Справа № 420/19458/21
Суддя: Градовський Ю.М.
Дата ухвалення: 2022-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2022 р.м.ОдесаСправа № 420/19458/21
Головуючий в 1 інстанції: Танцюра К.О.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого: Градовського Ю.М.

суддів: Танасогло Т.М.,

Шеметенко Л.П.

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2021р. по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2021р. ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ВЧ НОМЕР_1, в якому просив:

- визнати протиправними дії ВЧ НОМЕР_1 щодо застосування грудня 2015р. як місяця за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 в період з 1.12.2015р. по 28.02.2018р. включно;

- зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 1.12.2015р. по 28.02.2018р. включно із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року в сумі 79 945,82грн. із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до п.2 «Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004р. №44 з урахуванням раніше виплачених сум;

- визнати протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 1.03.2018р. по 18.03.2020р. включно із застосуванням щомісячної фіксованої індексації 3888,50 грн., відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003р. №1078;

- зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 щомісячну фіксовану індексацію грошового забезпечення 3 888,5грн. за період з 1.03.2018р. по 18.03.2020р. включно в сумі 95 581,84грн., відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення» , затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003р. №1078 із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 «Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004р. №44 з урахуванням раніше виплачених сум.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у період з 2.03.2015р. по 18.03.2020р. він проходив військову службу у ВЧ НОМЕР_1 та у вказаний період йому не виплачувалась індексація грошового забезпечення.

Не погоджуючись із такими діями військової частини, ОСОБА_1 звернувся до суду.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23.03.2021р. у справі №420/7309/20 зобов`язано військову частину нарахувати та виплатити на користь позивача індексацію грошового забезпечення.

На виконання зазначеного рішення суду, ВЧ НОМЕР_1 нараховано та виплачена на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 1.12.2015р. по 28.02.2018р. із застосуванням місяця за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) грудень 2015р. в сумі 4 871,57грн. та за періоди 1.12.2018р. - 31.12.2018р., 1.04.2019р. - 30.04.2019р., 1.10.2019р. - 31.10.2019р. із застосуванням місяця за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) березень 2018р. в сумі 412,27грн. (71,08грн. + 134,47грн. + 206,72грн.

Позивач вважає, що ВЧ НОМЕР_1 невірно визначено базовий місяць за період з 1.12.2015р. по 28.02.2018р., а саме грудень 2015р. замість січня 2008р. та виплачено індексацію у значно меншому розмірі, а також щомісячна фіксована сума індексації грошового забезпечення в період з 1.03.2018р. по 18.03.2020р. судом не досліджувалось, у зв`язку з чим, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Не погоджуючись із такими діями військової частини, позивач звернувся до суду.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2021р. адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії ВЧ НОМЕР_1 щодо застосування грудня 2015р. як місяця за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 в період з 1.12.2015р. по 28.02.2018р. включно.

Зобов`язано ВЧ НОМЕР_1 нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 1.12.2015р. по 28.02.2018р. включно із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року, з урахуванням раніше виплачених сум.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі ВЧ НОМЕР_1 посилаючись на порушення норм права, просить рішення суду скасувати та в прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Судова колегія вважає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи адміністративний позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що базовим місяцем при обрахуванні індексації є той місяць, в якому відбулось підвищення тарифних ставок (окладів), а тому, оскільки постановою КМУ №1294 від 7.11.2007р. «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу» збільшено посадові оклади військовослужбовців та вказана постанова набула чинності 1.01.2008р., то базовим місяцем для обрахування індексації військовослужбовців за період з 1.12.2015р. по 28.02.2018р. має бути січень 2008р..

Що стосується відмови у задоволенні позовних вимог щодо невиплати в повному розмірі індексація грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 1.03.2018р. по 18.03.2020р., то суд першої інстанції виходив з того, що якщо розмір грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

У зв`язку із цим, для визначення наявності права на виплату індексації за період з 1.03.2018р. по 18.03.2022р. має значення розмір індексації грошових доходів позивача, який обчислюється з урахуванням січня 2008р. як базового місяця.

Вирішуючи спір судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив обставини по справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що ОСОБА_1 у період з 2.03.2015р. по 18.03.2020р. проходив військову службу у ВЧ НОМЕР_1 та під час проходження військової служби йому не в повному обсязі виплачувалась індексація грошового забезпечення, у зв`язку із чим він звернувся до суду.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23.03.2021р. по справі №420/7309/20 частково задоволено апеляційну скаргу ВЧ НОМЕР_1; скасовано рішення Одеського окружного адміністративного суду від 5.10.2020р.; прийнято по справі нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задоволено частково; визнано протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за періоди з 1.12.2015р. по 28.02.2018р., з 1.12.2018р. по 31.12.2018р., з 1.04.2019р. по 30.04.2019р., з 1.10.2019р. по 31.10.2019р.; зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за періоди 1.12.2015р. по 28.02.2018р., з 1.12.2018р. по 31.12.2018р., з 1.04.2019р. по 30.04.2019р., з 1.10.2019р. по 31.10.2019р.; в задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

На виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23.03.2021р. по справі №420/7309/20, військовою частиною нараховано і виплачена на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за періоди з 1.12.2015р. по 28.02.2018р., визначивши при цьому базовий місяць «грудень 2015р.».

Позивач не погоджується із такими діями військової частини щодо визначення базового місяця для обчислення індексації, у зв`язку із чим звернувся до суду із даним позовом.

Перевіряючи правомірність та законність дій військової частини у спірних правовідносинах, з урахуванням підстав, за якими позивач пов`язує їх незаконність та протиправність в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія виходить з наступного.

Положеннями ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи лише на підставі закону в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приписами ст.43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до ст.1-2 ЗУ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Положеннями ч.2,3 ст.9 ЗУ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" регламентовано, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначено ЗУ "Про індексацію грошових доходів населення" за №1282-ХІІ від 3.07.1991р. (надалі - Закон №1282).

Положеннями ст.2 Закону №1282 встановлено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

У відповідності до ст.4 Закону №1282 індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103%.

За правилами ст.5 Закону №1282, підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України. Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, визначені Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою КМУ за №1078 від 17.07.2003р..

Згідно з п.1-1 цього Порядку підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.

Відповідно до п.6 зазначеного Порядку виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

Аналізуючи вищевикладене, судова колегія зазначає, що індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. Відповідно до вимог діючих нормативно-правових актів, проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

У справі "Кечко проти України" (Заява №63134/00) Європейський суд з прав людини наголосив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними (п.23). Тобто, коли соціальна чи інша подібна виплата закріплена законом, має виплачуватися на основі чітких і об`єктивних критеріїв і якщо людина очевидно підходить під ці критерії - це породжує у такої людини виправдане очікування в розумінні ст.1 Першого протоколу.

Відповідно до п.5 "Порядку проведення індексації грошових доходів населення", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003р. №1078, у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у п.2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

Тобто він є базовим для обчислення індексу споживчих цін. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу.

При цьому, у разі підвищення посадових окладів у місяці, в якому право на індексацію ще не виникло, такий місяць є базовим.

Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 7.11.2007р. №1294 затверджено схеми посадових окладів військовослужбовців (тарифних сіток), яка набрала чинності 1 січня 2008р., а отже січень 2008р. є базовим місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення.

Зважаючи на вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що оскільки у період проходження військової служби підвищення посадового окладу позивача за посадою відбулось у січні 2008р., то обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації за період з 1.12.2015р. по 28.02.2018р., має здійснюватись наростаючим підсумком починаючи з цього базового місяця і за весь вказаний період.

З урахуванням викладеного, судова колегія приходить до висновку про наявність підстав для нарахування і виплати на користь ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 1.12.2015р. по 28.02.2018р. включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) - січень 2008 року з урахуванням раніше виплачених сум.

Колегія суддів зазначає, що у межах спірних правовідносинах суд не визначає конкретний розмір індексації на виплату якого мав право позивач, так як індексація позивача ще не перерахована та не виплачена, а як наслідок суд позбавлений можливості перевірити правильність майбутніх розрахунків відповідача.

У зв`язку із чим, повноваження щодо нарахування індексації грошового забезпечення позивача є дискреційними повноваженнями військової частини, які на даному етапі спірних правовідносин не можуть бути перебраними та реалізовані судом.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що індексація грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 1.12.2015р. по 28.02.2018р. підлягає індексації із застосуванням базового місяця - січень 2008р..

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що у тотожній адміністративній справі за своїми позовними вимогами, а саме у справі №420/7309/20 ОСОБА_1 заявляв такі самі позовні вимогу як і в даній справі, та те рішення було виконано ВЧ НОМЕР_1, у зв`язку із чим відсутні підстави для задоволення позовних вимог у даній справі.

Надаючи оцінку вказаним доводам апелянта, судова колегія зазначає, що предметом спору у справі №420/7309/20 були дії щодо неповної виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 1.12.2015р. по 31.10.2019р., а в даній справі предметом розгляду є правовідносини щодо визначення базового місяця для обчислення індексації грошового забезпечення за вказаний період служби позивача.

З огляду на вказане, судова колегія приходить до висновку, що у даній справі та у справі №420/7309/20 предметом спору є різні правовідносини, а тому вказані доводи апелянта є безпідставними та необґрунтованими.

Іншим доводом апеляційної скарги є те, що військова частина НОМЕР_1 була утворена після 2014 року, про що свідчить запис в ЄДРПОУ. Посада, яку обіймав ОСОБА_1 утворена у 2014 році, позаяк військова частина, в штаті якої ця посада знаходиться, зареєстрована як юридична особа 26.09.2014р., відтак підстав для задоволення позовних вимог не має.

В обґрунтування зазначених доводів апелянт посилається на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 7.12.2021р. по справі №540/6432/21.

Перевіряючи обґрунтованість вказаних доводів апеляційної скарги, судова колегія виходить з наступного.

Частиною 6 ст.13 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» встановлено, висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

З огляду на вказане, судова колегія приходить до висновку, що посилання апелянта на рішення суду першої інстанції не є належним доказом на підтвердження зазначених в апеляційній скарзі обставин.

Зокрема, судова колегія зазначає, що рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 7.12.2021р. по справі №540/6432/21, на яке посилається ВЧ НОМЕР_1 скасовано постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 31.05.2022р..

Відтак, апеляційний суд приходить до висновку про необґрунтованість викладених в апеляційній скарзі доводів та відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

В доводах апеляційної скарги апелянт посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. На думку судової колегії, викладені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

Отже, судова колегія вважає, що рішення суду ухвалена з додержанням норм процесуального та матеріального права, а тому не вбачає підстав для її скасування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.311,315,316,322,325 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2021р. - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий: Ю.М. Градовський

Судді: Т.М. Танасогло

Л.П. Шеметенко