Справа № 460/7042/22
Суддя: Д.П. Зозуля
Дата ухвалення: 2022-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

01 липня 2022 року м. Рівне №460/7042/22

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Зозулі Д.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі - відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі - відповідач 2) про визнання протиправним рішення № 58 від 25.11.2021 про відмову у призначенні пенсії та зобов`язання призначити пенсію за вислугу років працівнику освіти, зарахувавши стаж роботи на посаді лаборанта школи з 14.09.1993 по 26.10.1994.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 22.11.2021 звернулася до пенсійного органу з заявою про призначення пенсії за вислугою років. Однак отримала відмову відповідача у такому призначенні, у зв`язку з тим, що не має необхідного спеціального стажу. Стверджує, що відповідач безпідставно не зарахував окремі періоди її роботи до страхового стажу, оскільки разом з заявою про призначення пенсії позивачем надані всі належні документи на підтвердження страхового стажу. З огляду на наведене, вважає рішення про відмову у призначенні пенсії необґрунтованим, прийнятим без урахування всіх обставин, а отже протиправним та таким, що підлягає скасуванню, а тому просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 28.03.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Встановлено строк для подання відзиву.

Відповідач 1 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти задоволення позовних вимог. На обґрунтування своїх заперечень зазначив, що згідно з документами, доданими до заяви про призначення пенсії, та даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, страховий стаж позивача становить 29 років 8 місяців 10 днів з врахуванням спеціального стажу роботи (станом на 11.10.2017), який становить 25 років 11 місяців 28 днів. За результатами розгляду документів, доданих до заяви про призначення пенсії до страхового стажу позивача не зараховано період навчання 01.09.1986 - 19.06.1992, оскільки зарахування до спеціального стажу вислуги років часу навчання в навчальних закладах чинним пенсійним законодавством України не передбачено. За таких обставин, відповідач стверджує, що оскільки у позивача відсутній необхідний спеціальний стаж роботи 26 років 6 місяців, то підстав для призначення пенсії немає і в спірних правовідносинах він діяв в межах та у спосіб, що передбачені чинним законодавством, тобто не порушуючи вимог статті 19 Конституції України, а тому просить відмовити в задоволенні позовної заяви повністю.

Ухвалою суду від 13.05.2022 залучено до участі у справі в якості другого відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (вул. П`ятницька, 83А, м. Чернігів, 14005, ).

У встановлений судом строк відповідач 2 відзив на позовну заяву не подав.

Оскільки, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до ч.4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), то фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, судом встановлено наступне.

22.11.2021, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до пенсійного органу з заявою про призначення пенсії за віком.

25.11.2021 Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області прийнято рішення №58 про відмову у призначенні пенсії. Зі змісту рішення слідує, що за результатом розгляду документів, доданих до заяви до страхового стажу не зараховано період навчання, а саме: з 01.09.1986 по 19.06.1992, оскільки період навчання переплітається з періодами роботи.

Листом від 27.01.2022 у відповідь на запит сторони позивача Головне управління Пенсійного фонду в Рівненській області повідомило, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області винесено рішення про відмову в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" через відсутність необхідного спеціального стажу роботи на посадах, які дають право на пенсію за вислугу років 26 років 6 місяців на 11.10.2017. Вказано, що страховий стаж позивача становить 29 років 08 місяців 10 днів, і станом на 11.10.2017 спеціальний стаж позивача - 25 років 11 місяців 28 днів. Відтак, позивачу відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до ст.55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" через відсутність необхідного спеціального стажу роботи.

Відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_1 ОСОБА_1 працювала:

з 29.07.1989 по 25.05.1990 оператором котельної установки у військовій частині;

з 01.09.1990 по 13.09.1993 вчителем математики Вербської середньої школи-інтернату;

з 14.09.1993 по 26.10.1994 лаборантом середньої школи № 8 м. Дубно;

з 27.10.1994 по 31.08.1998 вчителем основ машинопису і діловодства середньої школи № 8 м. Дубно;

з 01.09.1998 по 14.09.2011 вчителем машинопису МНВК м. Дубно;

з 15.09.2011 по 31.08.2018 вчителем спецдисциплін МНВК м. Дубно.

Судом встановлено, що копією розрахунку права на стаж, пенсійним органом не зараховано до спеціального стажу позивача як працівника освіти, період її роботи на посаді лаборанта школи з 14.09.1993 по 26.10.1994.

Не погоджуючись з бездіяльністю відповідача щодо не зарахування періодів її роботи до страхового стажу та відмовою у призначенні пенсії, вважаючи їх протиправними, позивач звернулася до суду з вказаним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частиною першою ст.9 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-ІV від 09.03.2003 (далі Закон №1058-ІV), передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до статті 2 Закону №1788-XIІ "Про пенсійне забезпечення" передбачено види державних пенсій: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» (далі - Закон № 2148-VIII, набрав чинності 11 жовтня 2017 року) доповнено пунктом 2-1 розділ XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV. Відповідно до пункту 2-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачених статтями 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до статті 51 Закону № 1788-ХІІ пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Частиною першою статті 52 Закону № 1788-ХІІ визначено, що право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, працівники освіти, охорони здоров`я, а також соціального забезпечення, які в будинках-інтернатах для престарілих та інвалідів і спеціальних службах безпосередньо зайняті обслуговуванням пенсіонерів та інвалідів, відповідно до пункту «е» статті 55.

Пунктом «е» частини першої статті 55 вказаного Закону було передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Законом України від 02 березня 2015 року № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (далі - Закон № 213-VIII) статтю 55 Закону № 1788-ХІІ викладено в новій редакції. Так право на пенсію за вислугу років відповідно до пункту «е» вказаної статті мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення незалежно від віку за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 року - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.

Законом України від 24 грудня 2015 року № 911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (далі - Закон № 911-VIII) внесено зміни до статті 55 Закону №1788-ХІІ, зокрема у пункті «е» в абзаці першому слова «незалежно від віку» замінено словами та цифрами «після досягнення 55 років» і доповнено абзацами дванадцятим-двадцять п`ятим.

Так, згідно п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», право на пенсію за вислугу років мають, в т.ч. працівники охорони здоров`я після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають працівники охорони здоров`я, в т.ч. : які в період до 1 січня 2016 року мали вислугу років на відповідних посадах не менше тривалості, передбаченої абзацами першим та другим цього пункту.

Отже, з прийняттям Закону № 213-VIII було підвищено, зокрема, спеціальний стаж, необхідний для виходу на пенсію, для категорій працівників, визначених пунктами «д», «е», «ж» статті 55 Закону № 1788-ХІІ, а Закон № 911-VIII встановив раніше не передбачений законодавством вік виходу на пенсію для окремих категорій громадян, а саме: 55 років - для працівників освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення (пункт «е» статті 55 Закону № 1788-ХІІ) за переліком, що затверджується у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Рішенням Конституційного Суду України від 04 червня 2019 року № 2-р/2019 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VIII.

За приписами пункту «е» частини першої статті 55 Закону № 1788-ХІІ, в редакції, яка після рішення Конституційного Суду України від 04 червня 2019 року № 2-р/2019 відновлена, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Отже, на день звернення позивача до відповідача пункт «е» статті 55 Закону № 1788-ХІІ передбачав, що право на пенсію за вислугу років мають працівники охорони здоров`я, незалежно від віку, при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років, що дає право на призначення даного виду пенсії.

Як свідчать матеріали справи, позивач звернулася із заявою про призначення їй пенсії за вислугу років відповідно до п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" - 22.11.20211, тобто після прийняття рішення Конституційним судом України від 04.06.2019. При цьому, на момент звернення спеціальний стаж позивача складав 25 років 11 місяців 28 днів, який був підтверджений пенсійним органом.

Відтак відповідач повинен був застосовувати положення п. "е" ч. 1 ст. 55 Закону № 1788 в первісній редакції, яка визначає, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Крім того, дослідженими судом доказами підтверджується, що пенсійним органом не зараховано період роботи ОСОБА_2 як працівника освіти на посаді лаборанта школи з 14.09.1993 по 26.10.1994.

З цього приводу суд звертає увагу на таке.

Відповідно до розділу 1 "Освіта" постанови Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909 "Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років" до переліку посад у загальноосвітніх навчальних закладах, які дають право на пенсію за вислугу років належать: учителі, логопеди, вчителі-логопеди, вчителі-дефектологи, викладачі, сурдопедагоги, тифлопедагоги, вихователі, завідуючі та інструктори слухових кабінетів, директори, завідуючі, їх заступники з навчально-виховної (навчальної, виховної), навчально-виробничої частини або роботи з виробничого навчання, завідуючі навчальною і навчально-виховною частиною, завідувачі філіями, їх заступники з навчально-виховної (навчальної, виховної) роботи, соціальні педагоги (організатори позакласної та позашкільної виховної роботи з дітьми), практичні психологи, педагоги-організатори, майстри виробничого навчання, керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи.

Оплата праці працівників освіти, провадиться на підставі положень Інструкції про порядок обчислення заробітної плати працівників освіти, затвердженої наказом Міністерства освіти України від 15.04.1993 р. № 102.

Згідно із п. 91 цієї Інструкції працівникам закладів освіти дозволяється вести викладацьку роботу у цьому ж закладі освіти, але в середньому не більше 2 годин на день (12 годин на тиждень, 480 годин на рік), якщо вони за основною роботою отримують повний посадовий оклад (ставку). Згідно із приміткою 1 до додатка № 1 до Інструкції № 102 в списку вказуються всі працівники навчального закладу, ставки заробітної плати і посадові оклади яких залежать від освіти, категорії та тарифного розряду, в тому числі лаборанти, які ведуть викладацьку роботу.

Отже, якщо лаборант здійснює впродовж навчального року викладацьку роботу, то його прізвище включається до Тарифікаційного списку вчителів із зазначенням предмета чи дисципліни за посадою, річний обсяг навчального навантаження, інших складових заробітної плати з визначенням середньомісячного заробітку, який відповідно до цієї Інструкції виплачується протягом навчального року.

Згідно з трудовою книжкою позивача, копію якої долучено до матеріалів справи, ОСОБА_1 з 14.09.1993 по 26.10.1994 була прийнята на посаду лаборанта середньої школи № 8 м. Дубна.

Тобто, посада, яку обіймала позивач у спірний період не належить до посад, які дають право на пенсію за вислугу років, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909.

Разом з тим, відповідно до долученої довідки № 646/01-21 від 30.12.2022 Дубенського ліцею № 8 Дубенської міської ради Рівненської області, позивав в період з 14.09.1993 по 27.10.1994 згідно книг наказів по загальноосвітній школі I-III ступенів № 8 м. Дубна здійснювала заміни уроків, всього 398 годин. На час відсутності основних працівників виконувала обов`язки вчителя математики.

На підтвердження вказаних відомостей також приєднано копії витягів з наказів та книг наказів за відповідний період.

Тому, зважаючи, що час відсутності основних працівників позивач виконувала обов`язки вчителя математики, то час викладацької роботи ОСОБА_1 (тобто роботи за посадою вчителя), що виконувалася позивачем як лаборантом, зараховується до педагогічного стажу.

Конституційний Суд України у п. 3.4 Рішення від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007 зазначив, що неодноразово розглядав проблему, пов`язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами.

У рішеннях Конституційного Суду України підкреслюється, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за ст. 22 Конституції України не допускається (рішення Конституційного Суду України від 06 липня 1999 року № 8-рп/99, від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 17 березня 2004 року № 7-рп/2004).

Конституційне та законодавче регулювання захисту прав і свобод людини узгоджується із міжнародно-правовими актами, а саме Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), яка була ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, та відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують під час розгляду справ Конвенцію і практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

ЄСПЛ у п. 52, 56 рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника. Таким чином, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Проте, пенсійний орган віддав перевагу найменш сприятливому для позивача тлумаченню законодавства України, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для зараховування спірного періоду роботи позивача на посаді лаборанта школи.

Отже, Головне управлінню Пенсійного фонду України в Чернігівській області приймаючи оскаржуване рішення № 58 від 25.11.2021 про відмову в призначенні пенсії не діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, і порушив права та інтереси позивача у справі.

Як наслідок суд вважає за належне зобов`язати Головне управлінню Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років як працівнику освіти, зарахувавши стаж роботи на посаді лаборанта середньої школи № 8 м. Дубна, з 14.09.1993 по 26.10.1994.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Позивачем під час розгляду справи було надано належні та допустимі докази на підтвердження обґрунтованості позовних вимог, а наведені ним доводи не було спростовано відповідачем. Відповідачі, як суб`єкти владних повноважень не обґрунтували обставини, на яких ґрунтуються заперечення, а позивач довів ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Оскільки судом встановлений факт наявності порушеного права позивача з боку відповідача, то поданий позов необхідно задовольнити повністю.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи вищенаведене, на користь позивача слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 2 судовий збір.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області № 58 від 25.11.2021 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області з 22.11.2021 призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за вислугу років як працівнику освіти, згідно із пунктом "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", зарахувавши стаж роботи з 14.09.1993 по 26.10.1994 на посаді лаборанта середньої школи № 8 м. Дубна.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області судові витрати на суму 992,40грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 01 липня 2022 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 (м.Дубно,Дубенський район, Рівненська область,35600, ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_2 )

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Короленка, 7,м.Рівне,33028, ЄДРПОУ/РНОКПП 21084076) Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (вул. П`ятницька, 83А,м.Чернігів,14005, ЄДРПОУ/РНОКПП 21390940)

Суддя Д.П. Зозуля