Справа № 381/1484/22
Суддя: Осаулова Н. А.
Дата ухвалення: 2022-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
________________________________________________________________________________

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2022 року суддя Фастівського міськрайонного суду Київської області Осаулова Н.А., перевіривши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до відділу Державної реєстрації прав на нерухоме майно міста Фастова Київської області, третя особа: ОСОБА_2 про скасування рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним адміністративним позовом до відповідача, в якому просить скасувати рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень та провести державну реєстрацію прав.

В обґрунтування позову зазначає, що у 2013 році позивач звернувся до Державного реєстратора, але рішенням від 03.05.2013 року у державній реєстрації прав на ј частину житлового будинку по АДРЕСА_1 на підставі рішення суду йому було відмовлено. Вказане не дає можливості розпорядитись належним позивачу майном в цій частині, а тому за захистом свого порушено права він звернувся до суду із цим адміністративним позовом.

Розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 , суд приходить до висновку, що у відкритті провадження слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Абзацом 2 п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України встановлено, що у цьому Кодексі термін "публічно-правовий спір" - це спір, у якому хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг.

Під "суб`єктом владних повноважень" розуміється орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Частиною 1 ст. 19 КАС України визначено справи у публічно-правових спорах, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів. Так, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

За наслідками проведення правового аналізу наведених вище процесуальних норм Верховний Суд в тексті своєї постанови від 08 травня 2018 року у справі №826/1001/15 дійшов висновку, публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Суд звертає увагу, що законодавцем врегульоване питання, коли у спорах між фізичною особою та суб`єктом владних повноважень не поширюється юрисдикція адміністративного суду, а саме: ч. 3 ст. 19 КАС України встановлено, що адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватноправовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що адміністративними судами можуть розглядатися вимоги про визнання рішень, дій приватного нотаріусу, як державного реєстратора, щодо внесення змін до відомостей про речові права на нерухоме майно, лише у випадку, якщо такі позовні вимоги не є похідними від вимог у приватноправовому спорі.

Разом із тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту у спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.10.2018 у справі №826/23586/15.

В той же час, частиною 1 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що спірні правовідносини виникли між сторонами з приводу державної реєстрації права власності на нерухоме майно - на житловий будинок.

Отже, спірні правовідносини у справі пов`язані з необхідністю захисту права на об`єкт нерухомого майна, тобто цивільного права, тому позов у справі не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

З наведеного можна зробити висновок про те, що правовідносини, що склалися між сторонами, є цивільно-правовими та не можуть бути предметом спору в адміністративному процесі, оскільки в цьому випадку є спір про право цивільне.

Суд зазначає, що хоча формально предметом спору є скасування спірних рішень, фактично позов заявлено з метою захисту цивільного права, що свідчить про приватноправовий характер спору та його непідсудність адміністративному суду.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 20.02.2020 у справі №826/6372/18, від 04.08.2020 у справі № 826/13706/17.

Слід вказати, якщо особа вбачає порушення своїх прав у наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією майнових або особистих немайнових інтересів особи, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту її цивільних прав та інтересів.

Таким чином, розгляду адміністративними судами підлягають спори, що мають в основі публічно-правовий характер, тобто випливають із владно-розпорядчих функцій або виконавчої-розпорядчої діяльності публічних органів. Якщо в результаті прийняття рішення особа набуває речового права на об`єкт нерухомого майна, то спір стосується цивільного права і за суб`єктним складом сторін має розглядатися за правилами цивільного чи господарського судочинства.

Зазначена вище правова позиція відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним, зокрема, у постановах від 21.11.2018 у справі № 813/1362/16, 28.11.2018 у справі № 825/642/18, 29.01.2019 у справі № 803/1589/17, від 29.05.2019 у справі № 826/9341/17 під час розгляду спорів у подібних правовідносинах. Дана позиція також висловлена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 16.08.2019 у справі №826/4236/17 та від 31.10.2019 у справі №826/7002/17.

Окремо суд звертає увагу, що Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 02.10.2019 року у справі № 807/137/18 з метою встановлення чіткого критерію визначення юрисдикції спорів щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, відступила від висновків, викладених у постановах від 04.04.2018 у справах № 817/567/16 та № 826/9928/15, від 10.04.2018 у справі № 808/8972/15, від 16.05.2018 у справі № 826/4460/17, від 23.05.2018 у справі № 815/4618/16, від 05.06.2018 у справі № 04/20728/14, від 12.06.2018 у справі № 823/378/16, від 13.06.2018 у справах № 820/2675/17 та 803/1125/17 щодо належності до юрисдикції адміністративних судів спорів за позовами осіб, які не були заявниками вчинення реєстраційних дій, до державного реєстратора про скасування його рішень чи записів у державному реєстрі стосовно державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

У вказаному рішенні Велика Палата Верховного Суду вказала, що такий критерій визначення юрисдикції спору, як наявність порушень вимог чинного реєстраційного законодавства у діях державного реєстратора під час державної реєстрації прав не завжди є достатнім та ефективним, адже наявність цих порушень можна встановити лише при розгляді справи по суті, а не на момент звернення позивача з позовною заявою.

Крім того, скасування державної реєстрації права, належного одній особі, за заявою іншої особи в порядку адміністративного судочинства не дозволяє остаточно вирішити спір між цими особами. Тож не виконується основне завдання судочинства. У таких спорах питання правомірності укладення цивільно-правових договорів, на підставі яких відбулись реєстраційні дії, обов`язково постають перед судом, який буде вирішувати спір, незалежно від того, чи заявив позивач вимогу щодо оскарження таких договорів.

Отже, в зазначеній категорії справ вирішуються спори про цивільне право між особами, які вимагають скасування державної реєстрації, й особами, за якими зареєстровано право чи обтяження, а тому мають розглядатися судами господарської або цивільної юрисдикції залежно від суб`єктного складу сторін спору.

Разом з тим, як вбачається з позовної заяви, позивач, як на підставу для визнання протиправним та скасування оскаржуваного рішення посилається на порушення його права власності на нерухоме майно внаслідок не внесення державним реєстратором даних про належність позивачу права власності на ј частину будинку з рішення Фастівського міськрайонного суду від 04.05.2010 року.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що правовідносини, які виникли між сторонами, випливають виключно із приватноправових відносин щодо наявності права власності на нерухоме майно, а позовні вимоги про визнання протиправним та скасування оскаржуваного рішення є похідними від вимог у приватноправовому спорі.

Таким чином, спір у справі виник між фізичною особою та суб`єктом владних повноважень поза межами публічно-правових правовідносин, а отже віднесений до юрисдикції загального суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

За змістом ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Враховуючи вищевикладене, суд відмовляє у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 до відділу Державної реєстрації прав на нерухоме майно міста Фастова Київської області про скасування рішення.

Крім того, слід зазначити, що за захистом порушеного права особа вправі звернутись в разі його порушення (ст.15 ЦК України), але зі змісту оскаржуваного рішення від 03.05.2013 року порушення прав позивача не вбачається. В даному випадку слід повторно звернутись до органу реєстрації речових прав із належним чином завіреними актуальними копіями документів про право власності з метою вчинення такої державної реєстрації.

На виконання вимог ч. 6 ст. 170 КАС України суд роз`яснює позивачу, що його позов підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства місцевим загальним судом як судом першої інстанції. Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 19, 170, 241, 243, 248, 293, 294, 295, 297 КАС України, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до відділу Державної реєстрації прав на нерухоме майно міста Фастова Київської області, третя особа: ОСОБА_2 про скасування рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно.

Роз`яснити позивачу право на звернення до суду в порядку цивільного судочинства.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків, або після перегляду ухвали в апеляційному порядку, якщо її не скасовано.

Суддя: Осаулова Н.А.