Справа № 620/9550/21
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2022-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/9550/21 Суддя (судді) першої інстанції: Скалозуб Ю.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Кучми А.Ю., Черпіцької Л.Т.

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2021 року (справу розглянуто в порядку спрощеного провадження) у справі за адміністративним позовом Академії Державної пенітенціарної служби до ОСОБА_1 , третя особа: Міністерство юстиції України про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2021 року позивач, Академія Державної пенітенціарної служби, звернулась до суду першої інстанції з адміністративним позовом, у якому просила:

- стягнути з ОСОБА_1 на користь Академії Державної пенітенціарної служби ( IBAN UA1007942 Банк: ДКСУ м. Київ МФО 820172) витрати пов`язані з утриманням його в Академії Державної пенітенціарної служби в сумі 67686,60 грн. (шістдесят сім тисяч шістсот вісімдесят шість грн. 60 коп.).

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2021 року адміністративний позов задоволено повністю:

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Академії Державної пенітенціарної служби витрати пов`язані з утриманням його в Академії Державної пенітенціарної служби в сумі 67686,60 грн (шістдесят сім тисяч шістсот вісімдесят шість грн 60 коп.).

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовну заяву залишити без розгляду.

Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.

В обгрунтування апеляційної скарги відповідач вказує, що позовна заява датована 11.08.2021 року, а відповідача звільнено зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України наказом від 29.06.2021 року, тобто, позивач звернувся до суду з пропуском місячного строку звернення до суду, передбаченого частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Крім вищевказаного, апелянт зазначає, що грошове забезпечення не є витратами, пов`язаними з його утриманням у вищому навчальному закладі, тому не підлягає стягненню.

Апелянт вказує про порушення принципу пропорційності, а також відсутність спору про право, оскільки 04.10.2021 року його було повторно прийнято на службу, однак, відповідачу не було відомо про відкриття провадження у справі, ані ухвал, ані повісток останній не отримував, тому не мав можливості надати свої пояснення або подати заяву про закриття провадження у зв`язку з пропуском строків звернення до суду.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 січня 2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2021 у справі за адміністративним позовом Академії Державної пенітенціарної служби до ОСОБА_1 , третя особа: Міністерство юстиції України про стягнення коштів та призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

07 лютого 2022 року до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив Академії Державної пенітенціарної служби, в якому позивач підтримує правову позицію суду першої інстанції та просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08 лютого 2022 року продовжено строк розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2021 року на розумний строк, достатній для всебічного та повного розгляду справи.

Відповідно до статті 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, Наказом начальника Чернігівського юридичного коледжу Державної пенітенціарної служби України від 11.08.2015 № 223 ОСОБА_1 з 18.08.2015 було зараховано курсантом першого курсу денної форми навчання Чернігівського юридичного коледжу за державним замовленням (а.с. 10-11).

21.01.2016 здійснено державну реєстрацію припинення Чернігівського юридичного коледжу Державної пенітенціарної служби України (запис № 2002304) шляхом реорганізації в Академію Державної пенітенціарної служби, яка є правонаступником Чернігівського юридичного коледжу ДПтС України.

19.04.2018 між Академією Державної пенітенціарної служби (Виконавцем), Центральним міжрегіональним управлінням з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції (Замовником) і відповідачем (Особою) укладено Контракт № 150 про здобуття освіти (далі - Контракт) (а.с. 12-14).

Згідно абзаців 4, 5 пункту 3 розділу ІІ Контракту відповідач зобов`язувався: після закінчення навчання прибути до місця призначення в строк, визначений у направленні на роботу, приступити до виконання службових обов`язків за відповідною посадою; у разі дострокового розірвання Контракту, а також звільнення зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України протягом трьох років після закінчення навчання відшкодувати Міністерству юстиції України витрати, пов`язані з утриманням у закладі вищої освіти, відповідно до частини четвертої статті 74 Закону України «Про Національну поліцію». Витрати відшкодовуються Особою в повному обсязі за весь період її фактичного навчання.

Відповідно до абзацу 7 пункту 1 розділу ІІ Контракту Виконавець зобов`язується проводити претензійно-позовну діяльність у справах про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням Особи у закладі вищої освіти.

Копією Службової картки відповідача підтверджується те, що він 14.06.2019 закінчив Академію Державної пенітенціарної служби (а.с. 9).

Відповідно до наказу Академії від 14.06.2019 № 106 о/с наказано: відповідачу присвоїти ступінь вищої освіти «бакалавр» та видати диплом про освіту; у зв`язку з закінченням навчання, виключити, зокрема, відповідача зі списків особового складу Академії, з 14.06.2019 - зняти з речового та котлового забезпечення, з 17.06.2019 - з грошового забезпечення; 18.06.2021 відповідачу наказано прибути у розпорядження начальника міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції та державної установи «Центр пробації» Міністерства юстиції для подальшого проходження служби (а.с. 15).

Наказом в.о. начальника СІЗО - начальника арештного дому державної установи «Київський слідчий ізолятор» від 14.06.2019 № 91/ОС-19 відповідача з 18.06.2019 призначено інспектором відділу режиму і охорони державної установи «Київський слідчий ізолятор» (а.с. 16).

Враховуючи рапорт відповідача від 29.06.2021 наказом начальника СІЗО - начальника арештного дому державної установи «Київський слідчий ізолятор» від 29.06.2021 № 134/ОС-21 ОСОБА_1 29.06.2021 звільнено із вказаної установи за пунктом 7 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням) (а.с. 17).

Про звільнення відповідача Академію ДУ «Київський слідчий ізолятор» було повідомлено листом від 30.06.2021 № 11-12642 (вх. № 729 від 01.07.2021) (а.с. 18).

Згідно довідки-розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсанта ОСОБА_1 , було витрачено за період з 18.08.2015 по 17.06.2019: на грошове забезпечення - 25656,94 грн; на продовольче забезпечення - 19069,26 грн; на речове забезпечення - 5370,67 грн; на медичне забезпечення - 80,49 грн; оплата комунальних послуг та спожиті енергоносії - 17509,24 грн; разом на суму - 67686,60 грн, з якою відповідач був ознайомлений 14.06.2019 (а.с. 20).

29.06.2021 відповідача ознайомлено з інформацією про те, що у разі звільнення його зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України протягом трьох років після закінчення навчання він зобов`язаний відшкодувати Міністерству юстиції України витрати, пов`язані з утриманням у вищому навчальному закладі за весь період фактичного навчання (а.с. 19).

Оскільки в добровільному порядку витрати, пов`язані з його утриманням, відповідачем не було відшкодовано, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Суд першої інстанції адміністративний позов адміністративний позов задовольнив та зазначив, що утримання відповідача в Академії Державної пенітенціарної служби здійснювалось шляхом грошового, речового, продовольчого, медичного забезпечення, забезпечення комунальними послугами та енергоносіями. Разом з тим, будучи обізнаним під час підписання контракту про необхідність відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням в навчальному закладі, у разі не відпрацювання трьох років, відповідач на даний час суму коштів 67686,60 грн в повному обсязі не відшкодував, а тому суд вважав, що позовні вимоги Академії Державної пенітенціарної служби є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Предметом спору в цій справі є стягнення коштів, які витрачено на навчання ОСОБА_1 в Академії Державної пенітенціарної служби, у зв`язку з тим, що він звільнився за власним бажанням зі служби в ДУ «Київський слідчий ізолятор» менш, аніж через три роки відколи закінчив навчання (що є порушенням умов контракту).

При цьому, ключовою підставою для звернення відповідача з апеляційною скаргою став пропуск позивачем, на думку апелянта, строку звернення до адміністративного суду з позовною заявою в цій справі.

Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

За приписами частини другої статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.

Частиною третьої статті 122 КАС України визначено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За змістом частини п`ятої статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Відповідно до положень статті 74 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейські, звільнені зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення навчання у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, відшкодовують МВС витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Як передбачено приписами частини п`ятої статті 74 Закону України «Про Національну поліцію» у разі відмови від добровільного відшкодування витрат, зазначених у частині четвертій цієї статті, таке відшкодування здійснюється у судовому порядку.

Постановою Кабінету Міністрів України №261 від 12 квітня 2017 року затверджено Порядок відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських (далі - Порядок №261), який визначає механізм відшкодування особами, які навчалися за денною формою навчання за державним замовленням (далі - особи) у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських (далі - вищі навчальні заклади), витрат, пов`язаних з їх утриманням у таких закладах (далі - витрати), у разі, зокрема, дострокового розірвання контракту про здобуття освіти (далі - контракт) з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в Національній поліції (далі - поліція) через хворобу (за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції) чи у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.

Пунктом 2 Порядку №261 визначено, що витрати відшкодовуються згідно з контрактом, укладеним між вищим навчальним закладом, відповідним органом поліції та особою, яка навчалася.

Положеннями пункту 3 Порядку №261, зокрема, визначено, що відшкодування здійснюється в розмірі витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; оплатою комунальних послуг та спожитих енергоносіїв. На підставі розрахунків вищого навчального закладу складається довідка про фактичні витрати на кожну особу за весь строк навчання, яка долучається до її особової справи.

Пунктами 4, 5 Порядку №261 означено, що витрати відшкодовуються особою в повному розмірі за весь період її фактичного навчання.

Після видання наказу про звільнення (відрахування з вищого навчального закладу) особи керівник органу поліції (вищого навчального закладу) або за його дорученням інша посадова особа видає зазначеній особі під підпис повідомлення із зобов`язанням протягом 30 діб з моменту отримання повідомлення відшкодувати МВС витрати із зазначенням їх розміру та реквізитів розрахункового рахунка для перерахування коштів. Таке повідомлення може бути надіслано особі рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення за останнім місцем реєстрації, зазначеним у матеріалах її особової справи.

У разі звільнення особи до відпрацювання нею трьох років після закінчення вищого навчального закладу орган поліції, в якому особа проходила службу, невідкладно повідомляє про це вищому навчальному закладу, в якому особа навчалася.

З приписів пункту 8 Порядку №261 слідує, що у разі відмови від добровільного відшкодування витрат, таке відшкодування здійснюється в судовому порядку. Претензійно-позовну діяльність провадить вищий навчальний заклад, у якому навчалася особа.

Колегія суддів звертає увагу, що спори стосовно проходження публічної служби охоплюють спори, які виникають з моменту прийняття особи на посаду і до її звільнення, зокрема й питання відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що зумовлює відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат відбувається після її звільнення з публічної служби, а тому до таких спорів підлягають застосуванню приписи частини п`ятої статті 122 КАС України.

Аналогічний підхід в подібних правовідносинах викладено Верховним Судом у постанові від 23 вересня 2021 року у справі № 520/11540/19 та ін.

Тобто, у цьому випадку підлягає застосуванню місячний строк звернення до суду.

Разом з тим, для вірного визначення дотримання строку звернення до суду з адміністративним позовом, ключовим є визначення моменту початку відліку відповідного місячного строку для звернення з цим позовом до адміністративного суду.

Колегія суддів зазначає, що після інформування позивача про звільнення співробітника поліції, який не виконав умов контракту, позивач зобов`язаний відповідно до приписів частини п`ятої статті 74 Закону України «Про Національну поліцію», пунктів 4, 5, 8 Порядку №261 повідомити особу про зобов`язання протягом 30 діб з моменту отримання повідомлення відшкодувати (компенсувати) витрати на його навчання.

І лише у разі відмови від добровільного відшкодування витрат, таке відшкодування здійснюється навчальним закладом у судовому порядку відповідно до приписів частини п`ятої статті 122 КАС України.

Відтак, колегія суддів наголошує, що відлік місячного строку звернення до суду з відповідним позовом розпочинається не з дня звільнення особи з посади/дня повідомлення навчального закладу про звільнення особи, а через 30 днів після вручення особі повідомлення про зобов`язання відшкодувати кошти в добровільному порядку, у випадку, якщо такий обов`язок особою добровільно у встановлений строк не виконано.

З матеріалів справи вбачається, що 29.06.2021 відповідача ознайомлено з інформацією про те, що у разі звільнення його зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України протягом трьох років після закінчення навчання він зобов`язаний протягом 30 діб з моменту отримання цього повідмлення відшкодувати Міністерству юстиції України витрати, пов`язані з утриманням у вищому навчальному закладі за весь період фактичного навчання (а.с. 19).

Отже, 29 липня 2021 року було останнім днем, коли відповідач мав добровільно відшкодувати витрати, пов`язані з утриманням у вищому навчальному закладі за весь період фактичного навчання.

Матеріалами справи підтверджується, що Академія Державної пенітенціарної служби звернулась до суду першої інстанції з адміністративним позовом про стягнення з ОСОБА_1 витрат, пов`язаних з утриманням його в Академії Державної пенітенціарної служби 11 серпня 2021 року, що підтверджується відбитком штепмелю поштового відділення на поштовому конверті, в якому надійшла позовна заява (а.с. 26).

Відтак, оскільки останнім днем для сплати витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі ОСОБА_1 було 29 липня 2021 року, а з позовною заявою Академія Державної пенітенціарної служби звернулась 11 серпня 2021 року, тобто, в межах місячного строку, встановлено частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Вищевикладене спростовує доводи аплянта про порушення судом першої інстанції норм процесуального права та необхідність залишення позовної заяви без розгляду, оскільки відповідач помилково трактує дату повідомлення вищого навчального закладу про його звільнення з посади початком відліку місячного строку звернення до суду, в той час як такий строк починає відлік з дня спливу у відповідача 30 діб для добровільної сплати витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі.

Щодо твердження апелянта про те, що відповідача не було повідомлено про відкриття провадження у справі, ані ухвал, ані повісток останній не отримував, тому не мав можливості надати свої пояснення або подати заяву про закриття провадження у зв`язку з пропуском строків звернення до суду, апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно з частиною першою статті 8 КАС України усі учасники судового процесу є рівними перед законом і судом.

Відповідно до частини першої статті 44 КАС України учасники справи мають рівні процесуальні права та обов`язки.

Частиною першою статті 11 КАС України передбачено, що ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.

Відповідно до статті 174 КАС України, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 251 цього Кодексу.

Одночасно з копією ухвали про відкриття провадження у справі учасникам справи надсилається копія позовної заяви з копіями доданих до неї документів.

Отже, з аналізу наведених норм КАС України слідує, що передумовою для розгляду справи судом є, зокрема, належне направлення учасникам справи ухвали про відкриття провадження та копії позовної заяви. Належність означає інформування учасників справи у спосіб та за формою, передбаченою процесуальним законодавством.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі, яка буде розглядатись одноособово суддею Скалозубом Ю.О. Ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами. Запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі подати до суду відзив на позовну заяву.

Копію вищевказаної ухвали було направлено учасникам справи - Академії Державної пенітенціарної служби, ОСОБА_1 , Міністерству юстиції України. Зокрема, копію ухвали про відкриття провадження було направлено відповідачу ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 (адреса проживання відповідача, яка зазначена ним і в апеляційній скарзі), що підтверджується супровідним листом суду (а.с. 33).

Отримання відповідачем копії ухвали про відкриття провадження у даній справі, тобто, обізнаність з наявним судовим провадженням та необхідністю подати відзив на позовну заяву, підтверджується наявним в матеріалах справи зворотнім повідомленням про вручення поштового відправлення, яке підтверджує отримання ОСОБА_1 останнього 01.10.2021 року (а.с. 37), що, в свою чергу, спростовує твердження апелянта про його неповідомлення судом першої інстанції про розгляд справи, що унеможливило подачу відзиву.

При цьому, твердження апелянта про те, що з 04.10.2021 року його повторно прийнято на службу, не спростовує того, що на момент звернення до суду відповідачем було порушено умови контракту та не сплачено кошти в добровільному порядку. До того ж, позивачем до відзиву на апеляційну скаргу долучено копію наказу від 04.01.2022 року, згідно з яким ОСОБА_1 було звільнено з займаної посади.

Колегія суддів звертає увагу, що у власноручно підписаних відповідачем контракті про проходження навчання, повідомленні про відшкодування коштів та довідці-розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсанта ОСОБА_1 від 10.06.2019 року (а.с. 20) вказувалося на обов`язок відповідача відшкодувати фактичні витрати за навчання в навчальному закладі, тобто ОСОБА_1 був обізнаний щодо наявності у нього обов`язку із відшкодування витрат за навчання у навчальному закладі у разі звільнення протягом трьох років після закінчення навчання, а також було зазначено суму відшкодування та її складові, якими відповідач був обізнаний та не мав заперечень, поставивши свій підпис.

Отже, оскільки відповідач по закінченню навчання не відпрацював встановленого трирічного терміну перебування на службі в Державній кримінально-виконавчій службі України, він порушив умови укладеного між ним та Академією Контракту, і, будучи обізнаним про необхідність відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням в навчальному закладі, ОСОБА_1 на даний час суму коштів 67686,60 грн в повному обсязі не відшкодував, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення

Доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, а відтак не є підставою для скасування рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2021 року.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог Академії Державної пенітенціарної служби до ОСОБА_1 , третя особа: Міністерство юстиції України про стягнення коштів.

Згідно з положеннями статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, обставини справи встановлено повно та досліджено всебічно.

Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 243, 315, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2021 року - залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена протягом 30 днів, з урахуванням положень ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Л.В. Бєлова

Судді А.Ю. Кучма,

Л.Т. Черпіцька