Справа № 440/4617/22
Суддя: Г.В. Костенко
Дата ухвалення: 2022-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2022 року м. ПолтаваСправа № 440/4617/22

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Костенко Г.В., розглянув у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

До Полтавського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області про:

- визнання протиправною бездіяльність Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області щодо нарахування та виплати щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2022 рік у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком;

- зобов`язання Центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області нарахувати та виплатити недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2022 рік у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги.

Позовні вимоги обґрунтовані посиланням позивача на порушення його права на одержання щорічної грошової допомоги до 5 травня за 2022 рік у визначеному законом розмірі. Позивач є ветераном війни - інвалідом 2 групи, а тому відповідно до статті 13 Закону України від 22.10.1993 №3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (надалі - Закон №3551-XII) має право на отримання разової грошової допомоги до 5 травня 2022 року в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, про що 05.01.2022 письмово звернувся до відповідача з відповідною заявою. Однак, Центр листом повідомив позивачу, що згідно додатку до Порядку використання коштів державного бюджету, передбачених для виплати щорічної разової грошової допомоги ветеранам війни і жертвам нацистських переслідувань розмір щорічної разової допомоги на 2022 рік ветеранам війни на даний час не визначено.

Таким чином позивач вважає, що Центром протиправно не здійснено нарахування разової грошової допомоги до 5 травня 2022 року в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком всупереч статті 13 №3551-XII.

Ухвалою суду від 19.05.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

13.06.2022 до суду надійшов відзив на позов, у якому представник відповідача проти позову заперечувала, просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначала, що відповідно до статті 17 Закону №3551-XII фінансування витрат, пов`язаних з його реалізацією, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету. Згідно з частинами другою, шостою статті 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України". Відповідно до статті 171 щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями 12-16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, здійснює центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення, через відділення зв`язку або через установи банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача) пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання.

Постановою Кабінету Міністрів України від 07.05.2022 №540 "Деякі питання виплати у 2022 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань" (далі Постанова - №540) встановлено, що виплата грошової допомоги у 2022 році здійснюється: органами Пенсійного фонду України - особам, які перебувають на обліку в територіальних органах Пенсійного фонду України як особи, яким призначено пенсію (щомісячне довічне грошове утримання), станом на 5 травня 2022 р., шляхом включення у відомості (списки) на виплату пенсій.

Переліки (списки) осіб, які мають право на отримання грошової допомоги за 2022 рік та не перебувають на обліку в територіальних органах Пенсійного фонду України, для проведення виплати позивачу щорічної разової грошової допомоги, яка передбачена Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", до Центру не надходили.

Представник відповідача стверджувала, що оскільки позивач перебуває на обліку в органах Пенсійного фонду України, як особа з інвалідністю 2 групи, виплата у 2022 році щорічної разової грошової допомоги до 05 травня проводилася йому через органи Пенсійного фонду України.

Позивачем не надано доказів того, що саме Центр повинен здійснювати йому виплату у 2022 році щорічної разової грошової допомоги, яка передбачена Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Крім того, представник відповідача у відзиві зазначала, що Центр є неналежним відповідачем у даній справі.

Справу за вказаним позовом розглянуто судом за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі частини четвертої статті 229 вказаного Кодексу.

Дослідивши письмові докази і письмові пояснення сторін, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини.

Відповідно до статті 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" позивач має статус особи з інвалідністю внаслідок війни 2 групи.

05.01.2022 позивач звернувся до Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області із заявою, в якій вимагав нарахувати та виплатити невиплачену грошову допомогу до 5 травня за 2022 рік у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком.

Листом від 18.01.2022 №Ц-06/216 позивача повідомлено, що згідно додатку до Порядку використання коштів державного бюджету, передбачених для виплати щорічної разової грошової допомоги ветеранам війни і жертвам нацистських переслідувань розмір щорічної разової допомоги на 2022 рік ветеранам війни на даний час не визначено.

Позивач не погодився із бездіяльністю відповідача, яка, на його думку полягала у нездійсненні нарахування разової грошової допомоги до 5 травня 2022 року в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком всупереч статті 13 №3551-XII та не здійсненні виплати недоплаченої частини разової грошової допомоги до 5 травня 2022 року з урахуванням раніше виплаченої суми допомоги, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовий статус ветеранів війни, створення належних умов для їх життєзабезпечення визначає Закон України від 22.10.1993 №3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (далі - Закон №3551-ХІІ).

01.01.1999 набрав чинності Закон №367-ХІV, яким статті 12 Закону №3551-ХІІ доповнено частиною четвертою такого змісту: "Щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком"; статтю 13 Закону №3551-XII доповнено частиною в такій редакції: "Щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах: інвалідам I групи - десять мінімальних пенсій за віком; II групи - вісім мінімальних пенсій за віком; III групи - сім мінімальних пенсій за віком".

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовий статус ветеранів війни, створення належних умов для їх життєзабезпечення визначає Закон України від 22.10.1993 №3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (далі - Закон №3551-ХІІ).

01.01.1999 набрав чинності Закон №367-ХІV, яким статті 12 Закону №3551-ХІІ доповнено частиною четвертою такого змісту: "Щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком"; статтю 13 Закону №3551-XII доповнено частиною в такій редакції: "Щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах: інвалідам I групи - десять мінімальних пенсій за віком; II групи - вісім мінімальних пенсій за віком; III групи - сім мінімальних пенсій за віком".

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Завданням адміністративного судочинства згідно з частиною першою статті 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З аналізу викладеного суд зазначає, що завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи в публічно-правових відносинах. При цьому захист прав, свобод та інтересів осіб передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд має пересвідчитись у належності особі яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Тобто, обов`язковою умовою задоволення позову є доведеність позивачем порушення саме його прав та охоронюваних законом інтересів з боку відповідача, зокрема, наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права наведений у постанові Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 504/4148/16-а, який в силу вимог ч. 5 ст.242 КАС України має бути врахований судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Визначення обсягу вимог, що підлягають судовому захисту, є диспозитивним правом позивача. При цьому, підстави, з якими позивач пов`язує виникнення у нього права на звернення до суду і для задоволення його вимог, визначаються позивачем самостійно. Суд під час прийняття постанови вирішує, зокрема, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються і яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин (стаття 244 КАС України).

Враховуючи вищезазначене, судовому захисту підлягають лише порушені права, свободи і інтереси фізичних або права і інтереси юридичних осіб, а не можливість їх порушення в майбутньому.

У постанові від 18 листопада 2020 року у справі №380/5202/20 Верховний Суд вказав, що предметом позову в категорії справ стосовно соціального захисту є дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, пов`язані з соціальними виплатами, які можуть бути регулярними, періодичними, одноразовими, обмеженими в часі платежами, а тому строк на соціальний захист та строки звернення до суду залежать також від виду відповідного платежу як форми соціального захисту з боку держави.

Позивач звернувся до Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області 05.01.2022, при цьому, докази того, що станом на дату звернення до відповідача зі заявою від 05.01.2022 ОСОБА_1 була проведена виплата допомоги до 5 травня за 2022 рік відсутні.

Отже, станом на дату звернення позивача до відповідача зі заявою від 05.01.2022 право позивача на виплату допомоги до 5 травня за 2022 рік не було порушено, виплата взагалі не була проведена.

Поряд з цим суд враховує, що відповідно до абзацу другого підпункту 2 пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 07.05.2022 №540 "Деякі питання виплати у 2022 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту і Про жертви нацистських переслідувань" виплата грошової допомоги у 2022 році здійснюється органами Пенсійного фонду України - особам, які перебувають на обліку в територіальних органах Пенсійного фонду України як особи, яким призначено пенсію (щомісячне довічне грошове утримання), станом на 5 травня 2022 р., шляхом включення у відомості (списки) на виплату пенсій.

Таким чином, позивач передчасно (до визначення розпорядника бюджетних коштів у постанові Кабінету Міністрів України від 07.05.2022 №540) звернувся до Центру 05.01.2022 з вимогою виплатити грошову допомогу та до суду 26.05.2022 з позовною вимогою про визнання протиправною бездіяльності щодо ненарахування та невиплати щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2022 рік у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком.

З огляду на викладене, суд вважає, що особою, відповідальною за призначення та виплату позивачу разової грошової допомоги до 5 травня за 2022 рік є орган Пенсійного фонду України, на обліку в якому перебуває позивач та який проводив нарахування та виплату йому вказаної допомоги у 2022 році.

Натомість, Центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області у спірних правовідносинах не вчиняв у відношенні позивача жодних протиправних дій чи бездіяльності.

При цьому, суд відхиляє твердження відповідача про те, що у спірних правовідносинах Центр є неналежним відповідачем з огляду на те, що у даній справі оскаржується бездіяльність Центру, позивач звернувся 05.01.2022 зі заявою саме до Центру, відповідь на звернення ОСОБА_1 надавав Центр.

Суд зазначає, що заява позивача від 05.01.2022 розглянута Центром 18.01.2022, тобто у межах встановленого частиною першою статті 20 Закону України "Про звернення громадян" місячного строку розгляду звернень.

Як свідчать матеріали справи, позивач звернувся до суду з позовом 17.05.2022. Доказів, що позивач на момент подачі позову звертався до органу Пенсійного фонду України зі заявою про виплату вказаної допомоги у більшому розмірі та отримав відмову, матеріали справи не містять. Тому підстави для залучення чи заміни відповідача у суду відсутні.

Крім того, відповідно до частини четвертої статті 17-1 Закону № 3551-XII особи, які не отримали разової грошової допомоги до 5 травня, мають право звернутися за нею та отримати її до 30 вересня відповідного року, в якому здійснюється виплата допомоги.

Верховний Суд у постанові від 06 лютого 2018 року у справі №607/7919/17 зазначив, що саме 30 вересня - встановлений законом кінцевий строк, до якого могла бути здійснена виплата вказаної допомоги і до якого позивач міг очікувати на отримання більшої суми, ніж була йому нарахована.

На підставі викладеного, враховуючи звернення позивача із вказаним позовом до встановленого законом кінцевого строку, до якого могла бути здійснена виплата вказаної допомоги і до якого позивач міг очікувати на отримання більшої суми, ніж була йому нарахована, а також відсутність на момент подачі позову відмови суб`єкта владних повноважень (який у даному спорі є розпорядником бюджетних коштів), у нарахуванні та виплаті відповідної допомоги у більшому розмірі, суд дійшов висновку, що право позивача Центром по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області не порушено .

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 12 червня 2018 року у справі №826/4406/16, від 15 серпня 2019 року справа №1340/4630/18, від 27.04.2020 у справі №826/17354/17 .

Враховуючи вищенаведене, судом не встановлено порушення прав ОСОБА_1 відмовою Центру у нарахуванні та виплаті грошової допомоги до 5 травня 2022 року.

Відтак, підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Таким чином, позивач скористався правом на звернення до адміністративного суду і його право не може бути обмежене; заявлені позивачем вимоги розглянуті судом по суті. Проте, враховуючи відсутність протиправності у діях відповідача під час відмови у нарахуванні та виплаті допомоги, підстави для задоволення позову відсутні.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області (вул. Ціолковського, 47, м.Полтава, ідентифікаційний код 02770127) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, а також з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених підпунктом 15.5 підпункту 15 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у разі проголошення скороченого рішення.

Головуючий суддя Г.В. Костенко