Справа № 200/11702/21
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2022-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2022 року справа №200/11702/21

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді Міронової Г.М., суддів: Геращенка І.В., Казначеєва Е.Г., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 листопада 2021 р. у справі № 200/11702/21 (головуючий І інстанції Шинкарьова І.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

09.09.2021 до Донецького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі - відповідач), в якій позивач просив:

- визнати протиправними дії відповідача від 03 червня 2021 року щодо не зарахування до його пільгового стажу періодів роботи на підприємстві ДП «Селидіввугілля» «Шахта 1-3 Новогродівська» з 01.02.2018 по 30.09.2019, на підприємстві ПП ВКФ «ВАРА» з 10.06.2003 по 01.10.2004 та на підприємстві Ш/У «Курахівська» з 25.06.1995 по 14.08.1995;

- зобов`язати відповідача повторно розглянути його заяву про перерахунок пенсії від 03 червня 2021 року у урахуванням вищевказаних періодів роботи (а.с. 1-4).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 10 листопада 2021 року у справі № 200/11702/21 позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду в Донецькій області щодо не зарахування до пільгового стажу періодів роботи позивача на підприємстві ДП «Селидіввугілля» «Шахта 1-3 Новогродівська».

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду в Донецькій області повторно розглянути заяву позивача від 03 червня 2021 року про перерахунок пенсії та прийняти відповідне рішення щодо перерахунку пенсії з урахуванням висновків суду викладених у мотивувальній частині рішення, в порядку, визначеному Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із врахуванням до страхового та пільгового стажу періоду роботи позивача з 01 лютого 2018 року по 30 вересня 2019 року на підприємстві «шахта 1-3 «Новогродівська» ДП Селидіввугілля та із зазначенням конкретної кількості днів для зарахування до пільгового стажу позивача, або відмови у зарахуванні таких до пільгового стажу, із зазначенням відповідних періодів роботи, та з посиланням на нормативно-правові акти, на підставі яких такі періоди роботи не зараховані та з яких конкретно причин.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання судових витрат (а.с. 44-48).

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує на те, що відповідачем відмовлено позивачу у зарахуванні до пільгового стажу спірних періодів у зв`язку із ненаданням уточнюючих довідок про пільговий характер роботи та відсутністю сплати страхових внесків згідно даних індивідуальних відомостей про застраховану особу.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В частині відмови у задоволенні позовних вимог рішення суду не оскаржено.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Справа розглянута поза датою, визначеною в ухвалі суду від 17 січня 2022 року, з огляду на прийняття Верховною Радою України Законів України «Про правовий режим воєнного стану» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, від 15 березня 2022 року № 2119-IX, від 21 квітня 2022 року № 2212-IX, від 22 травня 2022 року № 2263-1Х, якими в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року і продовжено його до 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 03.06.2021 позивач звернувся через Веб-портал ПФУ з заявою про перерахунок пенсії відповідно до ст. 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці».

Листом від 22.07.2021 № 7872-7064/111-15/8-0500/21 управління повідомило позивача, що страховий стаж після перерахунку склав 36 років 6 місяців 23 дні, в тому числі за Списком № 1 - 12 років 11 місяців 23 дні. Страхувальник ДП «Селидіввугілля» має заборгованість зі сплати страхових внесків, що впливає на повноту зарахування страхового стажу. Додано розрахунок стажу (а.с. 11-14).

Позивач оскаржує вищевказані дії відповідача як такі, що вчинені з порушенням норм чинного законодавства та його конституційних прав.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 № 1058-IV (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі Закон № 1058-IV).

Громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, мають право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи (стаття 8 Закону № 1058-IV).

Частиною 1 статті 44 Закону № 1058-IV передбачено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затверджений Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846.

Перелік документів, що додаються до заяви про призначення, перерахунок та поновлення пенсії визначений Розділом 2 цього Порядку.

Згідно пункту 4.1 Порядку орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою.

Не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України (пункт 4.3 Порядку).

Пунктом 4.2 цього Порядку передбачено право органу, що призначає пенсію, вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Пунктом 4.7 Порядку визначено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

В пункті 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, також закріплено положення, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 20 цього Порядку передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

За пунктом 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерство праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за № 110 (далі Інструкція № 58), усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Частиною 1 статті 24 Закону № 1058 страховий стаж визначено як період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Застрахованою особою є фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися в установленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Відповідно до частини першої статті 14 Закону страхувальниками є, роботодавці: підприємства, установи і організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, об`єднання громадян, профспілки, політичні партії (у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, профспілок, політичних партій, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами), фізичні особи - підприємці та інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб - підприємців, які обрали особливий спосіб оподаткування (єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру, - для осіб, зазначених у пунктах 1, 10 статті 11 цього Закону.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом. Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків (частини 10, 12 статті 20 Закону № 1058).

Статтею 15 Закону № 1058 передбачено, що платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині першій статті 12 цього Закону.

Згідно частини 1 статті 16 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» застрахована особа має право отримувати від страхувальника підтвердження про сплату страхових внесків, вимагати від страхувальників сплати внесків, у тому числі в судовому порядку тощо.

Частиною 2 статті 20 Закону № 1058 передбачено, що обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5 - 7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Відповідно до положень ст. 106 Закону № 1058-XV відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Статтею 113 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що держава створює умови для функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування і гарантує дотримання законодавства з метою захисту майнових та інших прав і законних інтересів осіб стосовно здійснення пенсійних виплат.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач за період з 01 січня 2013 року по 30 вересня 2019 року виконував гірничі роботи з видобутку вугілля за професією підземний машиніст чорних виїм очних машин, що передбачено Списком № 1 розділ 1 у ДП «Селидіввугілля» «шахта 1-3 «Новогродівська», що підтверджується записами в наявній в матеріалах справи копії трудової книжки та довідкою про підтвердження наявного стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки від 03 травня 2021 року № 26/231 (а.с. 16-25).

Отже, ці періоди робот, які дають право на перерахунок позивачеві пенсії, позивачем належно підтверджені.

Крім того, довідкою від 08 червня 2021 року № 218/06р, підтверджено нарахування на заробітну плату позивача єдиного соціального внеску та відображено стан перерахунку ЄСВ підприємством до бюджету (а.с. 15).

Суд не бере до уваги посилання відповідача на те, що через відсутність відомостей про сплату підприємством «шахта 1-3 «Новогродівська» ДП Селидіввугілля страхових внесків ним не було зараховано до страхового стажу позивача період роботи, оскільки несплата роботодавцем позивача страхових внесків не може бути перепоною для перерахунку пенсії.

Аналогічна правова позиція викладена в інформаційному листі Вищого адміністративного суду України № 212/11/14-14 від 18.02.2014, постановах Верховного Суду від 27.03.2018 у справі № 208/6680/16-а (2а/208/245/16), від 20.03.2019 у справі № 688/947/17 (провадження № К/9901/35103/18).

За таких обставин суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, що незарахування відповідачем до страхового стажу періоду роботи позивача з 01 лютого 2018 року по 30 вересня 2019 рік на підприємстві «шахта 1-3 «Новогродівська» ДП «Селидіввугілля» через несплату страхових внесків підприємством-роботодавцем є протиправним.

Щодо врахуванням періодів роботи на підприємстві ПП ВКФ «ВАРА» та на підприємстві Ш/У «Курахівська» суд вказує, що Пенсійний фонд наділений повноваженнями щодо призначення/перерахунку пенсії.

За унормуванням п. 4.1 Порядку № 22-1 після отримання заяви позивача про призначення/перерахунок пенсії, відповідач повинен був розглянути її та прийняти вмотивоване рішення із наданням оцінки кожному періоду роботи позивача.

Аналіз наведених вище правових норм дозволяє дійти висновку, що у разі звернення пенсіонера з заявою про перерахунок пенсії та надання необхідних документів, уповноважений орган Пенсійного фонду України має за результатами розгляду такої заяви прийняти мотивоване рішення про перерахунок або про відмову в перерахунку пенсії. При цьому, рішення про відмову в перерахунку пенсії має містити зазначення причин відмови та порядку його оскарження.

Аналогічний за змістом правовий висновок викладено Верховним Судом в постанові від 21 грудня 2020 року в справі № 229/4165/17.

Судом встановлено, що ГУ ПФУ в Донецькій області за заявою позивача від 03 червня 2021 року про перерахунок пенсії жодного рішення не прийнято, відповідь на заяву надано листом від 22 липня 2021 року, що свідчить про недотримання органом Пенсійного фонду України встановленого законодавством порядку вирішення питання про перерахунок пенсії, а саме: порушення положень частини п`ятої статті 45 Закону № 1058-IV та пункту 4.3 Порядку № 22-1.

Як вбачається з оскаржуваного у цій справі листа Пенсійного фонду, в ньому вказано про не зарахування відповідачем до страхового стажу періоду роботи позивача з 01 лютого 2018 року по 30 вересня 2019 рік на підприємстві «шахта 1-3 «Новогродівська» ДП Селидіввугілля через несплату страхових внесків. При цьому, у вказаному листі відповідачем не визначено періодів, які не зараховані позивачеві до пільгового стажу роботи, та які зараховані до такого стажу, не здійснено оцінки представлених документів, посилання на них та на нормативно-правові акти, на підставі яких такі періоди роботи не були зараховані.

Спірний лист відповідача взагалі не містить відомостей щодо не зарахування періоду роботи з 10.06.2003 по 01.10.2004 на підприємстві ПП ВКФ «Вара» та з 25.06.1995 по 14.08.1995 на підприємстві Ш/У «Курахівська», та обґрунтування причин такого не зарахування.

За наведеного правового регулювання та встановлених у справі обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що відповідач безпідставно не прийняв вмотивоване рішення за заявою позивача про перерахунок пенсії.

Оскільки рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях, має бути чітким та зрозумілим, а відсутність у листі про відмову к перерахунку пенсії мотивів не зарахування до пільгового стажу роботи окремих періодів, та наявність розбіжностей вказаного у рішенні та позовних вимогах, означене не дозволяє суду перевірити, чи правомірно зазначенні періоди роботи, тощо не зараховані до пільгового стажу, і свідчить про те, що відповідач діяв необґрунтовано, та без додержання вимог до відповідного рішення органу, уповноваженого на призначення пенсії.

У юриспруденції дискреційні повноваження визначаються як право голови держави, уряду, інших посадовців в органах державної влади у разі ухвалення рішення з питання, віднесеного до їх компетенції, діяти за певних умов на власний розсуд у рамках закону. А в Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи вказано, що адміністративний орган може здійснювати "дискреційні повноваження", користуючись певною свободою розсуду у разі ухвалення будь-якого рішення. Такий орган в силу (за) наявності у нього дискреційних повноважень може вибирати з декількох варіантів припустимих рішень той, який він вважає найбільш відповідним у даному випадку. За цього надано рекомендацію судам не втручатися у дискреційні повноваження державних органів.

Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними). Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21 травня 2013 року № 21-87а13.

Статтею 58 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 3 ст. 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 348/2160/15-а.

При вирішені цього спору суд керується ч.2 ст.2 КАС України, в силу якої у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Так, критерій "прийняття рішень, вчинення (не вчинення) дій на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України" - за змістом випливає з принципу законності, що закріплений у ч.2 ст.19 Конституції України: "Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України"

"На підставі" означає, що суб`єкт владних повноважень:

- має бути утворений у порядку, визначеному Конституцією та законами України;

- зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним.

Критерій "прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії" - відображає принцип обґрунтованості рішення або дії. Він вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, висновки експертів тощо.

Встановлення невідповідності діяльності суб`єкта владних повноважень хоча б одному із зазначених критеріїв для оцінювання його рішень, дій та бездіяльності може бути підставою для задоволення адміністративного позову.

Суд наголошує, що управлінням не прийнято обґрунтоване рішення по суті вимог, зміст спірного листа дозволяє неконкретне/різне тлумачення щодо періодів, які не були зараховані/та які були зараховані до пільгового стажу позивача, та їх причин такого незарахування, натомість у суду відсутнє право на втручання в дискреційні повноваження управління щодо надання на власний розсуд оцінки наявності у позивача права на призначення пенсії, за такого наведеного змісту листа пенсійного органу, оскільки визначення періодів зарахування або відмови у зарахування певної кількості днів до пільгового стажу повинні бути відображені у рішенні органу, що призначає пенсію, з посиланням на відповідні законодавчі норми, відтак позовні вимоги про зобов`язання відповідача зарахувати до пільгового стажу позивача наведені позивачем періоди наразі не можуть бути задоволені судом про що правильно зазначено судом першої інстанції.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, з огляду на встановлені у справі обставини та наведені норми чинного законодавства, якими регулюються спірні відносини, з урахуванням дискреційних повноважень пенсійного органу на прийняття рішення про призначення/перерахунку пенсії, з наведенням обґрунтувань причин його прийняття, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, що належним та достатнім способом правового захисту у даному випадку є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 03 червня 2021 року про перерахунок пенсії та прийняти відповідне рішення щодо перерахунку пенсії з урахуванням висновків суду викладених у мотивувальній частині рішення, в порядку, визначеному Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із врахуванням до страхового та пільгового стажу періоду роботи позивача з 01 лютого 2018 року по 30 вересня 2019 рік на підприємстві «шахта 1-3 «Новогродівська» ДП «Селидіввугілля» та із зазначенням конкретної кількості днів для зарахування до пільгового стажу позивача, або відмови у зарахуванні таких до пільгового стажу, з із зазначенням відповідних періодів роботи, та з посиланням на нормативно-правові акти, на підставі яких такі періоди роботи не зараховані та з яких конкретно причин.

З урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції вважає вірним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення адміністративного позову.

З урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду не вбачається.

Керуючись ст. ст. 205, 308, 311, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області -залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 листопада 2021 р. у справі № 200/11702/21 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 4 липня 2022 року.

Головуючий суддя Г.М. Міронова

Судді І.В. Геращенко

Е.Г. Казначеєв