Справа № 460/16312/22
Суддя: Т.О. Комшелюк
Дата ухвалення: 2022-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

29 червня 2022 року м. Рівне №460/16312/22

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Комшелюк Т.О., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі - відповідач), в якому просить суд: 1) визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у проведенні виплати пенсії позивачу без обмеження граничним розміром її виплати починаючи з 01.04.2019 року; 2) зобов`язати відповідача проводити виплату пенсії позивачу у призначеному розмірі без обмеження будь-яким граничним розміром з 01.04.2019 року; 3) зобов`язати відповідача провести позивачу перерахунок та виплату пенсії перерахованої з 01.04.2019 року згідно довідки про розмір грошового забезпечення, виданої Рівненським обласним ТЦКСМ Міністерства оборони України 26.08.2021 за №ХГ13469/2539, із включенням додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищення) та премії провести у розмірі 100% від обчисленого розміру без відстрочення платежу та без обмеження її максимальним розміром в 10 прожиткових мінімумів відповідно до рішення Конституційного Суду України №7-рп/2016 від 20.12.2016 року. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач перебуває на обліку у відповідача та з 01.06.2007 отримує пенсію по інвалідності, призначену відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Повідомив, що розмір його пенсійної виплати обмежений органом пенсійного фонду десятьма прожитковими мінімумами при перерахунку пенсії з урахуванням довідки про розмір грошового забезпечення від 26 серпня 2021 року на підставі рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 14 березня 2022 року в справі №460/13108/21. Вважає такі дії відповідача такими, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства та суперечать рішенню Конституційного Суду України "№7-рп/2016 від 20 грудня 2016 року. З наведених підстав, позивач просить задовольнити заявлені позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою суду від 23 травня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти задоволення позовних вимог. На обґрунтування своїх заперечень зазначив, що умови, норми і порядок пенсійного забезпечення відповідних категорій військовослужбовців визначаються Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб. Повідомив, що чинним законодавством визначено правові підстави перерахунку пенсії військовослужбовцям, а також встановлено максимальний розмір пенсії, що підлягає до виплати. Вказав, що обмеження виплати пенсії позивача проводиться, оскільки ч.7 ст.43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб", що діє на момент призначення пенсії, встановлено, що максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. З огляду на наведене, відповідач просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд виходить з наступного.

З 01 червня 2007 року позивач перебуває на обліку у відповідача як отримувач пенсії по інвалідності за нормами Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Як свідчить зміст пенсійної справи позивача, основний розмір його пенсії, разом з підвищеннями та надбавками, склав 26322,25 грн., однак до виплати визначено пенсію у розмірі 19340,00 грн.

Після отримання пенсії у вказаному вище розмірі позивач звернувся до відповідача з заявою про надання інформації щодо його пенсійного забезпечення (розмір, детальний розрахунок, наявність обмежень).

Листом від 18 травня 2022 року відповідач повідомив позивачу, зокрема, про те, що розмір пенсії позивача з 01.05.2022 року становить 19340,00 грн. Водночас, вказав, що ч.7 ст.43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб" встановлено, що максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Статтею 7 Закону України "Про державний бюджет України" на відповідний рік встановлено, що з 01 грудня 2020 року прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, становить 1769,00 грн. та з 01 липня 2021 року - 1854,00 грн., а тому максимальний розмір пенсії позивача, починаючи з 01 березня 2021 року, не може перевищувати 17690,00 грн., а з 01 липня 2021 року - 18540,00 грн. З огляду на зазначене, повідомлено, що з 01.12.2021 розмір пенсії позивача становитиме 19340 грн., іншого чинним законодавством не передбачено.

Позивач, не погоджуючись з такими діями відповідача та вважаючи їх протиправними, звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи даний спір та надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд виходить з такого.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до статті 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, визначає Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ (далі - Закон № 2262-ХІІ).

Відповідно до преамбули вказаного Закону держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.

Частиною 3 статті 43 Закону №2262-ХІІ передбачено, що пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Суд враховує, що згідно ч.7 ст.43 Закону №2262-ХІІ (в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31 грудня 2017 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.

Поряд з цим, суд зазначає, що частиною 7 статтю 43 Закону №2262-XII було доповнено Законом України від 24.12.2015 № 848-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", про те, що максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Зазначене положення в цілому визнано неконституційним відповідно до Рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2016 від 20.12.2016.

Обґрунтовуючи свої висновки, Конституційний Суд України вказав, що обмеження максимального розміру пенсії та призупинення виплати призначеної пенсії особам, яким право на пенсійне забезпечення встановлене Законом №2262-XII, порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених частиною п`ятою статті 17 Конституції України, які зобов`язані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України.

Так, згідно із абз.1 п.1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016, зокрема, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 9 квітня 1992 року № 2262-XII зі змінами, а саме: частини сьомої статті 43, згідно з якими максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність; тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.

Відповідно до п.2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 року № 7-рп/2016, зокрема, положення частини сьомої статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 9 квітня 1992 року № 2262-XII зі змінами, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Таким чином, з 20.12.2016 нечинною є ч.7 ст.43 Закону №2262-XII.

Відповідно до Закону України від 06.12.2016 № 1774-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", який відповідно до Прикінцевих положень цього Закону, набрав чинності з 01.01.2017, у ч.7 ст.43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" слова і цифри "у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року" замінено словами і цифрами "по 31 грудня 2017 року".

Таким чином, буквальне розуміння змін, внесених Законом України від 06.12.2016 року №1774-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2016 від 20.12.2016 дозволяє стверджувати, що у Законі № 2262-XII відсутня ч.7 ст.43, а внесені до неї зміни, що полягають у зміні слів і цифр, є нереалізованими.

Отже, внесені Законом України від 06.12.2016 №1774 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" до частини 7 зазначеної статті, яка визнана неконституційною і втратила чинність, зміни (щодо періоду, протягом якого діють обмеження пенсії), самі по собі не створюють підстав для такого обмеження.

Тому, на переконання суду, подальше повторне запровадження максимального розміру пенсії у частині сьомій статті 43 Закону № 2262-ХІІ, яке Конституційний Суд визнав неконституційним, не може створювати підстав для обмеження максимального розміру пенсії позивача.

Такий висновок також узгоджується з позицією, що викладена в постановах Верховного Суду від 16 жовтня 2018 року в справі № 522/16882/17 та від 31 січня 2019 року в справі № 638/6363/17.

Встановлені в ході розгляду обставини справи в їх сукупності дають підстави для висновку, що відповідач, обмежуючи максимальним розміром призначену позивачу пенсію, діяв не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, визначені чинним законодавством, а отже такі дії є протиправними.

З огляду на наведене, порушене право позивача підлягає захисту шляхом зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії позивача без обмеження її максимальним розміром, починаючи з 01 квітня 2019 року.

Щодо вимоги про проведення виплати перерахованої пенсії у розмірі 100% без відстрочення платежу, то суд зазначає наступне.

Матеріали справи не містять підтверджень порушення прав позивача в частині здійснення виплати, перерахованої з 01 квітня 2019 року пенсії, позивачу з відстроченням чи розстроченням платежу, відтак позовні вимоги у вказаній частині не підлягають до задоволення.

Також суд зауважує, що позовна вимога 2 фактично частково дублює позовну вимогу, тому суд дійшов висновку, що належним способом захисту порушеного права позивача буде «визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у проведенні виплати пенсії позивачу без обмеження граничним розміром починаючи з 01.04.2019 року; зобов`язати відповідача провести позивачу перерахунок та виплату пенсії з 01.04.2019 року згідно довідки про розмір грошового забезпечення, виданої Рівненським обласним ТЦКСМ Міністерства оборони України 26.08.2021 за №ХГ13469/2539, із включенням додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищення) та премії без обмеження її максимальним розміром в 10 прожиткових мінімумів відповідно до рішення Конституційного Суду України №7-рп/2016 від 20.12.2016 року».

Відповідно до частини першої статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами першою, другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач як суб`єкт владних повноважень в ході розгляду справи частково довів правомірність своєї поведінки в спірних правовідносинах.

Натомість, доводи та аргументи позивача, якими останній обґрунтовував позовні вимоги, знайшли часткове підтвердження за наслідками розгляду справи по суті, а тому позовну заяву належить задовольнити частково.

Правові підстави для застосування положень статті 139 КАС України у суду відсутні, з огляду на те, що позивач звільнений від сплати судового збору за подання цього позову на підставі пунктів 8,9,10 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір", а доказів понесення інших судових витрат позивачем не надано.

Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо відмови у проведенні виплати пенсії ОСОБА_1 без обмеження граничним розміром, починаючи з 01 квітня 2019 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії з 01 квітня 2019 року згідно довідки про розмір грошового забезпечення, виданої Рівненським обласним ТЦКСМ Міністерства оборони України 26 серпня 2021 року за №ХГ13469/2539, із включенням додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищення) та премії без обмеження її максимальним розміром в 10 прожиткових мінімумів відповідно до рішення Конституційного Суду України №7-рп/2016 від 20.12.2016 року, з урахуванням раніше виплачених сум.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 29 червня 2022 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Короленка, 7, м. Рівне, 33028, ЄДРПОУ/РНОКПП 21084076)

Суддя Т.О. Комшелюк