Справа № 320/17211/21
Суддя: Коваленко І. В.
Дата ухвалення: 2022-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження №: 2-а/755/202/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" червня 2022 р. Суддя Дніпровського районного суду м. Києва Коваленко І.В., вивчивши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_1 до Переяславського відділу державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

21.12.2021 року до Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Переяславського відділу державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до предмету позову, позивач ОСОБА_1 просить суду ухвалити рішення, яким:

«- визнати протиправною бездіяльність Переяславського відділу державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо не зняття арешту з рухомого та нерухомого майна, в тому числі грошових коштів, що належить ОСОБА_1 , накладеного у межах ВП №44798309, №44798496 та №50339212;

- визнати протиправними та скасувати постанови Переяславського відділу державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 25 вересня 2014 року (ВП №44798309) та постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 02.03.2016 року (ВП №50339212);

- зобов`язати Переяславський відділ державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції звільнити з-під арешту все рухоме та нерухоме майно, в тому числі грошові кошти ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 )».

28.12.2021 року ухвалою Київського окружного адміністративного суду адміністративну справу 320/17211/21 передано за підсудністю до Дніпровського районного суду м. Києва, на підставі ч. 5 ст.287 КАС України.

29.06.2022 року матеріали адміністративного позову надійшли до Дніпровського районного суду міста Києва та, відповідно до протоколу розподілу судової справи між суддями, справу передано в провадження судді Коваленко І.В.

Вивчивши матеріали позовної заяви та доданих до неї документів, суддя приходить до наступних висновків.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

Відповідності до положень п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

В порядку ст. 287 КАС України, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Таким чином, до юрисдикції адміністративних судів належать усі справи з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби щодо виконання судових рішень на підставі виконавчих документів, виданих судами всіх юрисдикцій, за винятком тих, які видано загальними та господарськими судами у разі звернення до суду сторін відповідного виконавчого провадження чи їхніх представників.

При цьому, частиною 2 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Таким чином, чітко встановлено порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця в порядку адміністративного судочинства.

У постанові від 06 червня 2018 року по справі № 127/9870/16-ц, провадження № 14-166цс/18, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, утому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Разом з тим, відповідно до ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право". Законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби встановлено Законом України «Про виконавче провадження», згідно із частиною першою статті 74 якого рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Суд звертає увагу, що у частині першій статті 447 та частині першій статті 448 ЦПК України зазначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу ДВС або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Як вбачається зі змісту позовної заяви та долучених до позову доказів, 22 вересня 2014 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Переяслав-Хмельницького міськрайонного управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №44798309 про примусове виконання виконавчого листа №755/16719/14-ц, виданого 21.07.2014 року Дніпровським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» боргу в розмірі 36492, 72 грн.

22 вересня 2014 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Переяслав-Хмельницького міськрайонного управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №44798496 про примусове виконання виконавчого листа №755/16719/14-ц, виданого 21.07.2014 року Дніпровським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» судового збору в розмірі 243, 60 грн.

02 березня 2016 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Переяслав-Хмельницького міськрайонного управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №50339212 про примусове виконання виконавчого листа №755/16719/14-ц, виданого 21.07.2014 року Дніпровським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» боргу в розмірі 36492, 72 грн.

02 березня 2016 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Переяслав-Хмельницького міськрайонного управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №50339289 про примусове виконання виконавчого листа №755/16719/14-ц, виданого 21.07.2014 року Дніпровським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» судового збору в розмірі 243, 60 грн.

Отже, оскільки спір виник стосовно оскарження бездіяльності державного виконавця щодо виконання виконавчого документа, який був виданий на виконання задоволено цивільного позову, який розглядався Дніпровським районним судом міста Києва, тому саме стаття 447 ЦПК України наділяє сторін виконавчого провадження правом звернутися до суду зі скаргою, якщо вони вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до Цивільного процесуального кодексу України, порушено їхні права чи свободи. При цьому, згідно вимог ст.448 ЦПК України, скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Як роз`яснено у п.19 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року за №3 "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ", розгляд судами скарг у порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, є однією з форм судового контролю за виконанням судових рішень, виконання яких є складовою частиною цивільного процесу, оскільки провадження у справі завершується виконанням ухвалених у такій справі судових рішень.

У зв`язку із цим скарги сторони виконавчого провадження щодо виконання судових рішень, ухвалених за правилами ЦПК, підлягають розгляду судом, який розглянув відповідну справу у першій інстанції, тобто тим судом, що видав виконавчий документ. Інші учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду у порядку, передбаченому законом.

Оскільки прийняття органами Державної виконавчої служби України, її посадовими особами будь-яких рішень (постанов тощо) в процесі здійснення виконання судових рішень, ухвалених за правилами цивільного судочинства, у розумінні статті 447 ЦПК є діями цих органів та осіб, то відповідні рішення також підлягають оскарженню в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.170 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо, позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

З огляду на викладене, адміністративний позов ОСОБА_1 до Переяславського відділу державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зобов`язання вчинити певні дії, не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, оскільки такі вимоги розглядаються в порядку цивільного судочинства у спосіб визначений Розділом VII "Судовий контроль за виканням судових рішень" Цивільного процесуального кодексу України, що є підставою для відмови у відкриття провадження у адміністративній справі, як це передбачено п.1 ч.1 ст.170 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи наведене та керуючись п.1 ч.1ст.170, 287, 248, 256, 293-294 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_1 до Переяславського відділу державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Шостого апеляційного адміністративного суду, протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

С у д д я: І.В.Коваленко