Справа № 380/3496/22
Суддя: Гавдик Зіновій Володимирович
Дата ухвалення: 2022-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/3496/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2022 року м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Гавдик З.В. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу № 380/3496/22 за позовом Щирецької селищної ради Львівського району Львівської області до Пустомитівського відділу державної виконавчої служби у Львівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання незаконною та скасування постанови державного виконавця,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач Щирецька селищна рада звернулася до Львівського окружного адміністративного суду із вказаним адміністративним позовом, в якому просить:

- Визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця Пустомитівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Поперекою А.А. від 10.01.2022 року ВП №68070507.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на адресу позивача 28 січня 2022 року надійшли постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 68070507 від 10.01.2022.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 16 липня 2021 позивача зобов`язано повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 06.10.2020 пре надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,0000 га, яка розташована на території Гуменецького старостинського округу Щирецької селищної ради, вмежах земельної ділянки з кадастровим номером :01:000:0012 шляхом її поділу, з цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства , з подальшою передачею зазначеної земельної ділянки у власність.

На засіданні постійної комісії з питань земельних відносин, планування території, будівництва, архітектури Щирецької селищної ради, яке відбулось 27 липня 2021 року, повторно розглянуте клопотання ОСОБА_1 від 06.10.2020 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,0000 га.

Комісією підготовлений відповідний проект рішення сесії Щирецької селищної ради.

29 липня 2021 року на черговій сесії XI сесії VIII демократичного скликання Щирецької селищної ради Львівського району Львівської області на виконання вищезазначеного рішення Львівського окружного адміністративного суду було повторно розглянуто клопотання ОСОБА_1 від 06.10.2020, про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,0000 га, яка розташована на території Гуменецького старостинського округу Щирецької селищної ради, в межах земельної ділянки з кадастровим номером :01:000:0012 шляхом її поділу, з цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства, з подальшою передачею зазначеної земельної ділянки у власність, підтвердженням вказаного факту є витяг з протоколу сесії, та скріншот порядку денного на офіційному сайті Щирецької громади.

Секретарем постійної комісії з питань земельних відносин, планування території, будівництва, архітектури Щирецької селищної ради Савкою. І. було представлено на розгляд сесії селищної ради, яка відбулась 29 липня 2021 року проект рішення «Про повторний розгляд клопотання ОСОБА_1 , щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,0000 га, для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території смт. Щирець, в межах земельної ділянки з кадастровим номером :01:000:0012 шляхом її поділу», однак рішення не прийнято, оскільки не отримано необхідної більшості голосів від загального складу ради.

Загальна кількість присутніх депутатів на сесії становила 17деп., проголосували « 3а»-3, «Проти»- 3, Ут-11.

Згідно пункту 34 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин є виключною компетенцією пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», рішення ради щодо безоплатної передачі земельної ділянки комунальної власності у приватну власність (крім земельних ділянок, що перебувають у користуванні громадян, та випадків передачі земельної ділянки власнику розташованого на ній жилого будинку, іншої будівлі, споруди) приймається не менш як двома третинами голосів депутатів від загального складу ради.

Згідно статті 20 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» на сесіях місцевої ради депутати місцевої ради на основі колективного і вільного обговорення розглядають і вирішують питання, віднесені до відання відповідної ради.

Депутат місцевої ради зобов`язаний бути присутнім на пленарних засіданнях ради, засіданнях постійної комісії та інших органів ради, до складу яких він входить. У разі неможливості бути присутнім на засіданні депутат місцевої ради повідомляє про це особу, яка очолює відповідний орган. Згідно Регламенту Щирецької селищної ради, при голосування з одного питання, кожен депутат селищної ради має один голос і подає його за пропозицією, або проти неї, чи утримується при голосуванні.

Листом від 13 серпня 2021 року за № 1020 Щирецька селищна рада проінформувала гр. ОСОБА_1 про виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 липня 2021 року справа № 380/3539/21.

На підставі вищенаведеного, позивач вважає, що Рішення Львівського окружного адміністративного суду справа № 380/3539/21 від 16 липня 2021 року Щирецькою селищною радою виконано в повному обсязі, а саме повторно розглянуто клопотання ОСОБА_1 від 06.10.2020.

Згідно п. 8 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у випадку фактичного повного виконання рішення згідно з виконавчим документах.

Згідно ухвали про відкриття провадження відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк на подання відзиву з дати отримання ухвали про відкриття провадження. Копію вказаної ухвали вручено відповідачу 17.06.2022 року, однак станом на момент розгляду цієї справи, жодних заяв по суті справи на адресу суду не надходило. При цьому, суд враховує, що згідно ч.4 ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України, подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідно до ч.6 ст.162 цього ж Кодексу, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 246 КАС України, суд зазначає, що ухвалою судді від 17.06.2022 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі.

Судом встановлені наступні обставини

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 16 липня 2021 по справі № 380/3539/21, в тому числі зобов`язано Щирецьку селищну раду Львівського району Львівської області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 06.10.2020 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,0000 га, яка розташована на території Гуменецького старостинського округу Щирецької селищної ради, в межах земельної ділянки з кадастровий номер: :01:000:0012 шляхом її поділу, з цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства, з подальшою передачею зазначеної земельної ділянки у власність.

Мотивація вказаного рішення наступна:

«Згідно з ч. 7 ст.118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16.05.2019 у справі №826/17220/17.

Пунктом «б» ч. 1 ст.121 ЗК України передбачено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Згідно з абз. 1 ч. 3 ст.123 ЗК України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Забороняється відмова у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, місце розташування об`єктів на яких погоджено відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування згідно із ст.151 цього Кодексу.

Аналіз цієї норми дає підстави для висновку, що Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. З іншого боку, подання зацікавленою особою документів, необхідних для розгляду клопотання, не в повному обсязі або виявлення у документах, поданих замовником, недостовірних відомостей чи порушення норм іншого законодавства, об`єктивно перешкоджають розгляду та винесенню законного рішення про надання дозволу/вмотивованої відмови на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

У разі надання особою пакету документів, необхідних для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, з недоліками щодо комплектності, форми чи змісту, а також невідповідності нормам іншого законодавства, зокрема, Цивільного кодексу України, відповідний орган має право звернутися до заявника з пропозицією усунути виявлені недоліки. Така дія є правомірним способом поведінки органу і має на меті створення громадянам та юридичним особам умов для реалізації їх прав на землю. Зазначена пропозиція щодо усунення недоліків не може вважатися «відмовою у наданні дозволу» у розумінні ч.7 ст.123 ЗК України. Проте, звернення з такою пропозицією не звільняє відповідний орган від обов`язку прийняти рішення щодо надання дозволу (або відмову).

Суд встановив, що позивачі зверталися із заявами від 06.10.2020, 16.11.2020 та 09.12.2020 до Щирецької селищної ради Пустомитівського району Львівської області про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,0000га, які розташована в смт. Щирець, Пустомитівського району Львівської області в межах земельної ділянки з кадастровим номером :01:000:0012, з цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства, шляхом її поділу, з подальшою передачею зазначеної земельної ділянки у власність.

23.12.2020 на ІІІ сесії VII демократичного скликання Щирецької селищної ради Пустомитівського району Львівської області розглянуто заяви громадян ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та прийто рішення року № №115, 116, 117, 118, 119, 120, 121, 122 про відмову позивачам у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,00 га, які розташовані на території Гуменецького старостинського округа Щирецької селищної ради, в межах земельної ділянки з кадастровим номером :01:000:0012, шляхом її поділу, з цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства, з подальшою передачею зазначеної земельної ділянки у власність, у зв`язку з тим, що вказані заяви не відповідають вимогам Земельного кодексу України, Законам України «Про особисте селянське господарство», «Про землеустрій» та Цивільному кодексу України.

Щодо зазначених в оскаржуваному рішенні підстав їх прийняття, суд зауважує таке.

У рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.

При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії вимагає від суб`єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувано, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії. Таким чином, висновки та рішення суб`єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.

Крім того, як акти індивідувальної дії оскаржувані рішення повинні бути конкретними, тобто в них має бути чітко сформульовано юридичне волевиявлення суб`єкта адміністративного права, який видає такі акти; розв`язано за їх допомогою конкретні, а саме індивідуальні, справи або питанння, що виникають у сфері державного управління; чітко визначено адресата, конкретну особу або осіб; зазначено виникнення конкретних адміністративно-правових відносин, обумовлених цими актами.

Натомість, оскаржувані рішення не відповідають критеріям чіткості та зрозумілості акта індивідуальної дії, та породжують його неоднозначне трактування, що в свою чергу впливає на можливість реалізації права або виконання обов`язку позивача виконати юридичне волевиявлення суб`єкта владних повноважень.

Рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

З оскаржуваних рішень не видно, які саме норми Земельного кодексу України, Закону України «Про особисте селянське господарство», «Про землеустрій» та Цивільному кодексу України були не дотримані позивачами при зверненні до відповідача з означеними заявами, а також чому недотримання вимог означених нормативно-правових актів спричинили прийняття відповідних рішень.

Відтак, суд дійшов висновку про необґрунтованість та невмотивованість оскаржуваних рішень.

Таким чином, невиконання відповідачем законодавчо встановлених вимог щодо змісту, форми, обґрунтованості та вмотивованості актів індивідуальної дії призводить до їх протиправності, тому рішення Щирецької селищної ради Львівського району Львівської області від 23.12.2020 № №115, 116, 117, 118, 119, 120, 121, 122 є протиправними та підлягають скасуванню.

При цьому згідно з правовою позицією Верховного Суду України (постанова від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15), суд при прийнятті рішення повинен визначити такий спосіб відновлення порушеного права, який є ефективним та який виключив би подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 06.11.2019 у справі №509/1350/17 зазначила таке.

Щодо ефективності обраного судом апеляційної інстанції способу захисту (зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву) Велика Палата Верховного Суду зазначає, що «…суд має право визнати бездіяльність суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язати вчинити певні дії. Суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

При цьому застосування такого способу захисту у цій справі вимагає з`ясування судом, чи виконано позивачем усі визначені законом умови, необхідні для одержання дозволу на розробку проекту землеустрою.

Разом з тим наведених обставин судами не встановлено. Оцінка правомірності відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою стосувалася лише тих мотивів, які наведені відповідачем у оскаржуваному рішенні. Однак суди не досліджували у повній мірі, чи ці мотиви є вичерпними і чи дотримано позивачем усіх інших умов для отримання ним такого дозволу.

Отже, суд дійшов правильного висновку про те, що належним способом захисту та відновлення прав позивача у цій справі буде зобов`язання відповідача повторно розглянути відповідну заяву позивача про надання йому дозволу на розробку проекту землеустрою.

Таким чином, у цій справі відсутні підстави для зобов`язання відповідача надати дозвіл на розробку проекту землеустрою, оскільки обставинами справи не підтверджено, що відповідачем здійснена повна перевірка наявності чи відсутності підстав для надання такого дозволу. При цьому суд зазначає, що при прийнятті рішення відповідач не вправі відмовляти позивачам у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою з тих підстав, які не знайшли свого підтвердження при оцінці судом у цій справі…».

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 05.12.2019 у справі №806/2540/17.

Враховуючи встановлені обставини справи та положення чинного законодавства, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково шляхом зобов`язання Щирецьку селищну раду Пустомитівського району Львівської області повторно розглянути заяви ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та прийняти відповідні рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні».

10.01.2020 року Державним виконавцем Пустомитівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Поперекою А.А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №68070507, про:

«Зобов`язати Щирецьку селищну раду Львівського району Львівської області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 06.10.2020 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,0000 га, яка розташована на території Гуменецького старостинського округу Щирецької селищної ради, в межах земельної ділянки з кадастровий номер: :01:000:0012 шляхом її поділу, з цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства, з подальшою передачею зазначеної земельної ділянки у власність».

Зміст спірних правовідносин полягає в тому, що позивач вважає протиправною та такою, що не відповідає вимогам закону спірну постанову про відкриття виконавчого провадження.

Судом не враховуються аргументи наведені позивачем про протиправність спірного наказу з наступних встановлених підстав згідно встановлених судом обставин та вимог законодавства:

Згідно із ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно із п.п. 5, 6 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Надаючи правову оцінку спірній постанові суд зазначає, що така повністю відповідає вимогам закону.

Із врахуванням вищевказаних висновків суду, щодо зобов`язання позивача повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 , про те, що підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку, судом по даній справі не враховуються аргументи позивача про те, що проект рішення «Про повторний розгляд клопотання ОСОБА_1 , щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,0000 га, для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території смт. Щирець, в межах земельної ділянки з кадастровим номером :01:000:0012 шляхом її поділу», не прийнято, оскільки не отримано необхідної більшості голосів від загального складу ради.

Відповідно наслідки повторного розгляду позивачем клопотання ОСОБА_1 не узгоджуються із вимогами законодавства, а саме по суті із єдиними підставами для відмови в задоволені згаданого клопотання.

Таким чином, на момент відкриття спірного виконавчого провадження, рішення суду від 16 липня 2021 у справі № 380/3539/21, про зобов`язання позивача повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 06.10.2020, не виконано, оскільки позивачем не прийнято рішення з підстав встановлених законом.

Також суд враховує положення Висновку N 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява N 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява N 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява N 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

З цих же по суті підстав, судом не враховуються аргументи позивача.

Відповідно позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню повністю.

Судові витрати відповідно до ст.139 КАС України стягненню зі сторін не підлягають.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 139, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Щирецької селищної ради Львівського району Львівської області (81160, смт. Щирець, пл.Ринок, 8) до Пустомитівського відділу державної виконавчої служби у Львівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (81100, Львівська обл., м. Пустомити, вул. Кандиби І., 3) про визнання незаконною та скасування постанови державного виконавця, - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст. ст. 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5. п.15 розд. VII «Перехідні положення» цього Кодексу.

Рішення складено в повному обсязі 30.06.2022 року.

Суддя Гавдик З.В.