Справа № 160/7484/22
Суддя: Рябчук Олена Сергіївна
Дата ухвалення: 2022-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 червня 2022 року Справа № 160/7484/22
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Рябчук О.С.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії ,-
25.05.2022 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, з вимогами про:
- визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській
полягають у відмові в призначенні ОСОБА_1 (РНОКПП
НОМЕР_1 ) пенсії за вислугу років на підставі пункту «а» частини 1 статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області вчинити певні дії, а саме призначити пенсію за вислугу років на підставі пункту «а» частини 1 статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених і
військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року,
ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з 12.07.2020 року (з урахуванням положень;
ст.50 ч.3 Закону №2262), виходячи з вислуги років - 25 років 07 місяців 08 днів.
В обґрунтування заявлених вимог позивачем зазначено, що він проходив службу в органах Державної кримінально-виконавчої служби на різних посадах та 30.11.2017 року був звільнений. Наказом про звільнення №334/ОС-17 від 30.11.2017 року визначено, що вислуга років ОСОБА_1 в календарному обчисленні становить 17 років 09 місяців 29 днів, у пільговому 25 років 07 місяців 08 днів. Південно-Східним міжрегіональним управлінням з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції 12.07.2021 року було направлено до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області подання № 9634 та матеріали для вирішення питання щодо призначення позивачу пенсії на підставі п. «а» ч. 1ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року. Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області було розглянуто подання та рішенням від 04.08.2021р. № 0400-010311-8/103755 відмовлено у призначенні пенсії. Зазначене рішення було оскаржене у судовому порядку та рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду було встановлено право позивача на призначення пенсії та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути подання. Проте, при повторному розгляді заяви відповідачем не було враховано висновки суду щодо встановленого права на призначення та отримання пенсії та повторно було відмовлено в призначенні пенсії. Не погоджуючись з такими діями Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 травня 2022 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк на усунення недоліків адміністративного позову.
Позивачем у встановлений судом строк усунено недоліки адміністративного позову.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 червня 2022 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні).
Цією ж ухвалою відповідачу надано п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали на подання відзиву на позов до суду.
Копію ухвали про відкриття провадження у справі разом з матеріалами адміністративного позову отримано відповідачем 13.06.2022 року, про що в матеріалах адміністративної справи наявна розписка про вручення.
Відповідачем не було надано відзиву проти позовної заяви, з клопотаннями, заявами, поясненнями до суду не звертався.
Відповідно до ч.1 ст.257 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
За змістом приписів п.2 ч.6 ст.12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо оскарження бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо розгляду звернення.
Частиною 4 статті 243 Кодексу адміністративного України встановлено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України).
Згідно з ч. 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходив службу в органах Державної кримінально-виконавчої служби України та був звільнений з 30.11.2017 року з посади начальника відділу нагляду і безпеки Державної установи «Дніпровська виправна колонія (№89)» наказом начальника Державної установи «Дніпровська виправна колонія (№89)» № 334/ОС-17 від 30.11.2017 року, відповідно до п.7 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням).
Відповідно до вказаного наказу вислуга років на день звільнення в календарному обчисленні становить 17 років 09 місяців 29 днів, у пільговому - 25 років 07 місяців 08 днів (в тому числі календарному обчислені).
У квітні 2021 року позивач звернувся з заявою до Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції про направлення до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області подання та документів що передбачені постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 року №3-1 для призначення йому пенсії за вислугу років на підставі п.«а» ч.1 ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року.
На його заяву Південно-Східним міжрегіональним управлінням з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції 12.07.2021 року було направлено до Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області подання №9634 та матеріали для вирішення питання щодо призначення йому пенсії на підставі п.«а» ч.1 ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року.
Листом від 04.08.2021 року за № 0400-010311-8/103755 відповідач відмовив в призначенні позивачу пенсії за вислугу років, у зв`язку з відсутністю у нього права на призначення пенсії за вислугу років, оскільки для призначення пенсії за вислугу років особам звільненим зі служби у період з 01.10.2017 року по 30.09.2018 року необхідно мати вислугу 23 календарних роки та 6 місяців і більше.
ОСОБА_1 було оскаржено рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 04.08.2021 року за № 0400-010311-8/103755 в судовому порядку.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2021 року у справі № 160/14191/21 позовну заяву - задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, що оформлені листом №0400-010311-8/103755 від 04.08.2021 року, яка полягає у відмові в призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років на підставі пункту «а» ч.1 ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути подання Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років на підставі пункту «а» ч.1 ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року, з 12.07.2021 року виходячи з вислуги років - 25 років 07 місяців 08 днів, з урахуванням висновків суду.

У задоволенні решти позовної заяви - відмовлено.

На виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2021 року у справі № 160/14191/21 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області прийнято рішення від 18.01.2022 року № та зазначено наступне:

«Відповідно до пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне

забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» пенсія за

вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і

мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за

контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д», «ж» статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно

від віку, якщо вони звільнені зі служби з 1 жовтня 2017 року по ЗО вересня 2018

року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки та 6 місяців і

більше.

ОСОБА_1 звільнений зі служби 30 листопада 2017 року.

За даними наказу про звільнення від 30.11.2017 № 334/ОС-17 календарна

вислуга років складає 17 років 10 місяців 09 днів, але відповідно до норм Закону

для призначення пенсії необхідна календарна вислуга 23 календарних роки та 6

місяців і більше.

Враховуючи викладене, підстави для призначення пенсії за вислугу років

відповідно до пункту «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб,

звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» ОСОБА_1 відсутні.».

Не погоджуючись з такими діями Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та вважаючи їх протиправними, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Загальні умови і порядок пенсійного забезпечення осіб, які перебували на службі, зокрема, в кримінально-виконавчої служби, визначені Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 01.01.1992 року № 2262-XII (далі - Закон №2262-XII).

Статтею 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» передбачено, що пенсія за вислугу років призначається: а) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "ж" статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби:

по 30 вересня 2011 року і на день звільнення мають вислугу 20 років і більше;

з 1 жовтня 2011 року по 30 вересня 2012 року і на день звільнення мають вислугу 20 календарних років та 6 місяців і більше;

з 1 жовтня 2012 року по 30 вересня 2013 року і на день звільнення мають вислугу 21 календарний рік і більше;

з 1 жовтня 2013 року по 30 вересня 2014 року і на день звільнення мають вислугу 21 календарний рік та 6 місяців і більше;

з 1 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки і більше;

з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки та 6 місяців і більше;

з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки і більше;

з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки та 6 місяців і більше;

з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки і більше;

з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки та 6 місяців і більше;

з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше.

До календарної вислуги років зараховується також період, зазначений у частині другій статті 17 цього Закону.

Таким чином, зміст наведених норм визначає загальні умови призначення пенсії на пільгових умовах, тобто наявність певної вислуги календарних років, що обраховується з урахуванням спеціального законодавства та можливого врахування додаткових окремих періодів, відповідно правил, визначених ст.17 даного Закону.

Крім того, статтею 17-1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» встановлено, що Порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, відповідно до «Порядку обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 393 від 17.07.1992 р. встановлено, що «3. До вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах: …г) один місяць служби за сорок днів:…час проходження служби особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби;…».

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що визначальною підставою у питанні можливості пільгового обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років, є наявність законодавчого регулювання, що передбачає включення зазначеного періоду (строку) до стажу роботи працівників певної категорії для реалізації права на призначення різних видів пенсій і основним актом, на підставі чого здійснюється таке регулювання є Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Можливість пільгового обчислення періоду проходження військової служби є похідною від визначальної підстави і повинно пов`язуватися не з категорією працівників, а зі спеціальним статусом, якого особа набула після проходження військової служби у визначений період часу, і така можливість передбачена постановою КМУ № 393.

Таким чином, окрім актів правового регулювання умов і порядку призначення пенсій за вислугу років належать і ті акти, що передбачають пільгове обчислення періоду проходження військової служби для зарахування до стажу роботи, що дає право на призначення різних видів пенсій.

Дана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.06.2018 р. по справі № 750/9775/16-а.

Також суд враховує висновки суду, що викладені в рішенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.10.2021р. у справі № 160/14191/21, яке набрало законної сили 30.11.2021 року стосовно права позивача на отримання пенсії, а саме:

«Разом з тим, наказом Державної установи «Дніпровська виправна колонія (№89)» №334/ОС-17 від 30.11.2017 р. «Про звільнення ОСОБА_1 » підтверджується, що вислуга років позивача станом на день звільнення у пільговому обчисленні 25 років 07 місяців 08 днів, а позивач просить врахувати службу в органах кримінально-виконавчої служби, в той час як служба в цих органах відповідно до Закону №2262-ХІІ підлягає зарахуванню для призначення пенсії за умов, про які заявляє позивач.

При цьому, доводи відповідача, що право на пенсію виникає виключно у разі вислуги років в календарному обчисленні є безпідставними, оскільки ст.17-1 Закону № 2262, ч.4 ст.24 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу» та постанова КМУ №393 встановлюють правило, за яким при визначенні права на пенсію може бути застосована вислуга років у пільговому обчисленні.

За таких обставин, з урахуванням наведеної правової позиції, суд приходить до висновку, про визнання протиправними дій відповідача, що полягають у відмові в призначенні позивачу пенсії за вислугу років на підставі пункту «а» ч.1 ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 р.».

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно зі статтею 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Враховуючи вищевикладене та доводи сторін в обґрунтування своєї правової позиції суд вважає підстави адміністративного позову обґрунтованими та позовну заяву ОСОБА_1 такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно до ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно до ст. 76 Кодексу адміністративного судочинства України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до положень статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог частин першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Нормами частини другої зазначеної статті встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно до п.п. 1, 3 ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Отже за таких обставин суд вважає відмову Головного управління Пенсійного фонду України в призначенні пенсії за вислугою років ОСОБА_1 протиправною, а позов таким, що підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.

Частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на викладене, сплачений позивачем судовий збір за подачу даного позову до суду в сумі 992,40 грн. підлягає стягненню з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань.

Керуючись ст.ст. 9, 72-77, 242-246, 250, 255, 262, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № від 18.01.2022 року про відмову в призначенні ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) пенсії за вислугу років на підставі пункту «а» частини 1 статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити пенсію за вислугу років на підставі пункту «а» частини 1 статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених і військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з 12.07.2020 року (з урахуванням положень ст. 50 ч. 3 Закону №2262), виходячи з вислуги років - 25 років 07 місяців 08 днів.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (, вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати з оплати судового збору у розмірі 992,40грн. (дев`ятсот дев`яносто дві гривні 40 копійок).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.С. Рябчук