Справа № 160/6691/22
Суддя: Олійник Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2022-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 червня 2022 року Справа № 160/6691/22
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Олійника В. М.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до відповідача-1: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, відповідача-2: Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправними дій, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -
10 травня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до відповідача-1: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, відповідача-2: Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, в якій просить:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області, які виразилися у протиправному виключенні із трудового стажу ОСОБА_1 пільгових періодів роботи за Списком №1, а саме: з 22.06.1992 року по 16.10.2002 рік, з 21.10.2002 року по 26.04.2003 рік, з 18.10.2013 року по 30.12.2021 рік;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області врахувати до трудового стажу ОСОБА_1 пільговий стаж роботи за Списком №1 за періоди з 22.06.1992 року по 16.10.2002 рік, з 21.10.2002 року по 26.04.2003 рік, з 18.10.2013 року по 30.12.2021 рік;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області нарахувати, призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 з моменту досягнення пенсійного віку, тобто з 31 грудня 2021 року.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 22 березня 2022 року він звернувся до відділу обслуговування громадян №1 (сервісний центр) Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1. До заяви були додані в повному обсязі документи, для підтвердження пільгового стажу роботи, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1. Однак, листом відповідача-2 позивачу повідомлено про відмову в призначенні такої пенсії з підстав відсутності необхідного стажу.
Вважає, що відповідачем безпідставно не було враховано період роботи позивача з 22.06.1992 року по 16.10.2002 рік, з 21.10.2002 року по 26.04.2003 рік, з 18.10.2013 року по 30.12.2021 рік до пільгового стажу за Списком № 1, оскільки факт роботи протягом вказаних періодів підтверджується трудовою книжкою та відповідними довідками. Позивач вважає відмову протиправною, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.05.2022 року відкрито провадження у справі №160/6691/22, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Представником віповідача-2 подано до суду відзив на позовну заяву, в якому останній проти позову заперечує та просить в позові відмовити з наступних підстав.
22.03.2022 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2.
До заяви про призначення пенсії позивачем надано зокрема, довідку, уточнюючу пільговий характер роботи з 15.05.2003 по 31.12.2008, з 01.01.2009 по 31.01.2010, з 01.02.2010 по 31.12.2011 за професією різник труб і заготівок №54/44 від 20.01.2012, видану Дніпропетровським трудовим архівом Дніпропетровської області.
До пільгового стажу за Списком № 2 не зараховано періоди роботи з 15.05.2003 по 20.08.2003, оскільки відсутній наказ про результати атестації робочих місць та переліки атестованих робочих місць і професій працівникам, яким підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №2.
При цьому, для зарахування до пільгового стажу вищезазначених періодів роботи проводиться на підставі рішення комісії.
Звертає увагу, що з заявою до комісії з питань підтвердження стажу роботи на посадах, ще дають право на призначення пенсії на пільгових умовах, позивач не звертався.
Враховуючи довідку, уточнюючу пільговий характер роботи та результати атестації робочих місць, стаж роботи, який дає право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком № 2, становить 8 років 2 місяці 3 дні (замість 12 років 6 місяців як згідно п.2 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058-IV). Страховий стаж згідно наявних документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу становить 34 роки 28 днів.
Відповідно до положень пункту 4.2 Порядку №22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Рішенням головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 01.04.2022 р. №39 позивачу відмовлено у призначенні пенсії на пільгових умовах за Списком № 2 у зв`язку з відсутністю необхідного віку (55 років) та пільгового стажу роботи передбаченого статтею 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», про що позивача повідомлено листом Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 06.04.2022 №0400-010204-8/36727.

Вказує, що згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу, що містяться в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування наявні відмітки про спецстаж з 1999 по 2011 роки.

Також, звертає увагу, що заява позивача від 22.03.2022 містить вимогу призначити пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 згідно Закону №1058-УІ. Відтак, питання призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 згідно Закону №1058-УІ ОСОБА_1 Головним управлінням Пенсійного Фонду України в Хмельницькій області не розглядалось, рішення не приймалось. Окрім того, жодних довідок, уточнюючих пільговий характер роботи за Списком №1 виробництв, робіт та професій, шо дають право на пільгове пенсійне забезпечення, позивачем надано не було.

При цьому, позивач не скористався правом, передбаченим п. 1.9. Порядку та не подав додаткових документів щодо підтвердження пільгового стажу роботи в строк, передбачений Законом. Враховуючи викладене, підстав для призначення пенсії з 31.12.2021 немає.

Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд встановив наступні обставини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_1 , виданим 21.02.2000 року, копія якого міститься в матеріалах справи.

Позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою від 22 березня 2022 року про призначення пенсії на пільгових умовах за списком №1 відповідно до ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 01.04.2022 року №39, копія якого була направлена позивачу відповідачем-1 з супровідним листом від 06.04.2022 року №0400-010204-8/36727, повідомлено ОСОБА_1 про відмову в призначенні пільгової пенсії.

У вказаному рішенні, зокрема, зазначено наступне.

Дата звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України 22.03.2022 р. Пенсійний вік, визначений пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (Список №2) становить 30 років. Вік заявника 50 років.

Необхідний страховий стаж, визначений пунктом 2 частини другої статті 114 Закону "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 12 років 6 місяців. Страховий стаж особи становить 34 роки 28 днів.

Необхідний пільговий стаж на роботах з шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2, визначений пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 12 років 6 місяців. Пільговий стаж особи становить 8 років 2 місяці 3 дні.

Результати розгляду документів, доданих до заяви:

- за доданими документами до страхового стажу зараховано всі періоди.

- до пільгового стажу не зараховано період з 15.05.2003 по 20.08.2003, оскільки відсутній наказ про результати атестації робочих місць та переліки атестованих робочих місць і професій працівникам, яким підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №2.

- для зарахування пільгового стажу періодів з 15.05.2003 по 20.08.2003 необхідно надати накази про результати атестації робочих місць та переліки атестованих робочих місць і професій працівникам, яким підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №2.

Працює. Дата з якої особа матиме право на пенсійну виплату 31.12.2028 р.

На обліку в територіальних органах Пенсійного фонду України не перебуває та пенсію не отримує.

Позивач, вважаючи, дії відповідача щодо відмови у призначені йому пенсії за віком на пільгових умовах та зарахуванні вказаних періодів роботи до пільгового стажу протиправними та такими, що порушують гарантовані Конституцією України соціальні права позивача на пенсійне забезпечення, звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з ч. 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями ст. 3 Конституції України, як Основного Закону України - людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до ст.ст. 21, 22 Конституції України - усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Конституційні права і свободи людини і громадянина, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема: основи соціального захисту.

Конституційне поняття «Закон України», на відміну від поняття «законодавство України», не підлягає розширеному тлумаченню, це - нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України в межах повноважень. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами.

У відповідності до вимог статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Враховуючи загальні принципи міжнародного права, викладені у наведених вище рішеннях Європейського суду з прав людини, суд дійшов висновку, що у спірних правовідносинах позивач не може бути позбавленим права на отримання пенсії у зв`язку з отриманням певної інформації від відповідних органів влади.

Згідно п.2 Розділу ХV Прикінцеві положення Закону № 1058 пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовам праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788).

Відповідно до ч.1 ст.114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Згідно з п.3 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні пенсії за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 року №383 (далі Порядок №383), при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992 року.

Отже, для підтвердження пільгового стажу за періоди роботи після 21.08.1992 року та як наслідок можливості їх віднесення до пільгового стажу, особою також мають бути надані документи, які б підтверджували проведення атестації робочих місць.

За змістом приписів п.1 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 серпня 1992 року N442 (далі Порядок №442), атестація робочих місць за умовами праці (надалі - атестація) проводиться на підприємствах і організаціях незалежно від форм власності й господарювання, де технологічний процес, використовуване обладнання, сировина та матеріали є потенційними джерелами шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що можуть несприятливо впливати на стан здоров`я працюючих, а також на їхніх нащадків як тепер, так і в майбутньому.

Згідно з п.2 Порядку №442 основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між роботодавцем і працівниками у галузі реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Пунктом 4 Порядку №442 визначено, що атестація проводиться атестаційною комісією, склад і повноваження якої визначаються наказом по підприємству, організації, в строки, передбачені колективним договором, але не рідше ніж один раз на п`ять років. До складу комісії включається уповноважений представник виборного органу первинної профспілкової організації, а в разі відсутності профспілкової організації - уповноважена найманими працівниками особа. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації. Позачергово атестація проводиться у разі докорінної зміни умов і характеру праці з ініціативи роботодавця, профспілкового комітету, трудового колективу або його виборного органу, органів Держпраці.

Відповідно до п.10 Порядку №442 результати атестації використовуються для розроблення заходів щодо покращення умов праці і оздоровлення працівників та під час визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах, пільг і компенсацій за рахунок підприємств, установ та організацій, обґрунтування пропозицій про внесення змін до списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

При цьому, п.11 Порядку №442 (в редакції, що діяла в спірний період) передбачено, що контроль за якістю проведення атестації, правильністю застосування списків N 1 і 2 виробництв, робіт, професій посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, пільги і компенсації, покладається на органи Державної експертизи умов праці.

При цьому пунктом 4.2 Порядку №383, визначено, що результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умов і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація. Такий же порядок застосовується у разі припинення діяльності підприємства, установи, організації із визначенням правонаступника.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові і безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Атестація має проводитися у передбачені п.4 Порядку №442 строки, а відповідальність за своєчасність та якість її проведення покладається на керівника підприємства, організації. Якщо чергова атестація була проведена з порушенням передбачених п.4 Порядку №442 строків, а працівник до її проведення виконував роботу, яка дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, цей період його роботи має бути зарахований до пільгового стажу за результатами попередньої атестації.

Аналогічний висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 16.09.2014р. у справі №21-307а14, а також Верховним Судом у постанові від 23.01.2018р. у справі №732/2003/14.

Статтею 62 Закону України Про пенсійне забезпечення визначено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а в разі відсутності її чи відповідних записів у ній наявність трудового стажу підтверджується в порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до п.10 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні пенсії за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 року №383, для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93р. № 637.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п.20 Порядку, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Зі змісту зазначених норм слідує, що підтвердження пільгового стажу для призначення пільгової пенсії здійснюється на підставі даних трудової книжки, а за їх відсутності, на підставі даних уточнюючої довідки, виданої підприємством, на якому працювала особа.

Пільговий трудовий стаж позивача за Списком №1 підтверджується записами у трудовій книжці та уточнюючих довідках, а саме:

-з22.06.1992 по 10.09.1992 - учень терміста на печах в інструментальному цеху Дніпропетровського заводу важких пресів, робота на пільгових умовах за Списком №1, запис у трудовій книжці №8, що складає 0 років 2 місяця 28 днів;

-з 11.09.1992 по 16.10.2002 - терміст на печах в інструментальному цеху Дніпропетровського заводу важких пресів (з 11.09.1992 - 3 розряду, з 10.08.1999 - 4 розряду, з 12.06.2000 - 5 розряду, з 31.05.2002 - 6 розряду), що підтверджується записами у трудовій книжці №№9, 10, 11, 12, 13, 14, 15, 16, 17;

- робота на пільгових умовах за Списком №1, 22.09.1975 Дніпропетровський завод пресів перейменований в Дніпропетровський ордена трудового красного знамені завод важких пресів Дніпропетровського виробничого об`єднання по випуску важких пресів, 28.01.1992 перейменований в Дніпропетровський завод важких пресів, 31.03.1994 реорганізований у ВАТ «Дніпропрес», 25.04.1997 перейменований у ВАТ «Завод «Дніпропрес» (згідно архівної довідки, що додана до листа архівної установи від 11.02.2022 №8/1-397), що складає 10 років 1 місяць 5 днів;

- з 21.10.2002 по 26.04.2003 - терміст на печах та ваннах в інструментальному виробництві колективного (народного) виробничого підприємства «Дніпропетровський комбайновий завод», робота на пільгових умовах за Списком №1 - записи у трудовій книжці №18, 19 та дані з довідок від 13.12.2011 №64, що складає 0 років 6 місяців 5 днів;

- з 18.10.2013 по 30.12.2021 (момент досягнення 50 років та виникнення права на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1), працює по теперішній час - терміст на печах в ТОВ «Виробничо-комерційне підприємство «КОМКОР» - запис у трудовій книжці №23, що складає 7 років 2 місяці 12 днів.

Періоди роботи з 22.06.1992 по 16.10.2002 в інструментальному цеху Дніпропетровського заводу важких пресів, який яке перейменоване з 31,03.1994 у Відкрите акціонерне товариство «Дніпропресс», підтверджується архівною довідкою Архівного управління департаменту забезпечення діяльності виконавчих органів ДМР від 11.02.2022 №8/1-397 до якої додані архівні документи (карти умов праці, які підтверджують, що робоче місце терміста відноситься до категорії з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, 3-4 класу небезпеки (мастила мінеральні, інфрачервоні випромінювання), що дає право на застосування Списку №1 та інших пільг, Сп. ІХІ п. 11.3а), особові картки, копії наказів про прийняття на роботу та звільнення. Зарахування періоду роботи учнем терміста до пільгового стажу за Списком №1 можливо, оскільки в період навчання позивач працював в тих самих умовах, що і терміст повний робочий день, а в подальшому після проходження навчання зайняв посаду терміста.

Період з 21.10.2002 по 26.04.2003 - терміст на печах та ваннах в інструментальному виробництві колективного (народного) виробничого підприємства «Дніпропетровський комбайновий завод», робота на пільгових умовах за Списком №1, підтверджується записами у трудовій книжці та довідці від 13.12.2011 №64.

Зазначені періоди роботи термістом на печах в Дніпропетровському заводі важких пресів, який перейменовано у ВАТ «Дніпропресс» та в КВП «Дніпропетровський комбайновий завод» підтверджуються також свідченнями ОСОБА_2 , з яким працював разом з позивачем у важких та небезпечних умовах праці, до яких додано копію паспорту, копію коду та копію трудової книжки, а також копію судового рішення у справі №160/14970/21, що містяться в матеріалах справи.

Період роботи з 18.10.2013 по 30.12.2021 термістом на печах в ТОВ «Виробничо-комерційне підприємство «КОМКОР» підтверджується записом у трудовій книжці №18, на цьому підприємстві позивач працював на момент звернення за призначенням пенсії за віком на пільгових умовах.

Також, зайнятість з 1998 року повний робочий день на вказаних вище роботах, які дають право на пільгову пенсію за Списком №1, сплату внесків на загальнообов`язкове пенсійне страхування підтверджується довідкою форми ОК-5 Пенсійного фонду України.

Таким чином, відмова у зарахуванні ОСОБА_1 до пільгового стажу роботи за Списком №1 періодів роботи з 22.06.1992 р. по 16.10.2002 р., з 21.10.2002 р. по 26.04.2003 р., з 18.10.2013 р. по 30.12.2021 р., які дають позивачу право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1, викладена у рішенні Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 01.04.2022 №39, є протиправною.

Також, щодо твердження відповідача про не надходження до останнього документів щодо атестації робочих місць, суд зазначає наступне.

Відсутність у відповідача даних про проведення атестації робочого місця позивача не може бути підставою для невизнання того, що це місце роботи та умови його роботи підпадають під дію Списку № 1 або Списку № 2, тому, що обов`язок про проведення атестації робочих місць покладено саме на керівників підприємств, за бездіяльність яких позивач, як працівник, відповідальності нести не може.

Згідно з пунктом 10 оглядового листа Вищого адміністративного суду України від 14.08.2008 року №91406/100/13-08 «Про практику застосування законодавства з питань пенсійного забезпечення» Вищий адміністративний суд України зазначив, що атестація робочих місць за умовами праці - це комплексна оцінка всіх факторів виробничого середовища і трудового процесу, супутніх соціально-економічних факторів, що впливають на здоров`я і працездатність працівників в процесі трудової діяльності.

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 серпня 1992 року № 442, атестація робочих місць за умовами праці проводиться на підприємствах і організаціях незалежно від форм власності й господарювання, де технологічний процес, використовуване обладнання, сировина та матеріали є потенційними джерелами шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що можуть несприятливо впливати на стан здоров`я працюючих, а також на їхніх нащадків як тепер, так і в майбутньому. Основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Частиною другою пункту 4 зазначеного Порядку, встановлено, що відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації. Таким чином законодавцем покладено обов`язок проведення атестації робочих місць на керівників підприємств, а тому її непроведения не може позбавити громадян їх конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсій за віком на пільгових умовах відповідно до статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Велика Палата Верховного Суду у справі №520/15025/16-а від 19.02.2020 сформулювала правовий висновок, згідно якого особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком № 2, відповідно до пункту «б» статті 13 Закону № 1788-XII.

При цьому на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що відповідач, не зарахувавши до пільгового стажу роботи ОСОБА_1 за Списком №1 періоди роботи з 22.06.1992 р. по 16.10.2002 р., з 21.10.2002 р. по 26.04.2003 р., з 18.10.2013 р. по 30.12.2021 р., допустив протиправні дії, що призвели до порушення права позивача на отримання пенсії за віком на пільгових умовах у належному розмірі. Відтак, порушене право позивача підлягає захисту шляхом зобов`язання відповідача зарахувати до стажу роботи для призначення пільгової пенсії за віком спірного періоду роботи.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання нарахувати, призначити та виплатити пенсію за віком на пільгових умовах, то суд зазначає, що не наділений відповідними повноваженнями проводити розрахунок страхового стажу позивача, оскільки це є дискреційними повноваженнями органів Пенсійного фонду України.

Частиною 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зі змісту вказаної норми, можна зробити висновок, що при розгляді справи, суд обмежений предметом та обсягом заявлених позовних вимог та не може застосовувати інший спосіб захисту ніж той, що зазначив позивач у позовній заяві. Водночас, суд може вийти за межі правового обґрунтування, зазначеного у позовній заяві, якщо вбачає порушення інших приписів ніж ті, про які йдеться у позовній заяві.

У зв`язку з вищевикладеним, відповідно до ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за потрібне вийти за межі позовних вимог, оскільки це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача.

Відповідно до ч.4 ст. 245 КАС України у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Оскільки відповідачем не проводився розрахунок страхового стажу позивача з урахуванням періодів, врахованих судом у цьому рішенні, то суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовної вимоги про зобов`язання нарахувати, призначити та виплатити пенсію за віком, проте, вважає за потрібне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду у Дніпропетровській області повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії та провести розрахунок пільгового стажу позивача для призначення пенсії з урахуванням правової позиції, викладеної в цьому рішенні.

Частиною 1 статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно з частиною 2 статті 5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

За таких обставин, суд приходить до висновку про часткове задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 244 Кодексу адміністративного судочинства України під час ухвалення рішення суд вирішує питання судових витрат.

Згідно з ч. 3 ст. ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, на підставі ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України суд вважає за необхідне присудити на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області понесені судові витрати у розмірі 496,20 грн.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах від 01.04.2022 року №39.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області зарахувати до трудового стажу ОСОБА_1 пільговий стаж його роботи за Списком №1 з 22.06.1992 року по 16.10.2002 рік, з 21.10.2002 року по 26.04.2003 рік, з 18.10.2013 року по 30.12.2021 рік

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії, з урахуванням зарахованого спірного періоду роботи позивача судом та правової позиції, викладеної у даному рішенні.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Присудити на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області () судові витрати у розмірі 496,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України, до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.М. Олійник