Справа № 340/1816/21
Суддя: Божко Л.А.
Дата ухвалення: 2022-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

23 червня 2022 року м. Дніпросправа № 340/1816/21

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Божко Л.А. (доповідач),

суддів: Чепурнова Д.В., Сафронової С.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 06.12.2021 (суддя Кравчук О.В.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,-

в с т а н о в и В:

У квітні 2021р. ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить суд стягнути з відповідача - Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) - середній заробіток за час затримки фактичного розрахунку за період з 18 січня 2021 року по 17 травня 2021 року з урахуванням середньоденної заробітної плати у розмірі 527,95 грн.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 06.12.2021 адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) щодо непроведення нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 15 січня 2021 року по 17 травня 2021 року включно. Стягнуто з Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 2318,00 грн (дві тисячі триста вісімнадцять гривень, нуль копійок). У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач, зазначаючи про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, оскаржив його до апеляційного суду. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що на час звільнення позивачки у відповідача не існувало обов`язку нараховувати та виплачувати позивачці надбавку за вислугу років у розмірі іншому, аніж був встановлений відповідним Наказом відповідача. Перерахунок такої надбавки відбувся лише на виконання рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду у справі № 340/5898/20 після завершення трудових відносин між позивачкою та відповідачем. За таких умов відповідач вважає, що виконання рішення суду у справі № 340/5898/20 не можна вважати порушенням відповідачем статті 116 КЗпП України та застосування до нього санкцій на підставі статті 117 КЗпП України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, наказом Південно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 01.10.2020 № 3069-к з 01 жовтня 2020 року призначено на посаду державного виконавця Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) в порядку переведення з Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області. Крім того, в даному наказі вказано, що вислуга років на посадах державної служби станом на 01 жовтня 2020 року становить 05 років 10 місяців 20 днів.

28 грудня 2020 року позивачка звернулася до суду із вимогами зарахувати до стажу державної служби, що надає їй право на отримання надбавки за вислугу років та надання щорічної додаткової відпустки, період проходження служби в органах внутрішніх справ на посадах курсанта Кіровоградського юридичного інституту Харківського національного університету внутрішніх справ та Харківського національного університету внутрішніх справ з 03.08.2009 року по 15.06.2013 року та здійснити перерахунок і виплату надбавки за вислугу років з 01 жовтня 2020 року.

Наказом від 12 січня 2021 року позивачку звільнено із займано посади відповідно до частини другої статті 86 Закону України "Про державну службу" (за взаємною домовленістю із суб`єктом призначення) 15 січня 2021 року.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 12 березня 2021 року у справі № 340/5898/20 Південно - Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції ( м. Дніпро) зобов`язано зарахувати до стажу державної служби ОСОБА_1 , що надає право на отримання надбавки за вислугу років та надання щорічної додаткової відпустки, період проходження служби в органах внутрішніх справ на посадах курсанта Кіровоградського юридичного інституту Харківського національного університету внутрішніх справ та Харківського національного університету внутрішніх справ з 03.08.2009 року по 15.06.2013 року та здійснити перерахунок і виплату надбавки за вислугу років з 01 жовтня 2020 року.

На виконання вказаного рішення суду позивачці 17 травня 2021 року виплачено 2318,95 грн (згідно списку перерахування в банк заробітної плати від 17 травня 2021 року та платіжного доручення №2918 від 17 травня 2021 року).

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з положеннями статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу.

Статтею 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно з ч.2 ст.117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником та підприємством, установою, організацією, під належними звільненому працівникові сумами необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

Відповідно до положень частини 1 статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

Частина перша статті 117 КЗпП України переважно стосується випадків, коли роботодавець за відсутності спору свідомо та умисно не проводить остаточний розрахунок з колишнім працівником.

Частина друга статті 117 КЗпП України стосується тих випадків, коли наявний спір між роботодавцем та колишнім працівником про належні до виплати суми та фактично охоплює два випадки вирішення такого спору.

Якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування. Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює відповідальність роботодавця протягом усього періоду прострочення.

Як вбачається з матеріалав справи, ОСОБА_1 звернулася до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом 28 грудня 2020 року. Однак вирішення такого спору судом відбулося вже після звільнення позивачки.

З рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 12 березня 2021 року у справі № 340/5898/20 вбачається, що відповідач заперечував проти права позивачки на отримання надбавки за вислугу років у заявленому нею розмірі, а тому факт порушення цього права ОСОБА_1 встановлений судом під час розгляду справи.

При цьому надбавка за вислугу років в день звільнення позивачки не була виплачена у повному обсязі.

Натомість спірна сума надбавки виплачена позивачці 17 травня 2021 року.

Отже, в силу положень статті 117 КЗпП України позивачка має право на виплату середнього заробітку за весь період затримки такого розрахунку.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Керуючись ст. ст. 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) -залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 06.12.2021 - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, за винятком наявності підстав передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя Л.А. Божко

суддя Д.В. Чепурнов

суддя С.В. Сафронова