Справа № 560/5214/22
Суддя: Божук Д.А.
Дата ухвалення: 2022-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/5214/22
РІШЕННЯ

іменем України

04 липня 2022 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Божук Д.А. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області , Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовом, в якому просить:

1.Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 30 березня 2022 року №74 щодо відмови у призначенні пенсії за віком.

2.Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити та виплачувати пенсію за віком відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» з дня, що настав за днем досягнення пенсійного віку, тобто з 02.01.2022.

Позовні вимоги мотивовані тим, що при зверненні з питанням призначення пенсії було надано документи, передбачені Порядком №22-1, а тому не було підстав для незарахування до страхового стажу періоду провадження підприємницької діяльності з 09.08.2002 по 30.09.2006 та відмови у призначенні пенсії за віком.

Ухвалою суду від 19.05.2022 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області подало до суду відзив на позовну заяву, згідно якого у задоволенні позову просить відмовити. Вказує, що у відповідача відсутній необхідний страховий стаж 29 років, тому він не має права виходу на пенсію за віком.

Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області також подало відзив на позовну заяву, згідно якого у задоволенні позову просить відмовити. Зазначає, що у період з 13.08.2002 по 30.09.2006 позивач, як фізична особа-підприємець, перебував на спрощеній системі оподаткування. Період з 13.08.2002 по 31.12.2003 позивачу зараховано до страхового стажу на підставі довідки про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України № 2200-0603-8/3929 від 13.01.2022.

Станом на 22.02.2022 (день звернення позивача за призначенням пенсії) індивідуальні відомості про застраховану особу, що використовуються в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування за період з 2002 по 2006 рік позивачем не подано. Враховуючи зазначене, період з 01.01.2004 по 29.09.2006 позивачу не зараховано до страхового стажу.

Крім цього, позовна вимога щодо призначення пенсії є втручанням в дискреційні повноваження відповідача.

Позивач подав до суду відповіді на відзиви, відповідно до змісту яких заперечував проти аргументів відповідачів, викладених у відзивах на позовну заяву.

Суд зазначає, що відповідно до п.2 ч.1 статті 263 КАС України оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення та нарахування пенсійних виплат суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). При цьому, згідно із ч.3 ст.263 КАС України у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив. Як наслідок, суд розглядає подану позовну заяву з врахуванням лише позову та відзивів на позов.

Дослідивши матеріли справи, суд встановив наступні обставини.

22.02.2022 ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) звернувся до головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області із заявою про призначення пенсії згідно Закону №1058-ІV.

Рішенням головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №74 від 30.03.2022 відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», через відсутність необхідного страхового стажу 29 років. Вказано, що за наданими документами страховий стаж склав 27 років 9 місяців 22 дні.

Спірним у межах даної справи є, зокрема, питання зарахування позивачу до страхового стажу періоду ведення ним підприємницької діяльності у період з 01.01.2004 по 29.09.2006.

Так, 09.08.2022 позивач був зареєстрований суб`єктом підприємницької діяльності-фізичною особою.

Згідно відомостей ГУ ДПС у Хмельницькій області (лист від 06.12.2021) в період з 13.08.2002 по 30.09.2006 позивач перебував на спрощеній систем оподаткування та сплачував єдиний податок в розмірі 200,00 грн. щомісячно протягом зазначеного періоду.

Період з 13.08.2002 по 31.12.2003 роки позивачу зараховано до страхового стажу на підставі довідки про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України № 2200-0603-8/3929 від 13.01.2022 відповідно до підпункту 2 пункту 2 Порядку № 22-1.

У листі Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 05.01.2022 вказано про те, що в період з 13.08.2002 по 30.09.2006 позивач, як фізична особа-підприємець, перебував на спрощеній системі оподаткування (єдиний податок), сплачував страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування згідно з нормами Указу Президента України від 03.07.1998 №727 «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб`єктів малого підприємництва». Тобто за вказаний період Пенсійний фонд України отримував 42% відрахувань від сплати єдиного податку. Виключення складає період з 01.01.2005 по 30.03.2005, оскільки у вказаний час діяв порядок сплати єдиного податку та страхових внесків до Пенсійного фонду України, встановлений Законом України від 23.12.2004 №2285-IV «Про Державний бюджет України на 2005 рік». Відповідно до цього порядку, сума єдиного податку у повному обсязі зараховувалася до місцевого бюджету. Отже, з 01.01.2005 по 30.03.2005 включно органи Пенсійного фонду України не отримували від Державного казначейства частки коштів від сплаченого єдиного податку.

З 14.04.2006 набув чинності Закон України від 16.03.2006 №3583 "Про вирішення питання щодо заборгованості суб`єктів господарської діяльності, які застосовують особливі умови оподаткування, обліку та звітності, у зв`язку з не перерозподілом Державним казначейством України частини податків до Пенсійного фонду України, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального страхування па випадок безробіття протягом 2004 року - І кварталу 2005 року", яким визначено, що частина внесків, яка була сплачена в складі єдиного податку за І квартал 2005 року і не надійшла на рахунки Пенсійного фонду України в зв`язку з тим, що органи Державного казначейства України не здійснювали перерозподіл податків, не вважається заборгованістю. Позивачу, як фізичній особі - підприємцю кошти, що сплачені в грудні 2004 року за січень 2005 року, як частина єдиного податку (42%) в сумі 84,00 грн., зараховано в рахунок сплати фіксованого розміру за січень 2005 року. Кошти, що сплачено за лютий та березень 2005 року в складі єдиного податку не розподілено Державним казначейством України. Самостійної сплати фіксованого розміру страхового внеску за лютий та березень 2005 року позивач не здійснював.

Період з 01.01.2004 по 29.09.2006 позивачу не зараховано до страхового стажу.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-ІV (далі - Закон №1058-ІV) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Щодо зарахування до страхового стажу позивача періоду ведення підприємницької діяльності з 01.01.2004 по 29.09.2006, суд зазначає наступне.

Згідно до статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до ч. 3-1 розділу XV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (Розділ XV доповнено пунктом 3-1 згідно із Законом №2148-VIII від 03.10.2017) до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку:

- з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності;

- з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Згідно з п.4 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637, час роботи осіб, які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на приватній власності та на виключно їхній праці, за період до 01 травня 1993 року, а також час роботи осіб, які займаються веденням особистого селянського господарства зараховується до трудового стажу за наявності довідки Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (додаток №1).

Періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 01 січня 1998 року по 31 грудня 2003 року зараховуються до трудового стажу фізичних осіб-підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з 01 січня 2004 року по 31 грудня 2017 року за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.

Як встановлено судом, позивач в період з 13.08.2002 по 30.09.2006 перебував на спрощеній систем оподаткування та сплачував єдиний податок в розмірі 200,00 грн. щомісячно протягом зазначеного періоду.

Згідно пункту 2 Указу Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб`єктів малого підприємства" від 03.07.1998 за №727/98 (який припинив свою дію 01.01.2012 та був чинним в період сплати позивачем єдиного податку у спірний період), суб`єкт підприємницької діяльності - фізична особа сплачує єдиний податок щомісяця не пізніше 20 числа наступного місяця на окремий рахунок відділень Державного казначейства України.

Відділення Державного казначейства України наступного дня після надходження коштів перераховують суми єдиного податку у таких розмірах:

- до місцевого бюджету - 43 відсотки;

- до Пенсійного фонду України - 42 відсотки;

- на обов`язкове соціальне страхування - 15 відсотків (у тому числі до Державного фонду сприяння зайнятості населення - 4 відсотки) для відшкодування витрат, які здійснюються відповідно до законодавства у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, а також витрат, зумовлених народженням та похованням.

Згідно з пунктом 6 Указу Президента "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб`єктів малого підприємства" суб`єкт малого підприємства, який сплачує єдиний податок, не є платником податків і зборів (обов`язкових платежів), у тому числі збору на обов`язкове державне пенсійне страхування.

Таким чином, здійснюючи підприємницьку діяльність, позивач сплачував у Пенсійний фонд внески у складі єдиного податку через Управління державного казначейства відповідно до вимог Указу Президента України від 03.07.1998 №727/98 (42% від суми сплаченого єдиного податку перераховувались на рахунок територіального управління Пенсійного фонду).

Отже, суд дійшов висновку, що пенсійним органом протиправно не зараховано до страхового стажу період здійснення позивачем підприємницької діяльності, під час якої 42% від суми сплаченого єдиного податку перераховувались на рахунок територіального управління Пенсійного фонду.

Проте у спірний період з 01.01.2004 по 29.09.2006 були внесені зміни у законодавство, згідно яких в окремий період відповідні внески на рахунок територіального управління Пенсійного фонду не зараховувались.

Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області також вказує про те, що в лютому-березні 2005 року суми внесків щодо позивача не надійшли від Державного казначейства України на рахунок Пенсійного фонду України у зв`язку із застосуванням норм чинного на той час Закону України "Про Державний бюджет України на 2005 рік" від 23 грудня 2004 №2285 - IV.

Суд враховує, що у пункті 8 статті 45 Закону України № 2285 «Про Державний бюджет України на 2005 рік» (в редакції, що була чинною в першому кварталі 2005 року) визначено, що на 2005 рік встановлено фіксований розмір страхових внесків на загальнообов`язкове державне страхування для фізичних осіб - суб`єктів підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок), та членів сімей зазначених фізичних осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, у розмірі мінімального страхового внеску, визначеного Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на місяць на кожну особу.

25.03.2005 Верховною Радою України було прийнято Закон України № 2505-ІV «Про внесення змін до Закону України «Про державний бюджет України на 2005 рік» та деяких інших законодавчих актів України», яким змінено редакцію статті 45 Закону №2285, та в пункті 4 Прикінцевих положень якого вказано, що сплата та зарахування до бюджетів і державних цільових фондів сум єдиного податку для суб`єктів малого підприємництва та фіксованого податку здійснюються у порядку та на умовах, які діяли до 1 січня 2005 року (тобто відповідно до Указу Президента України від 03.07.1998 року «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб`єктів малого підприємництва»).

Водночас, відповідно до ст.1 Закону України «Про вирішення питання щодо заборгованості суб`єктів господарської діяльності, які застосовують особливі умови оподаткування, обліку та звітності, у зв`язку з неперерозподілом Державним казначейством України частини податків до Пенсійного фонду України, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального страхування на випадок безробіття протягом 2004 року - І кварталу 2005 року» від 16 березня 2006 року № 3583-ІV, суми внесків до Пенсійного фонду України, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального страхування на випадок безробіття суб`єктів господарської діяльності, які застосовують особливі умови оподаткування, обліку та звітності, які були сплачені ними в складі податків згідно з чинним законодавством України протягом 2004 року - 1 кварталу 2005 року, але не були зараховані на їх особові рахунки в цих фондах у зв`язку із застосуванням Державним казначейством України норм діючого на той час Закону України «Про Держаний бюджет України на 2005 рік» від 23 грудня 2004 року №2285-ІV, не вважати заборгованістю.

Згідно зі статтею другою цього Закону донарахування та фінансові (штрафні) санкції до суб`єктів господарської діяльності, які застосовують особливі умови оподаткування, обліку та звітності щодо сум фактично сплачених внесків у 2004 році - І кварталі 2005 року не застосовуються.

При цьому ст.3 Закону №3583-ІV визначає, що облік страхового стажу для нарахування витрат, пов`язаних з наданням матеріального забезпечення від Пенсійного фонду України, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального страхування на випадок безробіття застрахованим особам, проводити відповідно до фактично зарахованих сум внесків, які були сплачені протягом 2004 та 2005 років.

З аналізу наведених норм Закону №3583-ІV слідує, зокрема, наступне:

- страхові внески, які були сплачені у складі єдиного податку, не вважаються заборгованістю;

- за І квартал 2005 року донарахування не застосовуються;

- страховий стаж обліковується в залежності від фактично зарахованих сум внесків, сплачених у І кварталі 2005 року.

Отже, в період дії вимог ст.45 Закону України "Про Державний бюджет на 2005 рік" позивач сплачував єдиний податок, однак у лютому та березні 2005 року із сум такого податку 42% не було відраховано до Пенсійного Фонду.

Враховуючи вимоги Закону №3583-ІV, страховий стаж обліковується в залежності від фактично зарахованих сум внесків, сплачених у І кварталі 2005 року. Оскільки в лютому-березні 2005 року суми внесків не надійшли від Державного казначейства України на рахунок Пенсійного фонду України у зв`язку із застосуванням норм чинного на той час Закону України "Про Державний бюджет України на 2005 рік" від 23 грудня 2004 №2285 - IV, і позивач самостійно такі внески не сплачував, такий період (лютий-березень 2005 року) не підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача.

Отже, суд дійшов висновку, що пенсійним органом протиправно не зараховано до страхового стажу період здійснення позивачем підприємницької діяльності з 01.01.2004 по 31.01.2005 та з 01.04.2005 по 29.09.2006.

Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області вказує про те, що станом на 22.02.2022 (день звернення позивача за призначенням пенсії) індивідуальні відомості про застраховану особу, що використовуються в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування за період з 2002 по 2006 рік, позивачем не подано.

Однак доводи про необхідність подання звітності до системи персоніфікованого обліку як умову для зарахування періоду зайняття підприємницькою діяльністю до страхового стажу є помилковими, оскільки Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено такою умовою лише наявність сплати страхових внесків у спірний період.

Суд також звертає увагу на те, що відповідно до ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З огляду на наведене, для належного захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати до стажу позивача період здійснення позивачем підприємницької діяльності з 01.01.2004 по 31.01.2005 та з 01.04.2005 по 29.09.2006.

Отже, суд дійшов висновку, що позивач при зверненні із заявою про призначення пенсії підтвердив своє право на призначення пенсії відповідно до ст. 26 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV, оскільки його страховий стаж становив більше 29 років (27 років 9 місяців 22 дні позивачу зараховано самостійно, а також підлягає зарахуванню період з 01.01.2004 по 31.01.2005 та з 01.04.2005 по 29.09.2006).

Таким чином, оскаржуване рішення про відмову у призначенні пенсії є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача призначити та виплачувати пенсію за віком з 02.01.2022, суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 45 Закону №1058-IV визначено, що пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Оскільки, позивач досягнув 60 років 01.01.2022, а його звернення до Пенсійного органу із заявою про призначення пенсії відбулось 22.02.2022, тобто в межах строку, визначеного п. 1 ч. 1 статті 45 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV, то призначення і виплата пенсії має відбутися з 02.01.2022 (з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку).

Щодо доводів Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про те, що вимога про призначення пенсії не підлягає задоволенню, оскільки є втручанням в дискреційні повноваження, суд зазначає наступне.

На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.

Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов (що є у спірному випадку) відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Крім цього спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Враховуючи, що рішення про відмову у призначенні позивачу пенсії приймало Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, то на користь позивача слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області судові витрати і вигляді сплаченого позивачем судового збору на суму 992,40 грн.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 30 березня 2022 року №74.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати період здійснення ОСОБА_1 підприємницької діяльності з 01.01.2004 по 31.01.2005 та з 01.04.2005 по 29.09.2006 до страхового стажу, та призначити і виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком з 02.01.2022.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області судовий збір у сумі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 04 липня 2022 року

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 )
Відповідачі:Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (вул. Гната Чекірди, 10,Хмельницький,Хмельницька область,29013 , код ЄДРПОУ - 21318350) Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83,м.Одеса,65107 , код ЄДРПОУ - 20987385)

Головуючий суддя Д.А. Божук