Справа № 160/22113/21
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2022-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

24 червня 2022 року м. Дніпросправа № 160/22113/21

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Чепурнова Д.В.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2021 року (м. Дніпро, суддя Тулянцева I.B.) у справі № 160/22113/21

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, Головного управління Національної гвардії України

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

встановив:

10 листопада 2021 року позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- визнати причини пропуску строку для звернення до суду з позовною заявою за захистом прав та законних інтересів поважними та поновити даний строк;

- визнати протиправним та скасувати п. 3 рішення Головного управління Національної гвардії України № 323/975, затвердженого 22.10.2019 у формі Протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, в частині виплати за інвалідність III групи (пов`язана з проходженням військової служби) у 70-кратному розмірі прожиткового мінімуму громадян - 134470,00 грн.;

- зобов`язати Головне управління Національної гвардії України, Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, як інваліду III групи, внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, у зв`язку з встановленням III групи інвалідності з 07.08.2019, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, з урахуванням проведених виплат, в порядку, передбаченому пп. 3 п. 1 постанови Кабінету міністрів України від 08.09.2015 № 691 «Про особливості призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності резервістам, які безпосередньо брали (беруть) участь в антитерористичній операції», абз. 4 пп. 2 п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 № 499 «Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб».

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2021 року відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі.

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, позивач оскаржив її в апеляційному порядку, посилаючись на порушення норм процесуального права.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що судом першої інстанції порушено встановлений ч. 2 ст. 170 КАС України строк для постановлення ухвали про відмову у відкритті провадження. Достатньою та необхідною правовою підставою для відмови у відкритті провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 170 КАС України є одночасна сукупність наступних умов: тотожність спору (підстави, предмет позову та сторони співпадають); наявність постанови чи ухвали, якими завершено розгляд справи; набрання судовим рішенням в іншій справі законної сили.

Зазначає, що відповідно до рішення у справі 160/4968/20 позовні вимоги за п. 2 полягали у зобов`язанні Головного управління Національної гвардії України, Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, як інваліду III групи, внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, у зв`язку із встановленням III групи інвалідності з 07.08.2019, у розмірі та порядку, передбаченому підпунктом 1 пункту 6 постанови Кабінету міністрів України від 25.12.2013 № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» та підпунктом 4 пункту 2 статті 16, підпунктом «б» статті 16-2 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, на дату встановлення інвалідності, а саме 07.08.2019, з урахуванням проведених виплат.

Предмет та підстави позову у справі 160/4968/20 відрізняються від позовної заяви у справі №160/22113/21, де у п. 4 позовних вимог позивач просить у зобов`язати Головне управління Національної гвардії України, Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, як інваліду III групи, внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, у зв`язку з встановленням III групи інвалідності з 07.08.2019, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, на дату встановлення інвалідності, з урахуванням проведених виплат, в порядку, передбаченому підпунктом 3 пункту 1 постанови Кабінету міністрів України від 08.09.2015 № 691, абзацом 4 підпункту 2 пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 р. № 499, та на що відповідачами надано відмову у перегляді заяви від 26.07.2021 з поставленого питання за №2/21/19-1191 від 25.08.2021, №27/11/3-4-1038 від 12.08.2021. Отже, законні підстави спору у справах №160/4968/20 та №160/22113/21 не співпадають та мають зовсім інший характер.

В порушення вимог ст. 242 КАС України судом першої інстанції належним чином не з`ясовано підстави та предмет позову у цій справі, доводи, якими позивач обґрунтовує свої вимоги та докази, якими їх підтверджує та заперечення, якими відповідач їх спростовує. Встановлення таких обставин на стадії прийняття позовної заяви та відкриття провадження у справі є неможливим.

Разом з тим, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України наявність таких, що набрали законної сили, постанови чи ухвали суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, може бути підставою для закриття провадження у справі.

За таких обставин, висновки суду про наявність підстав для відмови у відкритті провадження у цій справі є передчасними і прийнятими з порушенням норм процесуального права.

Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України надіслала до суду відзив на апеляційну скаргу позивача, у якому просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Позивач надіслав до суду відповідь на відзив, у якому просить суд відмовити у задоволенні відзиву на апеляційну скаргу та задовольнити вимоги апеляційної скарги у повному обсязі. В обґрунтування відповіді на відзив позивач посилається на відсутність передбачених п. 2 ч. 1 ст. 170 КАС України правових підстав для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки позовні вимоги у справі № 160/22113/21 стосуються питання призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги, як інваліду III групи, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, щодо якого судом першої інстанції рішення не приймалося. Водночас у справі № 160/4968/20 розглянуто питання щодо одноразової грошової допомоги, як інваліду III групи, у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ухвалою від 22 листопада 2021 року суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у відкритті провадження у справі відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 170 КАС України, оскільки рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.08.2021 у справі №160/4968/20, яке набрало законної сили, відмовлено у задоволенні позову у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Суд апеляційної інстанції не погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Підстава позову - це ті обставини і норми права, які дозволяють особі звернутися до суду, а предмет позову - це матеріально-правові вимоги позивача до відповідача, стосовно яких він просить ухвалити судове рішення.

Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 5 грудня 2019 року по справі №826/3678/16.

Водночас, Верховний Суд у постанові від 09.10.2018 у справі № 809/487/18 зазначив, що підстави адміністративного позову - це фактичні та юридичні обставини публічно-правового спору, які обґрунтовують можливість подання такого позову, це факти, які відповідно до норм матеріального права вказують на наявність (відсутність) між позивачем та відповідачем спірних правовідносин. Відтак, для встановлення тотожності підстав позову визначальне значення має коло обставин та фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги. Не є зміною підстав адміністративного позову викладення одних і тих же обставин, але в іншій стилістичній формі або із зазначенням обставин, які були відомі заявникові під час подання ним первісної заяви, але були названі ним інакше.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2020 року у справі № 160/4968/20, яке набрало законної сили 02.12.2020, відмовлено позивачу у задоволенні позовних вимог про:

- визнання протиправним та скасувати рішення Головного управління Національної гвардії України № 323/975 затвердженого 22.10.2019 р., виражене у формі Протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум в частині виплати за інвалідність III групи (пов`язана з проходженням військової служби) у 70-кратному розмірі прожиткового мінімуму громадян - 134 470 грн.;

- зобов`язання Головного управління Національної гвардії України, Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, як інваліду III групи, внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, у зв`язку з встановленням III групи інвалідності - третьої, з 07.08.2019 у розмірі та порядку, передбаченому підпунктом 1 пункту 6 постанови Кабінету міністрів України від 25.12.2013 № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» та підпунктом 4 пункту 2 статті 16, підпунктом «б» статті 16-2 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, на дату встановлення інвалідності, а саме 07.08.2019, з урахуванням проведених виплат;

- стягнення з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України кошти у сумі 1344,70 грн.(комісії), до знятої суми у розмірі 133125,30 грн., до необхідної до видачі 134470,00 грн. на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань.

Предметом спору у справі № 160/4968/20 була правомірність рішення Головного управління Національної гвардії України, затвердженого протоколом №323/975 від 22.10.2019, в частині виплатити ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, як інваліду III групи, внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, у зв`язку із встановленням III групи інвалідності, у 70-кратному розмірі прожиткового мінімуму громадян замість 250-кратного розміру прожиткового мінімуму громадян.

Разом з тим, у справі № 160/22113/21 позивач оскаржує рішення Головного управління Національної гвардії України, затверджене протоколом № 323/975 від 22.10.2019, за інших підстав. Так, згідно позовної заяви від 08.11.2021 у справі № 160/22113/21 позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги, як інваліду III групи, внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, у зв`язку з встановленням III групи інвалідності, у 150-кратному розмірі прожиткового мінімуму. Позивач звертався до відповідачів із заявою від 26.07.2021 щодо зміни рішення Головного управління Національної гвардії України №323/975 та виплати позивачу одноразової грошової допомоги у 150-кратному розмірі прожиткового мінімуму. Проте, листами від 12.08.2021 № 27/11/3-4-1038, № 25.08.2021 № 2/21/19-1191 відповідачі повідомили позивачу про відсутність підстав для виплати зазначеної грошової допомоги.

У пункті 4 позовної заяви від 08.11.2021 у справі № 160/22113/21 позивач просить зобов`язати відповідачів призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу, як інваліду III групи, внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, у зв`язку із встановленням III групи інвалідності, у 150-кратному розмірі прожиткового мінімуму, що не було предметом розгляду у справі № 160/4968/20.

Отже, враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про помилковість висновку суду першої інстанції щодо ототожнення зазначених спорів та відмови у відкритті провадження відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 170 КАС України.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Отже, інші доводи сторін не потребують правового аналізу, оскільки не мають вирішального значення.

Відповідно до ст. 320 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є зокрема неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу позивача слід задовольнити частково, скасувати ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 320, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2021 року у справі № 160/22113/21 скасувати.

Справу № 160/22113/21 направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О.М. Панченко

Суддя С.М. Іванов

Суддя Д.В. Чепурнов