Справа № 560/5164/22
Суддя: Божук Д.А.
Дата ухвалення: 2022-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/5164/22
РІШЕННЯ

іменем України

01 липня 2022 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Божук Д.А. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства "Прозорро.Продажі" про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить:

1.Визнати дії протиправними та такими, які мають ознаки бездіяльності не надання відповідь на запит на отримання публічної інформації від 16.04.2022 року, який адресований до директора Соболева Олексія Дмитровича державного підприємства "Прозорро.Продажі".

2. Зобов`язати директора Соболева Олексія Дмитровича державного підприємства "Прозорро.Продажі" надати відповідь на запит на отримання публічної інформації від 16.04.2022.

3. Стягнути з відповідача директора Соболева Олексія Дмитровича державного підприємства "Прозорро.Продажі" 11850 грн. за відрив від звичайних занять.

4. Стягнути з відповідача директора Соболева Олексія Дмитровича державного підприємства "Прозорро.Продажі" сто тисяч гривень у якості відшкодування завданої моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про те, що надісланий у відповідь на його запит лист не може бути відповіддю на запит про отримання публічної інформації.

Також позивач вказує, що протиправна бездіяльність відповідача завдає моральної шкоди, яку оцінює у сто тисяч гривень. Такий перебіг справ безумовно завдав страждань і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту.

Крім цього, позивач просить стягнути з відповідача 11850 грн. за відрив від звичайних занять. Вказує, що витрачав час на написання позовної заяви, відзив, набір у друкованому вигляді та роздруковував, копіювання доданих до позовної заяви матеріалів та інших технічних робіт, складав відповідні клопотання, які були скеровані у відповідні підрозділи з метою отримання інформації по даному провадженню та на підтвердження порушених законних прав та інтересів.

Ухвалою суду відкрито провадження в адміністративній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

Відповідач подав відзив на позов, згідно якого просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Вказує, що адміністратор ЕТС листом №232-07/2022 від 22.04.2022 надав інформацію щодо копії договору, укладеного між оператором електронного майданчика та адміністратором електронної системи директором "ПРОЗОРРО.ПРОДАЖІ", та який розміщено у публічному доступі в мережі Інтернет на публічному порталі Адміністратора ЕТС.

Здійснення розпорядником інформації заходів, спрямованих на забезпечення прозорості та відкритості своєї діяльності шляхом оприлюднення Інформації, яка є у його володінні, і посилання на неї у відповідях на запит, не може вважатися неправомірною відмовою у наданні інформації.

Крім того, зазначає, що на публічному порталі Адміністратора ЕТС розміщено хронологію додаткових угод та змін до нього. Позивач завжди мав та має на теперішній час вільний доступ до запитуваного Договору між ДП Прозорро.Продажі та оператором електронного майданчика.

Також вказав, що позивачем не доведені факти заподіяння ДП "Прозорро.Продажі" моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні, тому позовні вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди є необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Дослідивши обставини справи, суд встановив такі обставини.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 10 травня 2018 року № 433 "Про затвердження Порядку відбору операторів електронних майданчиків для організації проведення електронних аукціонів з продажу об`єктів малої приватизації, авторизації електронних майданчиків та визначення адміністратора електронної торгової системи" державне підприємство «ПРОЗОРРО.ПРОДАЖІ» визначено відповідальним за забезпечення функціонування електронної торгової системи - адміністратором електронної торгової системи.

16.04.2022 позивач направив до державного підприємства "Прозорро.Продажі" запит на отримання публічної інформації, в якому просив:

1. Надати копію договору, укладеного між оператором електронного майданчика та адміністратором електронної системи директором "ПРОЗОРРО.ПРОДАЖІ".

2. Відповідь надати на електрону скриньку.

У відповідь державне підприємство "Прозорро.Продажі" повідомило позивача листом №232-07/2022 від 22.04.2022, що вимоги чинного законодавства не дають підстав адміністратору електронної торгової системи здійснювати будь-які дії, щодо організації, проведення та оформлення результатів та/або відміни, скасування результатів аукціону, зупинення проведення електронних торгів, зміни та/або коригування лоту аукціону в будь-якому вигляді тощо.

Адміністратор ЕТС (ДП Прозорро.Продажі) здійснює виключно функції з технічної підтримки та адміністрування електронної торгової системи.

Оскільки чинним законодавством встановлено, що публічна інформація у формі відкритих даних є дозволеною для її подальшого вільного використання та поширення без будь-якого завірення особою, зазначено, що запитувана інформація розмішена у публічному доступі на публічному порталі Адміністратора ETC за посиланням: https://prozorro.sale/.

На публічному порталі Адміністратора розміщено типовий Договір про використання Електронної торгової системи Prozorro.Продажі ЦБД2 (https://docs. google. com/document/d/1ZkUgPNauCceZteHhBi5J-bUQuCIKuIwMXO84ZA8rFSk/edit), що укладається між оператором електронного майданчика та Адміністратором ETC.

Крім того, на публічному порталі Адміністратора ETC розміщено хронологію додаткових угод та змін до нього.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, та до інформації, що становить суспільний інтерес, визначено Законом України від 13 січня 2011 року № 2939-VI Про доступ до публічної інформації (далі - Закон № 2939-VI).

Згідно із статтею 1, пунктом 2 частини першої статті 5 Закону № 2939-VI публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Доступ до інформації забезпечується шляхом, зокрема, надання інформації за запитами на інформацію.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 13 Закону № 2939-VI передбачено, що розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються, зокрема, суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.

Частинами першою-третьою статті 19 Закону №2939-VI визначено, що запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача.

За змістом частин 1, 2 статті 22 Закону № 2939-VI розпорядник інформації має право відмовити у задоволенні запиту в таких випадках:

1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит;

2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону;

3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком;

4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.

Відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.

Отже, за змістом ч.2 ст.22 Закону № 2939-VI відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.

При цьому під визначенням "загальнодоступні джерела інформації", зокрема розуміються: довідники, адресні книги, реєстри, списки, друковані засоби масової інформації, засоби телерадіомовлення та інші подібні джерела інформації, в тому числі з використанням мережі Інтернету.

Слід зазначити, що Закон України "Про доступ до публічної інформації" забезпечує два шляхи доступу до інформації: шляхом систематичного та оперативного оприлюднення інформації і надання інформації за запитами на інформацію. Тому оприлюднення інформації розпорядником не звільняє його від обов`язку надати публічну інформацію на запит.

Таким чином, відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із мережі інтернету на сторінці розпорядника інформації як із загальнодоступного джерела, суд вважає неправомірною відмовою в наданні інформації.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 25 квітня 2018 року по справі №2а-15055/12/2670, від 20.09.2018 по справі №823/1042/16 та від 07.12.2020 по справі №9901/190/20.

Відповідач вказує про те, що здійснення розпорядником інформації заходів, спрямованих на забезпечення прозорості та відкритості своєї діяльності шляхом оприлюднення інформації, яка є у його володінні, і посилання на неї у відповідях на запит, не може вважатись неправомірною відмовою у наданні інформації. Ця позиція зазначена у постанові Верховного Суду України від 26.05.2015 у справі № 21-102а15.

Однак, враховуючи приписи ч.2 ст.22 Закону №2939-VI та висновки, викладені у постановах Верховного Суду у 2018 та 2020 роках, посилання відповідача на отримання запитуваної інформації із публічного порталу Адміністратора не може звільняти його від обов`язку надавати таку інформацію у разі її запитування.

Враховуючи встановлені обставини, суд дійшов висновку про наявність у спірних відносинах порушеного права позивача у сфері публічно-правових відносин.

Разом з тим, відповідно до п.10 ч. 2 ст.245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

З метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги шляхом визнання протиправною бездіяльності щодо належного розгляду та надання повної інформації на запит та зобов`язання відповідача повторно розглянути запит на отримання публічної інформації відповідно до вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації», із урахуванням правової оцінки, наданої у цьому рішенні.

Такий же спосіб захисту застосований Верховним Судом, зокрема, у постановах від 12 березня 2020 року по справі №372/3758/17 та 09 листопада 2020 року по справі №640/5681/19.

Щодо позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 100 000 грн. суд зазначає таке.

Позивач вказує, що протиправна бездіяльність відповідача завдає моральної шкоди, яку оцінює у вказаній сумі. Такий перебіг справ безумовно завдав страждань і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту.

Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Отже, моральна шкода повинна бути заподіяна протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин (тобто бути похідною).

У п.56 постанови Верховного Суду від 10 квітня 2019 року по справі №464/3789/17 зазначено, що порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

У п.30 постанови Верховного Суду від 23 січня 2020 року по справі №580/1617/19 викладено правову позицію, згідно якої сам лише факт порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди, оскільки моральна шкода має бути обов`язково аргументована поза розумним сумнівом із зазначенням того, які конкретно дії (бездіяльність) спричинила моральні переживання та наскільки вони були інтенсивними, щоб сягнути рівня страждань.

Виходячи з вищезазначеного, позивач повинен довести факт завдання йому моральної шкоди, надати належні докази того, що саме бездіяльність відповідача призвела до матеріальних втрат і душевних страждань, що вимагає від позивача додаткових зусиль для організації його життя.

Проте позивачем не доведено, що бездіяльність відповідача завдала наслідків, які зумовили страждання позивача та спричинили йому моральну шкоду. У справі немає доказів, які б вказували на це, так само як і обґрунтування її розміру. Отже, позовна вимога в частині стягнення моральної шкоди не підлягає задоволенню. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 21 листопада 2019 року по справі №159/1257/18 та від 12 березня 2020 року по справі №159/751/17.

Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до положень ст.139 КАС України підстави для розподілу судових витрат в частині судового збору відсутні, оскільки позивач був звільнений від сплати такого.

Водночас, позивач просить стягнути з відповідача 11850 грн. за відрив від звичайних занять. Вказує, що витрачав час на написання позовної заяви, відзив, набір у друкованому вигляді та роздруковував, копіювання доданих до позовної заяви матеріалів та інших технічних робіт, складав відповідні клопотання, які були скеровані у відповідні підрозділи з метою отримання інформації по даному провадженню та на підтвердження порушених моїх законних прав та інтересів.

За підготовку до судових процесів, складення та подання позовної заяви та відзиву, написання клопотань - становить 31 днів витраченого часу. Середньомісячна заробітна плата одного штатного працівника по Хмельницькому району за II квартал 2021 року становила 11850 грн.

Правовою підставою позивач вказує статтю 135 КАС України, яка має назву - витрати сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду.

Відповідно до ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

При цьому, згідно до ч.1-3 ст.135 КАС України витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони.

Стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, та її законному представнику сплачується іншою стороною компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно до розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно до розміру мінімальної заробітної плати.

Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх законних представників, що пов`язані із прибуттям до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.2006 №590 затверджені граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних, адміністративних та господарських справ. Зокрема, за відрив від звичайних занять - стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, її представникові у зв`язку з явкою до суду - граничний розмір обчислюється пропорційно до розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлено законом на 1 січня календарного року, в якому приймається процесуальне рішення або здійснюється процесуальна дія, і не може перевищувати його розміру, обчисленого за фактичні години відриву від звичайних занять.

Позивач в межах даної справи вказує про витрати часу в один місяць, протягом якого ним здійснювалась підготовка до судових процесів, складення та подання позовної заяви та відзиву, написання клопотань. Не враховуючи того, що позивачем, зокрема, не подавалось відзиву на позов та клопотання, законодавством не передбачено можливості компенсації коштами позивачу за вчинення таких дій.

Суд звертає увагу на те, що справа призначена та розглянута в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Отже, заявлена позивачем до судових витрат компенсація за відрив від звичайних занять (зокрема, витрачання часу на написання позовної заяви) не є судовими витратами, пов`язаними з розглядом справи, у розумінні ст. 132 КАС України.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для присудження на користь позивача судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, в сумі 11850 грн.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність державного підприємства "Прозорро.Продажі" щодо належного розгляду та надання повної інформації на запит ОСОБА_1 на отримання публічної інформації від 16.04.2022.

Зобов`язати державне підприємство "Прозорро.Продажі" повторно розглянути запит ОСОБА_1 на отримання публічної інформації від 16.04.2022 відповідно до вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації», із урахуванням правової оцінки, наданої у цьому рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 01 липня 2022 року

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 )
Відповідач:Державне підприємство "Прозорро.Продажі" (вул. Бульварно-Кудрявська, буд.22,Київ,01601 , код ЄДРПОУ - 42068925)
Головуючий суддя Д.А. Божук