Справа № 580/182/22
Суддя: Бужак Наталія Петрівна
Дата ухвалення: 2022-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/182/22
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Бужак Н. П.

Суддів: Костюк Л.О., Кобаля М.І.

За участю секретаря: Шевченко Е.П.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 04 березня 2022 року, суддя Рідзель О.А., у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про стягнення коштів,-

У С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Черкаського окружного адміністративного позову з адміністратиним позовом до Департаменту патрульної поліції про стянення невиплаченого грошового забезпечення за службу в нічний час з 01.03.2016 по 01.06.22018 у розмірі 7 476 грн, індексацію грошового забезпечення з 01.03.2016 по 01.11.2017 у розмірі 3179,13 грн.

Позовні вимоги позивач мотивує тим, що у вказаний ним період відповідач не виплачував доплату за службу в нічний час, що є щомісячним додатковим видом грошового забезпечення. Окрім того, відповідач безпідставно у період з 01.03.2016 до 01.11.2017 не нараховував та не виплачував індексацію грошового забезпечення.

Відповідно до ухвали Черкаського окружного адміністративного суду від 17.01.2022 розгляд справи здійснено правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 04 березня 2022 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Департаменту патрульної поліції щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення у вигляді доплати за службу в нічний час за період березень 2016 року грудень 2017 року, березень 2018 року у сумі 4725,00 грн. та індексації грошового забезпечення за період з 01.06.2016 до 31.10.2017 у сумі 2718,85 грн.

Зобов`язано Департамент патрульної поліції нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення у вигляді доплати за службу в нічний час за період березень 2016 року грудень 2017 року, березень 2018 року у сумі 4725,00 грн. (чотири тисячі сімсот двадцять п`ять гривень 00 коп.) та індексацію грошового забезпечення за період з 01.06.2016 до 31.10.2017 у сумі 2718,85 грн (дві тисячі сімсот вісімнадцять гривень 85 коп.).

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Департамент патрульної поліції звернувся з апеляційною скаргою в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняте нове рішення, я ким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.

Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав для проведення розгляду апеляційної скарги за участю учасників справи у відкритому судовому засіданні.

В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов`язкова.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження без виклику сторін.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що що відповідно до наказу ГУНП в Черкаській області від 18.12.2015 №30о/с позивача призначено поліцейським батальйону патрульної поліції ГУНП в Черкаській області з 21.12.2015.

Наказом Департаменту патрульної поліції від 24.03.2016 №56о/с позивача з 01.03.2016 призначено інспектором роти №1 батальйону Управління патрульної поліції у м.Черкасах ДПП.

Згідно до наказу Департаменту патрульної поліції від 29.07.2016 №198о/с позивача з 29.07.2016 призначено інспектором роти №5 батальйону Управління патрульної поліції у м. Черкаси ДПП

Наказом Департаменту патрульної поліції від 14.03.2019 №177о/с позивача з 14.03.2019 призначено інспектором взводу №2 роти №5 батальйону Управління патрульної поліції у Черкаській області ДПП.

Наказом Департаменту патрульної поліції від 02.07.2019 №485о/с позивача з 02.07.2019 призначено інспектором взводу №2 роти з обслуговування водних об`єктів Управління патрульної поліції у Черкаській області ДПП.

Позивач вважає, що відповідачем безпідставно не виплачувались грошові кошти на службу в нічний час та не проводилась індексація грошового забезпечення, чим порушено вимоги закону та права і охоронювані законом інтереси позивача.

Надаючи оцінку правовідносинам, що виникли у справі, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно по ч. ч. 1, 2 ст. 94 Закону №580-VIII поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Станом на час початку служби позивача в поліції виплата грошового забезпечення врегульована наказом МВС від 31.12.2007 №499 Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, додатком 22 до якого було передбачено доплату за службу в нічний час в розмірі 35% грошового забезпечення.

З 06 квітня 2016 року з метою впорядкування структури та умов грошового забезпечення поліцейських та курсантів вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, наказом Міністерства внутрішніх справ України №260 затверджений Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання (далі Порядок №260).

Відповідно до п.3 розділу І Порядку №260 грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Пунктом 11 розділу І Порядку №260 визначено, що грошове забезпечення, виплачене поліцейському несвоєчасно або в меншому розмірі, ніж належало, виплачується за весь період, протягом якого поліцейський мав на нього право, але не більше ніж за три роки, що передували зверненню за одержанням грошового забезпечення.

Відповідно до п. 11 розділу ІІ Порядку №260 поліцейським, які виконують службові обов`язки в нічний час, виплачується доплата за службу в нічний час у розмірі 35 відсотків посадового окладу з розрахунку за кожну годину служби в нічний час. Годинна ставка обчислюється шляхом ділення місячного посадового окладу на кількість годин фактичного часу служби з урахуванням норми тривалості службового часу за відповідний місяць при 40-годинному робочому тижні.

Підставами для виконання службових обов`язків у нічний час є графіки нарядів та чергувань, затверджені наказами керівників підрозділів органів поліції.

Облік фактичного часу служби в нічний час для нарахування доплати здійснюється шляхом оформлення довідки обліку несення поліцейськими служби в нічний час за формою, визначеною у додатку 1 до цих Порядку та умов.

Поліцейським, що залучалися до служби в нічний час, виплата доплати за службу в нічний час за минулий місяць здійснюється одночасно з виплатою грошового забезпечення за поточний місяць.

Отже, доплата за службу у нічний час поліцейському за умови несення такої служби обов`язкова до виплати.

З наданих суду копій розрахункових листів суд встановив, що посадовий оклад позивача у 2016-2018 роках становив 2400,00 грн. щомісячно без урахування додаткових видів грошового забезпечення.

Із розрахункових листів позивача суд встановив, що у червні 2018 року позивачу виплачено доплату за службу в нічний час за травень 2018 року у сумі 283,37 грн., у липні 2018 року за червень 2018 року в сумі 295,85 грн., у серпні 2018 року за липень 2018 року в сумі 133,64 грн. та у вересні 2018 року за січень-лютий, квітень, серпень 2018 року в сумі 995,08 грн.

Отже, за січень-лютий, квітень-серпень 2018 року позивачу нараховано та виплачено доплату за службу в нічний час.

Оскільки у період служби посадовий оклад позивача становив 2400,00 грн., доплата за 1 годину службу у нічний час мала становити 5,25 грн.

Згідно з таблицею-розрахунком кількості нічних змін позивача за підписом командира роти з обслуговування водних об`єктів УПП в Черкаській області Ю. Німченка кількість відпрацьованих позивачем нічних змін за період березень 2016 року грудень 2017 року, березень 2018 року становить 150.

Відповідно до п.11 Розділу ІІ Порядку №260 службою в нічний час вважається виконання поліцейськими службових обов`язків у період з 22.00 до 06.00. Поліцейським, які несуть службу в нічний час, надається перерва для відпочинку та харчування тривалістю не більше двох годин. Перерва для відпочинку і харчування не включається в службовий час. Поліцейським добового наряду під час чергування почергово надаються перерви для вживання їжі та короткочасного відпочинку. Загальна тривалість такої перерви становить 4 години (2 години вдень і 2 години вночі) та не включається в службовий час.

Отже, фактичним службовим часом протягом якого поліцейський несе службу є час з 22.00 до 06.00, за виключенням не більше двох годин на відпочинок та харчування. Тобто, тривалість нічної зміни не може становити менше 6 годин.

Суд вірно не прийняв до уваги доводи позивача про те, що загальна кількість відпрацьованих годин під час нічних складає 8 год, оскільки такі доводи не підтверджуються зібраними у справі доказами.

Таким чином, загальна тривалість відпрацьованого у нічних змінах позивачем часу становить 900 години, а відповідна доплата 4725,00 грн.

Відповідач не надав доказів нарахування і виплати такої доплати позивачу суду, а тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про задоволення позовних вимог в цій частині.

Посилання скаржника на ту обставину, що всі кошти, які включені були до кошторисів, що затверджувались відповідними наказами, виплачені позивачу, колегія суддів вважає безпідставними з огляду на вищевикладені доводи.

Оплата праці в нічні години передбачена чинним законодавством, а тому відсутність коштів або ж невключення коштів з таких виплат до кошторису не є підставою для відмови позивачу у їх виплаті.

Також є безпідставними доводи відповідача щодо пропуску строку для звернення до суду з даним позовом.

Так, відповідно до п.11 постанови КМ України №260 Порядок та Умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, грошове забезпечення, виплачене поліцейському несвоєчасно або в меншому розмірі, ніж належало, виплачується за весь період, протягом якого поліцейський мав на нього право, але не більше ніж за три роки, що передували зверненню за одержанням грошового забезпечення.

Отже, зазначена норма Порядку визначає порядок та умови виплати поліцейському грошового забезпечення, а не порядок та строки звернення до суду з даним позовом.

Із матеріалів справи убачається, що позивач у 2020 році звернувся до Депаратменту патрульної поліції із запитом, у якому просив надати йому розрахункові листи за період проходження ним служби в УПП з 01.03.2016 по 30.07.2018

Листом від 24.09.2020 на ім`я позивача Депаратментом патрульної поліції були направлені розрахункові листи про нараховане та виплачене грошове забезпечення за період з 01.03.2016 по 30.09.2018.

Як вже зазначено колегією суддів відповідно до Порядку 260 поліцейським, які виконують службові обов`язки в нічний час, виплачується доплата за службу в нічний час у розмірі 35 відсотків посадового окладу з розрахунку за кожну годину служби в нічний час. Годинна ставка обчислюється шляхом ділення місячного посадового окладу на кількість годин фактичного часу служби з урахуванням норми тривалості службового часу за відповідний місяць при 40-годинному робочому тижні. Службою в нічний час вважається виконання поліцейськими службових обов`язків у період з 22.00 до 06.00.

Отже, доплата за службу в нічний час є постіним видом грошового забезпечення поліцейського, а отже є видом грошового забезпечення (заробітної плати).

Щодо спорів, які стосуються звернення до суду з позовом про стягнення заробітної плати відповідно до вимог чинного законодаства України строк позовної давності не застосовується.

Щодо позовної вимоги позивача стосовно нарахування та стягнення на його користь з відповідача заборгованості з індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2016 до 31.10.2017 в сумі 3179,13 грн, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.5 ст.94 Закону №580-VIII грошове забезпечення поліцейських індексується відповідно до закону.

Індексація грошових доходів населення відповідно до ч.1 ст.1 Закону України від 03.07.1991 №1283-ХІІ "Про індексацію грошових доходів населення" (далі Закон №1283-ХІІ) встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

На підставі ч.1 ст.2 Закону №1283-ХІІ індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Суд вірно не прийня до уваги доводи відповідача, що індексація грошового забезпечення позивача повинна здійснюватись лише з набранням чинності постановою Кабінету Міністрів України від 18 жовтня 2017 року №782, якою включено поліцейських до переліку категорій осіб, яким здійснюється індексація грошового забезпечення, оскільки виплата індексації прямо передбачена положеннями ч.5 ст.94 Закону №580-VIII та ч.1 ст.2 Закону №1283-ХІІ.

Згідно з ч.1 ст.4 Закону №1283-ХІІ індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Відсутність на момент виникнення спірних правовідносин підзаконного нормативно-правового акту для реалізації вказаного обов`язку відповідачем не є правомірною підставою для такої бездіяльності.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 затверджений Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі Порядок №1078).

Згідно з п.2 зазначеного Порядку індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру.

Пунктом 6 Порядку №1078 передбачено, що виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, зокрема, підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

Отже, індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці. Проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язком для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Тому невиконання обов`язку з нарахування індексації на грошове забезпечення в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка, свідчить про недотримання вимог Закону.

Пунктом 4 Порядку №1078 визначено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексуються оплата праці (грошове забезпечення), розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, допомога по безробіттю та матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, що надаються залежно від страхового стажу у відсотках середньої заробітної плати, стипендії.

Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.

Пунктом 5 Порядку №1078 визначено, що, у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення. Сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу. Нарахування сум індексації або проведення чергового підвищення грошових доходів випереджаючим шляхом здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін, на підставі якого нарахована сума індексації перевищить розмір підвищення грошових доходів випереджаючим шляхом.

Як убачається з розрахункових листів щодо грошового забезпечення позивача індексація грошового забезпечення за період його служби до жовтня 2017 включно позивачу не нараховалась та не виплачувалась.

Оскільки позивача прийнято на службу з 01.03.2016, базовим місяцем для відповідного нарахування є січень 2016 року.

Відповідно до інформації Держстату України індекс споживчих цін перевищував поріг у 103%. У квітні 2016 року та складала 103,5 відсотка, а коефіцієнт індексації у червні червні-листопаді 2016 року становив 3,5%, у грудні 2016 року-лютому 2017 року 7,7%; березні-травні 2017 року 11,8%; червні-серпні 2017 року 16%; вересні-листопаді 2017 року 19,6%. Отже, підстави для нарахування індексації позивачу виникли з червня 2016 року.

З огляду на підвищення індексу споживчих цін загальна сума індексації грошового забезпечення позивача мала бути нарахована та виплачена за період з червня 2016 року до жовтня 2017 року на суму 2718,85 грн, з яких: 50,75 грн - щомісячно у червні-листопаді 2016 року, 123,20 грн щомісячно у грудні 2016 року лютому 2017 року, 188,80 грн щомісячно у березні, квітні 2017 року, 198,71 грн за травень 2017 року, 296,44 грн щомісячно за червень-серпень 2017 року та 330,06 грн щомісячно за вересень-жовтень 2017 року.

Таким чином, колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції в цій частині правильним та законним.

Щодо строку звернення позивача до суду з адміністративним позовом, в аспекті спірних відносин, колегія суддів дійшла висновку, що поняття "грошове забезпечення" і "заробітна плата", які використано у законодавстві, що регулює трудові правовідносини, є рівнозначними, а тому спір охоплюється застосованим у частині 2 статті 233 КЗпП України визначенням "законодавство про оплату праці".

За таких обставин, оскільки КАС України передбачає, що інші закони можуть встановлювати строки звернення до суду, застосуванню в цій справі підлягають саме положення частини першої статті 233 КЗпП України, згідно яких звернення до суду із заявленими позивачем вимогами не обмежується будь-яким строком.

Отже, доводи апеляційної скарги щодо пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду є помилковими.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог за період березня-травня 2016, оскільки підстави та умови для нарахування такої індексації позивачу до червня 2016 року не виникали.

Щодо позовної вимоги про стягнення грошових коштів на користь позивача, то суд першої інстанції правильно врахував ту обставину, що відповідно до ч.1 ст.3 Закону України від 05.06.2012 №4901-VI «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Таким чином, на виконання рішення суду кошти стягуються з державного органу шляхом їх безспірного списання з відповідних рахунків.

Водночас, такий спосіб виконання рішення суду не забезпечить нарахування та сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, який забезпечує права застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до абз.7 п.1 ч.4 Закону України від 08.07.2010 №2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі Закон №2464-VI) платниками єдиного внеску є підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, військові частини та органи, які виплачують грошове забезпечення, допомогу по тимчасовій непрацездатності, допомогу у зв`язку з вагітністю та пологами, допомогу, надбавку або компенсацію відповідно до законодавства для таких осіб.

На підставі абз.2 п.1 ч.1 ст.7 Закону №2464-VI єдиний внесок нараховується для платників, зазначених в абзаці сьомому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму грошового забезпечення кожної застрахованої особи, оплати перших п`яти днів тимчасової непрацездатності, що здійснюється за рахунок коштів роботодавця, та допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги у зв`язку з вагітністю та пологами; допомоги, надбавки або компенсації відповідно до законодавства.

Тому суд вірно зобов`язав відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошове забезпечення у вигляді доплати за службу в нічний час за період березень 2016 року грудень 2017 року, березень 2018 року в сумі 4725,00 грн та індексацію грошового забезпечення за період з 01.06.2016 до 31.10.2017 у сумі 2718,85 грн.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його скасування відсутні, так як суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 04 березня 2022 року.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не має.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 04 березня 2022 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач: Бужак Н.П.

Судді: Костюк Л.О.

Кобаль М.І.