Справа № 460/6320/21
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2022-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2022 рокуЛьвівСправа № 460/6320/21 пров. № А/857/2045/22
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Затолочного В.С., Курильця А.Р.

з участю секретаря судового засідання Хомича О.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Прогрес Девелопмент Компані» до Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2021 року (суддя першої інстанції Зозуля Д.П., м. Рівне, повний текст складено 14.12.2021)

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Прогрес Девелопмент Компані» (далі ТОВ «Прогрес Девелопмент Компані») звернулося до суду з позовом до Головного управління ДПС у Рівненській області (далі - ГУ ДПС у Рівненській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень №01 від 24.05.2021 та №01 від 24.05.2021.

Мотивуючи вимоги позову, зазначило, що документально підтверджено факт правомірності формування податкового обліку по господарських операціях з ТОВ «Армідіс» і ТОВ «Аріант Трейдінг». Вказує про реальне здійснення господарських операцій з придбання товару, оскільки відбулися об`єктивні зміни складу активів, товар придбано з метою використання у господарській діяльності. Будь-яка податкова інформація, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів суб`єкта господарювання по ланцюгах постачання, а також податкова інформація надана іншими контролюючими органами, в тому числі і складена з причин неможливості проведення зустрічних звірок, носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального закону. Вказує, що податкова інформація щодо контрагентів по ланцюгу постачання не спростовує реальність господарських операцій між позивачем та його контрагентами, оскільки відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів. Щодо нарахування ПДВ, то в податковій накладній №12 від 30.10.2020 було помилково зазначено мішок цементу як за одну тонну, тому позивач в лютому 2021 року самостійно відкоригував дані в ЄРПН та податковій декларації.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2021 року позовні вимоги було задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Рівненській області № 01 від 24.05.2021 та № 01 від 24.05.2021. Стягнуто на користь ТОВ «Прогрес Девелопмент Компані» за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління ДПС у Рівненській області судові витрати у сумі 14818 гривень 72 коп.

Із таким судовим рішенням не погодився відповідач та подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить його скасувати та прийняти нове про відмову в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що судом при вирішенні спору не було враховано, що контролюючим органом у ході проведення перевірочного аналізу діяльності позивача та його контрагентів та під час проведення перевірки в сукупності було зібрано достатньо доказів неможливості реального здійснення господарських операцій з двома контрагентами ТОВ «Армідіс» та ТОВ «Аріант Трейдінг», по яким позивачем сформовано пакет документів для підтвердження податкового кредиту та валових витрат підприємства. Так, щодо вказаних підприємств відкрито кримінальні провадження за фіктивне підприємництво та ухилення від сплати податків. Отже, податкові зобов`язання нараховані правильно і підстав для скасування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень немає.

Сторони у судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду справи.

Позивач був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду шляхом надіслання повідомлення на номер телефону, зазначений ним у матеріалах справи, вказане повідомлення прийняте ним 07.06.2022 о 16:17 год, що підтверджено телефонограмою.

Відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду шляхом надіслання судової повістки до його Електронного кабінету, судова повістка доставлена до Електронного кабінету відповідача 07.06.2022 о 19:44 год, що підтверджено довідкою про доставку електронного листа.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши письмові докази, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, у період з 01.04.2021 по 21.04.2021 працівниками Головного управління ДПС у Рівненській області було проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «Прогрес Девелопмент Компані» з питань своєчасності, достовірності, повноти: нарахування та сплати податків та зборів, а також питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 14.02.2017 по 31.12.2020, за результатами якої складено акт №2668/17-00-07-01/41150966 від 28.04.2021.

Згідно висновків акту перевіркою встановлено:

1) порушення вимог п. 44.1, п. 44.2 ст. 44, пп. 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI, п. 5 П(с)БО 11 Зобов`язання , затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.01.2000 №20 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11.02.2000 за №85/4306, п. 5 П(с)БО 15 Дохід, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 №290 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.12.1999 за №860/4153, ТОВ «Прогрес Девелопмент Компані» занижено дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку у декларації з податку на прибуток, а також не віднесено до складу інших доходів та не відображено в рядку 2240 Звіту про фінансові результаті) (форма № 2) дохід від безоплатно одержаних оборотних активів на загальну суму 5 058 419 грн, що призвело до заниження податку на прибуток за 2020 рік на суму 910 515 грн.

2) порушення вимог пп. 198.1, п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VІ, внаслідок неправомірного визначення податкового кредиту у розмірі 61 920 грн., що призвело до завищення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 21 декларації) за жовтень 2020 року у розмірі 16 695 грн та заниження податку на додану вартість, що підлягає сплаті до державного бюджету (показник рядка 18 Декларації) у розмірі 61 920 грн, в тому числі за жовтень 2020 року у розмірі 45 225 грн та за грудень 2020 року у розмірі 16 695 грн.

24 травня 2021 року ГУ ДПС у Рівненській області прийнято:

1. податкове повідомлення-рішення №01, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток в розмірі 910 515 грн,

2. податкове повідомлення-рішення №01, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 77 400 грн, з яких 61 920 грн. - за податковими зобов`язаннями та 15 480 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про протиправність вказаних податкових повідомлень-рішень з таких підстав.

Як видно з акту перевірки, відповідач дійшов висновку про заниження позивачем податку на прибуток з огляду на заниження ТОВ «Прогрес Девелопмент Компані» показників у рядку 01 Декларацій Дохід від будь-якої (діяльності (за вирахуванням непрямих податків) на суму 5 058 419 грн. за 2020 рік. Контролюючий орган вказав на документальне лише оформлення операцій із придбання субпідрядних робіт у жовтні 2020 року від ТОВ «АРМІДІС» на суму без ПДВ 1951434 грн (крім того ПДВ 390287 грн) та у грудні 2020 року від ТОВ «Аріант Трейдінг» на суму без ПДВ 3 106 985 грн (ПДВ 621397 грн). При цьому вказав на неможливість реального виконання господарських операцій, з огляду на відсутність у контрагентів позивача можливості надання та реалізації вищевказаних робіт (послуг) по капітальному і поточному ремонту. Тому, як вважає відповідач, безоплатно отримані активи (ТМЦ, БМР та ін.) вартістю 5 058 419 грн є доходом у розумінні п.5 П(С)БО 15 Дохід .

Такі висновки контролюючого органу не відповідають нормам чинного законодавства та дослідженим судом доказам , виходячи з такого.

Згідно з абз. 1 та абз. 2 п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

За визначенням, наведеним у ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

наліз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням має дві обов`язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

Господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

За змістом ч. 1 та ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Тобто, для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 05.11.2019 по справі №804/1571/15, за умови реального здійснення платником податку господарської операції з придбання товарів (робіт, послуг), яка призвела до об`єктивної зміни складу активів такого платника, придбання такого товару (робіт, послуг) з метою використання у господарській діяльності, наявності первинних документів, які підтверджують понесені витрати, платник податку має право на віднесення таких витрат до витрат, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування.

ТОВ «Прогрес Девелопмент Компані» підтвердило факт отримання послуг від ТОВ «Армідіс» і ТОВ «Аріант Трейдінг» належними та допустимими доказами, що описані в акті перевірки та надані до матеріалів справи, а саме: договором субпідряду №3/08 від 01.09.2020, договором субпідряду №18/09-20 від 01.09.2020, договором субпідряду №4/10 від 15.10.2020, договором субпідряду №826 від 21.07.2020, договором субпідряду №8/03 від 01.09.2020, договором субпідряду №8 від 25.11.2020, договором субпідряду №2/10 від 07.10.2020, договором субпідряду №23/08 від 20.08.2020, договором субпідряду №10 від 21.12.2020, договором субпідряду №1/10 від 15.10.2020, платіжними дорученнями №806 від 23.04.2021, №818 від 30.04.2021, №790 від 12.04.2021, податковими накладними №36 від 29.12.2020, №42 від 18.12.2020, №3 від 12.10.2020, №2 від 12.10.2020, №1 від 27.10.2020, №40 від 29.12.2020, №38 від 29.12.2020, №37 від 29.12.2020, №43 від 17.12.2020, №32 від 16.12.2020, №30 від 16.12.2020, №35 від 29.12.2020, №29 від 16.12.2020, №39 від 29.12.2020, №31 від 16.12.2020, №34 від 16.12.2020, №33 від 16.12.2020, довідками про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за жовтень-грудень 2020 року, акти приймання виконаних будівельних робіт за жовтень-грудень 2020 року та підсумковими відомостями ресурсів за жовтень-грудень 2020 року, оборотно-сальдовими відомостями по рахунку 631 за червень 2020-грудень 2020 року, картками рахунку 631 за жовтень 2020 року та за грудень 2020 року.

Також для підтвердження потенційної можливості здійснення господарських операцій за укладеними з вказаними вище контрагентами було надано суду і досліджено судом у позивачем надано ліцензію на виконання будівельних робіт №72-Л від 28.11.2018, видану для ТОВ «Ардіміс» , витяг з реєстру платників ПДВ щодо ТОВ «Ардіміс», ліцензію на виконання будівельних робіт №6-Л від 06.02.2019 у, видану ТОВ «Аріант Трейдінг», витяг з реєстру платників ПДВ щодо ТОВ «Аріант Трейдінг».

Факт оплати виконаних робіт також підтверджено платіжним дорученням №835 від 31.05.2021 про перерахування ТОВ «Ардіміс» 100000 грн, платіжним дорученням №818 від 30.04.2021 про оплату ТОВ «Аріант Трейдінг» 50000 грн, платіжним дорученням №906 від 23.04.2021 про оплату ТОВ «Аріант Трейдінг» 100000 грн, платіжним дорученням №790 від 12.04.2021 про оплату ТОВ «Аріант Трейдінг» 150 000 грн.

Також на підтвердження факту використання у своїй господарській діяльності для отримання прибутку позивач надав договір №22-12-20/2 від 22.12.2020 про виконання робіт з капітального ремонту (з додатками), договір субпідряду №21-Б/1 від 22.07.2020 (з додатками), договір №826 від 21.07.2020 підряду на виконання робіт (з додатками), договір №1193 від 27.11.2020 підряду на виконання робіт (з додатками), договір №591 від 08.12.2020 підряду на виконання робіт (з додатками), договір №362 від 26.08.2020 підряду на виконання робіт (з додатками), договір №13-10-20/1 від 13.10.2020 про надання послуг (з додатками), договір №825 від 20.07.2020 підряду на виконання робіт (з додатками), договір №820 від 15.07.2020 підряду на виконання робіт (з додатками), договір №883 від 12.08.2020 підряду на виконання робіт (з додатками), договір №561 від 27.11.2020 підряду на виконання робіт (з додатками), договір №349 від 31.07.2020 підряду на виконання робіт (з додатками), укладені із замовниками таких робіт.

Слід зазначити, що контролюючий орган також не заперечує самого факту використання отриманих позивачем від ТОВ «Армідіс» і ТОВ «Аріант Трейдінг» робіт у господарській діяльності позивача, що узгоджується з всіма даними податкового та бухгалтерського обліку.

При цьому доводи апелянта зводяться виключно до відсутності у вказаних підприємств потенційної можливості надавати такі послуги, виконувати роботи.

Апеляційний суд з цього приводу зазначає, що як зазначено в постанові Верховного Суду від 12.11.2019 по справі за №802/31/17-а, будь-яка податкова інформація, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів суб`єкта господарювання по ланцюгах постачання, а також податкова інформація надана іншими контролюючими органами, в тому числі і складена з причин неможливості проведення зустрічних звірок, носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону. Посилання контролюючого органу на наявність актів про неможливість проведення зустрічних звірок контрагентів, як критерій оцінки реальності господарських операцій, є безпідставними оскільки, під час складення актів про неможливість проведення звірок будь-які первинні документи платника податків не використовувались та не аналізувались, а отже оформлення вказаних актів з відображенням в них окремих відомостей, не відповідають критерію юридичної значимості, а отже не є належними доказами в розумінні процесуального Закону. Крім того, така інформація сама по собі не доводить наявності податкових правопорушень на які посилається контролюючий орган.

У даному випадку жодних зустрічних звірок не проводилось.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі №П/811/3228/14, норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування об`єкта оподаткування податком на прибуток, витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагентів за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагентів та злагодженість дій між ними.

Такі ж висновки сформовані у постанові Верховного Суду від 02 квітня 2019 року у справі №826/6245/18, а саме: не підтвердження операцій за ланцюгом постачання, так само як і податкова інформація про інші порушення податкової дисципліни, допущені контрагентом платника податків або третіми особами у відносинах з контрагентом, не є свідченням нереальності господарських операцій, за умови їх підтвердження належними і допустимими первинними документами, як підставами формування бухгалтерського обліку.

У постанові від 13 жовтня 2020 року у справі №0340/1408/18 Верховний Суд зазначив, що виходячи з принципу індивідуального застосування відповідальності за порушення правил оподаткування, негативні наслідки, зокрема, у вигляді позбавлення права на формування витрат, які враховуються при визначенні фінансового результату, та права на податковий кредит, можуть бути застосовані саме до того платника податків, який їх припустився, а не до іншої особи.

Також норми податкового законодавства не визначають певний обсяг матеріальних та/чи трудових ресурсів у платника податків при здійсненні господарської діяльності як критерій правового статусу платника податків щодо отримання податкової преференції чи наміру платника податків отримати певний результат від здійснення господарської операції (підприємницької діяльності).

Саме собою невиконання контрагентами своїх податкових обов`язків не можуть бути безумовним свідченням відсутності ділової мети та/або обізнаність платника податків із протиправним характером діяльності його контрагентів та відповідно недостовірності задекларованих даних податкового обліку платника податків.

При цьому, визначальним для вирішення спорів про наявність податкових наслідків за результатами вчинення господарських операцій є дослідження сукупності обставин та первинних документів, які можуть як підтверджувати, так і спростовувати реальність господарських операцій. Ні наявна у контролюючого органу податкова інформація, ні відсутність у контрагента достатньої кількості основних засобів та трудових ресурсів самі по собі дійсно не є самостійними підставами для висновку про нереальність господарських операцій. Водночас, у сукупності з іншими обставинами справи наявність або відсутність недоліків у первинних документах може свідчити на спростування або підтвердження позиції контролюючого органу.

Верховний Суд у постанові від 09 жовтня 2019 року у справі №826/16601/18 зазначив, що не може свідчити про відсутність адміністративно-господарських можливостей на виконання взятих на себе зобов`язань посилання податкового органу на відсутність достатньої кількості штатних одиниць, оскільки наведені обставини не позбавляють суб`єкта господарювання можливості здійснювати посередницьку діяльність, залучати виробничі та трудові ресурси інших суб`єктів господарювання для виконання зобов`язань по укладених ним договорах.

Тобто, норми податкового законодавства не ставлять у залежність право платника на формування витрат та податкового кредиту від дотримання податкової дисципліни його контрагентом - постачальником товару (послуг). Порушення постачальником товару (послуг) вимог податкового законодавства не може бути підставою для позбавлення іншого платника - покупця товару (послуг) права на формування витрат та податкового кредиту, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про його обізнаність щодо протиправної податкової поведінки контрагента та про злагодженість дій між ними.

Також норми податкового законодавства не визначають певний обсяг матеріальних та/чи трудових ресурсів у платника податків при здійсненні господарської діяльності як критерій правового статусу платника податків щодо отримання податкової преференції у формі податкового кредиту чи наміру платника податків отримати певний результат від здійснення господарської операції (підприємницької діяльності).

Так, щодо відсутності трудових ресурсів, Верховний Суд у постанові від 07 серпня 2018 року по справі №808/760/16 зазначив, що такі обставини не виключають можливості реального виконання ними господарських операцій та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу). Основні та транспортні засоби можуть перебувати в постачальника на праві оренди або лізингу.

Слід також відзначити, що контрагенти позивача на момент здійснення господарських операцій та реєстрації податкових накладних належним чином зареєстровані у ЄДР та зареєстровані платниками ПДВ, установчі документи зазначених контрагентів на момент здійснення господарських операцій з позивачем не були визнані недійсними.

Як підтверджено матеріалами справи, отримання та оприбуткування платником податків придбаних у контрагентів послуг підтверджується даними бухгалтерського обліку і первинними документами, що не заперечується і самим апелянтом.

Факт використання у господарській діяльності ТОВ «Прогрес Девелопмент Трейдінг» придбаних послуг також підтверджено матеріалами справи і не спростовано апелянтом.

Отже, суд першої інстанцій дійшов правильного висновку, що господарські операції між ТОВ «Прогрес Девелопмент Компані» та його контрагентами були здійснені в межах їх господарської діяльності, сторони переслідували ділову мету при їх здійсненні та понесли зміни майнового стану, що, в свою чергу, вказує на реальне настання для ТОВ «Прогрес Девелопмент Компані» правових наслідків, обумовлених відповідними правочинами.

Висновки відповідача про нереальність господарських операцій позивача базуються виключно на припущеннях, не підтверджені жодними належними та допустимими доказами і фактично повністю спростовуються первинними документами.

За таких обставин, спростовуються висновки акту перевірки про неправомірне заниження податку на прибуток за 2020 рік на суму 910 515 грн.

Крім того, надаючи правову оцінку доводам податкового органу щодо наявності кримінальних проваджень, фігурантами яких є посадові особи ТОВ «АРМІДІС», ТОВ «Аріант Трейдінг», апеляційний суд зазначає, що на час розгляду даної адміністративної справи не існує жодного обвинувального вироку суду в межах вказаних кримінальних проваджень.

У свою чергу, формальне посилання фіскального органу на існування досудового розслідування в межах кримінального провадження не може бути підставою для висновків щодо нереальності здійснення господарських операцій між позивачем та контрагентами.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 16 грудня 2021 року в справі № 200/13279/19-а.

Щодо донарахування податку на додану вартість апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно акта перевіркою правомірності визначення податкового кредиту за період з 14.02.2017 по 31.12.2020 встановлено його завищення за жовтень 2020 року у розмірі 61 920 грн.

Так, як зазначено в акті перевірки, ТОВ «Прогрес Девелопмент Компані» у жовтні 2020 року придбано у ПП «Альфа Сек`юріті» цементу ПЦ/БК-400 в мішках по 25 кг в кількості 120 мішків по ціні 120 грн без ПДВ на суму 14 400 грн та ПДВ 2 880 грн згідно видаткової накладної №РН-0000021 від 30.10.2020. Згідно даних єдиного реєстру податкових накладних встановлено придбання у ПП «Альфа Сек`юріті» цементу ПЦ/БК-400 в мішках по 25 кг в кількості 120 мішків по ціні 2 700 грн без ПДВ на суму 324 000 грн та ПДВ 64 800 грн згідно зареєстрованої 12.11.2020 податкової накладної №12 від 30.10.2020. В додатку №5 Розшифровки податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів до декларації з ПДВ за жовтень 2020 року (реєстраційний № від 17.11.2020), по ПП «Альфа Сек`юріті» відображено обсяг постачання у розмірі 1 078 812,3 грн. та ПДВ 215 762,46 грн. Отже, контролюючий орган дійшов висновку, що ТОВ «Прогрес Девелопмент Компані» завищено податковий кредит за жовтень 2020 року у розмірі 61 920 грн, чим порушено п. 198.1 п. 198.3 ст.198 Податкового Кодексу України від 2 грудня 2010 року №2755-VІ.

Разом з тим, факт завищення податкового кредиту спростовується тим, що позивачем помилково в первинних документах було відображено мішок цементу замість за однієї тонни. Відповідну помилку в ЄРПН було відкориговано позивачем самостійно в лютому 2021 року, що підтверджено розрахунком коригування кількісних і вартісних показників №8 від 26.02.2021 до податкової накладної №12 від 30.10.2020, податковою накладною №12 від 30.10.2020 та податковою декларацією з ПДВ за лютий 2021 року.

Апелянт вказані факти не спростовує.

Отже, суд першої інстанцій дійшов вірного висновку про безпідставність нарахування позивачу податкових зобов`язань з ПДВ в сумі 77 400 грн.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про протиправність оскаржуваних повідомлень-рішень і підставність заявлених позовних вимог.

За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку про те, що суд першої інстанції вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, при цьому судом були повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки аргументам учасників справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Враховуючи, що апеляційний суд залишає в силі рішення суду першої інстанції, то в силу вимог частини шостої статті 139 КАС України судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2021 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. О. Большакова
судді В. С. Затолочний
А. Р. Курилець
Повне судове рішення складено 30.06.2022.