Справа № 460/19631/22
Суддя: С.М. Дуляницька
Дата ухвалення: 2022-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про залишення позовної заяви без руху
Рівненський окружний адміністративний суд в особі судді С.М. Дуляницька, перевіривши виконання вимог статті 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України за позовною заявою
до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області , Управління соціального захисту населення Рокитнівської районної державної адміністрації Рівненської області
про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій,-
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Управління соціального захисту населення Рокитнівської районної державної адміністрації Рівненської області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.
Відповідно до пунктів 4 та 5 частини п`ятої статті 160 КАС Українив позовній заяві зазначаються, в тому числі зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обгрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів.
Так, зокрема, відповідно до частини першої статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:
1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;
2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;
3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;
4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;
5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;
6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
Позивач позовні вимоги сформулював наступним чином:
визнати бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо не зазначення і не надання позивачу інформації про надання пільг та компенсацій, нарахування га виплату коштів, у відповідності до Закону № 796, із розбивкою помісячно та порічно за період з 1 січня 2014 року по час винесення рішення суду, ненадання інформації про стан виконання рішень судів у справі №571/1276/14-а, ненадання підтверджуючих документів і пенсійної справи на ознайомлення;
визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду в Рівненській області щодо створення перешкод у доступі до інформації щодо нього, в тому числі шляхом дискримінації його за соціальною ознакою та у зв`язку із отриманням правової допомоги, про дотримання органами Пенсійного фонду України його прав у відповідності до Закону № 796;
визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду в Рівненській області у наданні інформації щодо дотримання прав позивача як пенсіонера по інвалідності потерпілого категорі 1;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Рівненській області надати інформацію щодо пільг та компенсацій, нарахування і виплату пенсії та доплат, позивачу як пенсіонеру по інвалідності потерпілого категорії 1, органами пенсійного фонду з 1 січня 2014 по час винесення рішення суду, стан виконання рішень судів у справі №571/1276/14-а, надати пенсійну справу на ознайомлення;
стягнути з Головного управління Пенсійного фонду в Рівненській області матеріальну шкоду, спричинену протиправною бездіяльністю та діями щодо порушення прав і гарантій, визначених ст. 3, 16, 46-50 Конституції України та Законом №796 позивача як пенсіонера по інвалідності потерпілого категорії 1;
визнати бездіяльність Управління соціального захисту населення Рокитнівської районної держав ної адміністрації Рівненської області щодо не зазначення і не надання позивачу інформації про надання пільг та компенсацій, нарахування та виплату коштів, у відповідності до Закону № 796, із розбивкою помісячно та порічно за період з 1 січня 2014 року по час винесення рішення суду, ненадання інформації про стан виконання рішень судів у справі №571/1276/14-а, ненадання підтверджуючих документів і особової справи отримувача усіх видів соціальної допомоги на ознайомлення;
визнати протиправними дії Управління соціального захисту населення Рокитнівської районної державної адміністрації Рівненської області щодо створення перешкод у доступі до інформації щодо нього, в тому числі шляхом дискримінації його за соціальною ознакою та у зв`язку із отриманням правової допомоги, про дотримання органами Пенсійного фонду України його прав у відповідності до Закону № 796;
визнати протиправною відмову Управління соціального захисту населення Рокитнівської 9 районної державної адміністрації Рівненської області у наданні інформації щодо дотримання прав позивача як пенсіонера по інвалідності потерпілого категорії 1;
визнати протиправною відмову Управління соціального захисту населення Рокитнівської районної державної адміністрації Рівненської області у наданні інформації щодо дотримання прав ч позивача як пенсіонера по інвалідності потерпілого категорії 1;
зобов`язати Управління соціального захисту населення Рокитнівської районної державної адміністрації Рівненської області надати інформацію щодо пільг та компенсацій, нарахування і виплату пенсії та доплат, позивачу як пенсіонеру по інвалідності потерпілого категорії 1, органами пенсійного фонду з 1 січня 2014 по час винесення рішення суду, стан виконання рішень судів у справі №571/1276/14-а, надати особову справу отримувача усіх видів соціальної допомоги на ознайомлення;
стягнути з Управління соціального захисту населення Рокитнівської районної державної адміністрації Рівненської області матеріальну шкоду, спричинену протиправною бездіяльністю та діями щодо порушення прав і гарантій, визначених ст. З, 16, 46-50 Конституції України та Законом №796 позивача як пенсіонера по інвалідності потерпілого категорії 1;
стягнути з Головного управління Пенсійного фонду в Рівненській області моральну шкоду в розмірі двадцять тисяч гривень;
стягнути з Управління соціального захисту населення Рокитнівської районної державної адміністрації Рівненської області моральну шкоду в розмірі десять тисяч гривень.
Відповідно до частини п`ятої статті 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.
Таким чином, позивач не сформулював свої позовні вимоги відповідно до статті 5 КАС України та не навів їх обгрунтування.
Крім того, відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.
Утвердження правової держави відповідно до приписів статті 55 Основного Закону України полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту.
Відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, у тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами.
Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статей 2, 5 КАС України.

У справі за конституційним поданням щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) Конституційний Суд України в Рішенні від 1 грудня 2004 року № 18-рп/2004 дав визначення поняттю «охоронюваний законом інтерес», який вживається в ряді законів України, у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «право» (інтерес у вузькому розумінні цього слова), який розуміє як правовий феномен, що: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним; поняття «охоронюваний законом інтерес» у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «право» має один і той же зміст.

Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Згідно п.3 ч.5 ст.160 КАС України в позовній заяві зазначаються:

3) зазначення ціни позову, обґрунтований розрахунок суми, що стягується, - якщо у позовній заяві містяться вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної оскаржуваним рішенням, діями, бездіяльністю суб`єкта владних повноважень

Позивач просить відшкодувати моральну та матеріальну шкоду, проте не надав обґрунтованого розрахунку суми, яка підлягає відшкодуванню. Позивач зазначив теоретичний розрахунок, який не підтверджений відповідними доказами.

Крім того, позивач не надав законодавчого обгрунтування позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди в заявлених розмірах.

Так, постановою Верховного Суду від 03 серпня 2018 року у справі №923/700/17 встановлено, що за змістом статей 15,16 Цивільного кодексу Україникожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання чи оспорювання. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно достатті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Зазначена норма кореспондується з положеннями статей 224, 225 Господарського кодексу України, за змістом яких учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною. До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що відшкодування збитків (упущеної вигоди) є видом цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, дії чи бездіяльності, негативного результату такої поведінки (збитків), причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками, вини правопорушника. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

За приписами частини першої статті 169 КАС України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Позивачу слід усунути недоліки позовної заяви шляхом надання суду:

надати обґрунтований розрахунок матеріальної та моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню;

надати законодавче обгрунтування позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди в заявлених розмірах.

Керуючись статтею 169 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області , Управління соціального захисту населення Рокитнівської районної державної адміністрації Рівненської області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій залишити без руху.

Встановити позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви тривалістю не більше 10 днів з дня вручення даної ухвали.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та окремо не оскаржується.

Суддя С.М. Дуляницька