

68. Оскільки за наслідками касаційного розгляду Верховним Судом не ухвалюється нове рішення, судові витрати не розподіляються.

Керуючись статтями 3, 341, 344, 349, 353, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2021 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17 серпня 2021 року скасувати та направити справу № 500/1799/20 на новий розгляд до Тернопільського окружного адміністративного суду.

3. Судові витрати не розподіляються.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: Н.В. Шевцова

Судді: В.Е. Мацедонська

О.Р. Радишевська