Справа № 440/1792/22
Суддя: С.С. Сич
Дата ухвалення: 2022-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2022 року м. ПолтаваСправа № 440/1792/22

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сич С.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (надалі - ГУ ПФУ в Полтавській області), Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (надалі - ГУ ПФУ в Дніпропетровській області), у якій просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 10.11.2021 № 51 про відмову ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у призначенні пенсії за віком;

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області від 16.11.2021 №51 про відмову ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у призначенні пенсії за віком;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області призначити пенсію ОСОБА_1 за віком, зарахувавши до страхового стажу період її навчання в ОПУ при Кустанайському КСК з 01.09.1976 по 01.09.1977, та призначити пенсію за віком з моменту звернення до Пенсійного фонду України.

Позовна заява зареєстрована канцелярією суду 31 січня 2022 року за №7949/22.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 звернулася до пенсійного органу із двома заявами про призначення пенсії за віком. Однак, оскаржуваними рішеннями від 10.11.2021 №51 та від 16.11.2021 №51 пенсійними органами відмовлено у призначенні позивачу пенсії за віком. Позивач вважає, що відповідачами протиправно не зараховано в страховий стаж період навчання в ОПУ при Кустанайському КСК з 01.09.1976 по 01.09.1977, та, як наслідок, оскаржуваними рішеннями протиправно відмовлено у призначенні пенсії.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2022 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №440/1792/22, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), витребувано докази від відповідачів та встановлено строк для їх надання до суду.

04 квітня 2022 року до суду надійшов відзив ГУ ПФУ в Полтавській області /а.с. 67-69/, у якому представник відповідача ГУ ПФУ в Полтавській області просить відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що позивач звернулася із заявами від 05.11.2021 та від 11.11.2021 про призначення пенсії та пакетом документів до ГУ ПФУ в Полтавській області. За правилом екстериторіальності заяву позивача від 05.11.2021 передано на розгляд до ГУ ПФУ в Харківській області, за результатами якого ГУ ПФУ в Харківській області прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії №51 від 10.11.2021. Заяву позивача від 11.11.2021 передано на розгляд до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, за результатами якого ГУ ПФУ в Дніпропетровській області прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії № 51 від 16.11.2021. Пояснює, що ГУ ПФУ в Полтавській області не приймало оскаржуваних рішень.

12 квітня 2022 року до суду надійшов відзив ГУ ПФУ в Дніпропетровській області /а.с. 92-96/, у якому представник відповідача ГУ ПФУ в Дніпропетровській області просить відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що 11.11.2021 позивач звернулася до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком, за результатами розгляду якої позивачу відмовлено в призначенні пенсії, оскільки необхідний страховий стаж, визначений статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування для призначення пенсії за віком, становить 28 років, тоді як страховий стаж ОСОБА_1 складає 27 роки 2 місяці 23 дні, у зв`язку з чим на підставі статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2022 року залучено до участі у справі №440/1792/22 як другого відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (надалі - ГУ ПФУ в Харківській області), витребувано від відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області докази та встановлено строк для їх надання до суду.

09 червня 2022 року до суду надійшов відзив ГУ ПФУ в Харківській області /а.с. 113-114/, у якому представник відповідача ГУ ПФУ в Харківській області просить відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що ОСОБА_1 звернулася до ГУ ПФУ в Полтавській області із заявою про призначення пенсії 05.11.2021. За принципом екстериторіальності був визначений структурний підрозділ Пенсійного фонду України, який сформував атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення) та електронну пенсійну справу, а саме - ГУ ПФУ в Харківській області, яке за наслідками розгляду заяви позивача від 10.11.2021 прийняло рішення №51 від 05.11.2021 про відмову у призначені пенсії. Пояснює, що відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» для призначення пенсії за віком з 01.01.2021 мають право особи після досягнення 60 років та за наявності страхового стажу не менше 28 років. Страховий стаж позивача складає 26 років 01 місяць 14 днів. За результатами розгляду наданих документів не зараховано період навчання в ОПУ при Кустанайському КСК з 01.09.1976 по 01.09.1977, оскільки у трудовій книжці не зазначена підстава закінчення навчання (дата та номер наказу, дата рішення кваліфікаційної комісії). Вказує, що для зарахування періоду навчання необхідно надати документ про навчання (диплом, атестат, свідоцтво) або уточнюючу довідку з навчального закладу.

27 червня 2022 року до суду від ГУ ПФУ в Полтавській області надійшли додаткові документи з електронної пенсійної справи ОСОБА_1 /а.с. 133-144/.

Справу розглянуто судом за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі частини 4 статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дослідивши письмові докази і письмові пояснення сторін, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини та спірні правовідносини.

05.11.2021 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , звернулася до ГУ ПФУ в Полтавській області із заявою про призначення пенсії за віком, що зареєстрована за №1637 /а.с.71, 74, 135/, та з пакетом документів, перелік яких наведено у розписці-повідомленні та копії яких містяться у матеріалах справи.

Відповідно до положень пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 в редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 №13-1 (далі - Порядок №22-1, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

З урахуванням принципу екстериторіальності заяву ОСОБА_1 від 05.11.2021 та поданий пакет документів в електронному вигляді передано на розгляд до ГУ ПФУ в Харківській області.

10.11.2021 за результатами розгляду вказаної заяви ОСОБА_1 ГУ ПФУ в Харківській області прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії №51 /а.с. 40, 72/, яким вирішено відмовити в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

В обґрунтування вказаного рішення зазначено, що за доданими документами до страхового стажу не зарахований період навчання в ОПУ при Кустанайському КСК із 01.09.1976 по 01.09.1977, оскільки в трудовій книжці не зазначена підстава закінчення навчання (дата та номер наказу, дата рішення кваліфікаційної комісії). Дата, з якої особа матиме право на пенсійну виплату: 05.09.2024.

11.11.2021 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , звернулася до ГУ ПФУ в Полтавській області із заявою про призначення пенсії за віком, що зареєстрована за №1697 /а.с.73, 136-137/, та з пакетом документів, перелік яких наведено у розписці-повідомленні та копії яких містяться у матеріалах справи.

З урахуванням принципу екстериторіальності заяву ОСОБА_1 від 11.11.2021 та поданий пакет документів в електронному вигляді було передано на розгляд до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області.

16.11.2021 за результатами розгляду вказаної заяви ОСОБА_1 ГУ ПФУ в Дніпропетровській області прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії №51 /а.с. 41/, яким вирішено відмовити в призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного стажу.

В обґрунтування вказаного рішення зазначено, що пенсійний вік, визначений статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", становить 60 років. Дата народження позивача: ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вік позивача 60 років 2 місяці 7 днів. Необхідний страховий стаж визначений статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" становить 28 років. Страховий стаж позивача складає 27 років 2 місяці 23 дні.

Позивач не погодився з рішенням ГУ ПФУ в Харківській області від 10.11.2021 № 51 та з рішенням ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 16.11.2021 №51 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком та звернувся до суду даним позовом.

Надаючи правову оцінку оскаржуваним рішенню ГУ ПФУ в Харківській області від 10.11.2021 №51 та з рішенню ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 16.11.2021 №51, суд дійшов таких висновків.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 6 частини 1 статті 92 Конституції України визначено, що основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Призначення і виплата пенсії в Україні здійснюється згідно із Законом України від 09.07.2003 р. №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (надалі - Закон № 1058-IV), іншими законами і нормативно-правовими актами та міжнародними договорами (угодами), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.

Закон №1058-IV визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

За приписами частини 1 статті 9 Закону № 1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

За змістом частини 1 статті 26 Закону №1058 особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.

Таким чином, для призначення пенсії за віком позивач на час звернення із заявою про призначення пенсії за віком мав досягти 60 років та мати страховий стаж не менше 28 років.

На час звернення із заявами про призначення пенсії за віком від 05.11.2021 та від 11.11.2021 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 /а.с. 9/, досягла 60 років. Про це спору між сторонами немає.

Підставою для відмови у призначенні пенсії за віком, оформленої рішенням ГУ ПФУ в Харківській області від 10.11.2021 №51 /а.с. 40, 72/ стало не зарахування до страхового стажу періоду навчання в ОПУ при Кустанайському КСК із 01.09.1976 по 01.09.1977, оскільки в трудовій книжці не зазначена підстава закінчення навчання (дата та номер наказу, дата рішення кваліфікаційної комісії).

У цьому рішенні також зазначено, що дата, з якої особа матиме право на пенсійну виплату: 05.09.2024.

Проте, пенсійний орган не здійснив розрахунку стажу позивача та у оскаржуваному рішенні не зазначив, який саме страховий стаж має ОСОБА_1 на час звернення із заявою про призначення пенсії за віком, зазначивши виключно про не зарахування до страхового стажу періоду навчання в ОПУ при Кустанайському КСК із 01.09.1976 по 01.09.1977.

Відповідно до частини 3 статті 24 №1058-IV страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Якщо сума сплачених за відповідний місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є меншою, ніж мінімальний страховий внесок, цей період зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови здійснення в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду, відповідної доплати до суми страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати на дату здійснення доплати, таким чином, щоб загальна сума сплачених коштів за відповідний місяць була не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

22.10.2021 між ГУ ДПС у Полтавській області та ОСОБА_2 укладено договір про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (одноразова сплата єдиного внеску) /а.с. 34-35/, за умовами якого за умови виконання ОСОБА_2 умов цього договору, вона має право на врахування страхового стажу при призначення пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Згідно з пунктами 2, 3 цього договору строна-2 (позивач) сплачує єдиний внесок за попередній період з 01.01.2021 по 31.05.2021. Єдиний внесок за попередній період, з урахуванням коефіцієнта 2, становить 13200,00 грн. і сплачується на рахунок UA3021631.

ОСОБА_2 сплачено на рахунок НОМЕР_1 кошти в сумі 13200,00 грн., що підтверджується квитанцією АТ "ПриватБанк" №0.0..1 від 27.10.2021 /а.с. 37/ та подано до контролюючого органу 02.11.2021 звіт про суми добровільних внесків, передбачених договором про добровільну участь, які підлягають сплаті, та суми доплати за 2021 рік від 02.11.2021, у якому зазначено про проведення нарахування на січень, лютий, березень, квітень, травень 2021 року /а.с. 36/.

Разом з тим, ГУ ПФУ в Харківській області при прийнятті рішення від 10.11.2021 №51 /а.с. 40, 72/ не врахувало наведених вище обставин та не зарахувало позивачу страховий стаж у кількості п`яти місяців у зв`язку зі здійсненням одноразової сплати страхових внесків на підставі договору про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (одноразова сплата єдиного внеску) від 22.10.2021.

Як не зазначило у підстав такого не зарахування.

Підставою для відмови у призначенні пенсії за віком, оформленої рішенням ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 16.11.2021 №51 /а.с. 41/, стала наявність страхового стажу у позивача 27 років 2 місяці 23 дні замість 28 років.

При цьому, пенсійним органом 11.11.2021 здійснено умовний розрахунок стажу ОСОБА_1 , згідно якого страховий стаж позивача з урахуванням перетину періодів становить 27 років 2 місяці 23 дні /а.с. 134/, тобто зазначений у розрахунку страховий стаж відповідає тому, який вказаний ГУ ПФУ в Дніпропетровській області у своєму рішенні від 16.11.2021 №51.

Вказаним розрахунком від 11.11.2021 підтверджено ГУ ПФУ в Дніпропетровській області при розрахунку страхового стажу позивача не враховано період навчання ОСОБА_1 в ОПУ при Кустанайському КСК з 01.09.1976 по 01.09.1977 (запис №1 трудової книжки ОСОБА_1 ) /зворот а.с. 81, а.с. 134/.

Отже, при прийнятті оскаржуваних рішень відповідачами ГУ ПФУ в Харківській області та ГУ ПФУ в Дніпропетровській області не було зараховано до страхового стажу ОСОБА_1 період навчання ОСОБА_1 в ОПУ при Кустанайському КСК з 01.09.1976 по 01.09.1977 (запис №1 трудової книжки ОСОБА_1 ) /зворот а.с. 81/.

Слід зазначити, що в рішенні ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 16.11.2021 №51 та у відзиві ГУ ПФУ в Дніпропетровській області на позовну заяву ГУ ПФУ в Дніпропетровській області не зазначено підстав не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду навчання в ОПУ при Кустанайському КСК з 01.09.1976 по 01.09.1977 (запис №1 трудової книжки ОСОБА_1 ).

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

За змістом частини 1 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з частиною 2 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до частини 4 статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно з пунктом д частини 3 статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи, що дає право на пенсію, зараховується час навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-ХІІ встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі Порядок № 637).

Пунктом 1 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Таким чином, страховий стаж підтверджується записами у трудовій книжці, і лише у випадку їх відсутності встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, навчання та архівними установами.

Згідно з пунктом 8 Порядку №637 час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання. За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження часу навчання приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.

Згідно із Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України та Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58 (зареєстровано у Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за № 110; надалі - Інструкція), до трудових книжок за місцем роботи вносяться окремим рядком з посиланням на дату, номер та найменування відповідних документів, зокрема, запис про час навчання у професійних навчально-виховних закладах та інших закладах у навчально-курсових комбінатах (центрі, пункті тощо) (пункт 2.19 Інструкції).

Згідно з пунктами 2.2, 2.3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20 липня 1974 року №162 (далі - Інструкція №162/, заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого терміну з дня прийому на роботу.

До трудової книжки вносяться, зокрема, відомості про працівника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: нагородження орденами і медалями, присвоєння почесних звань; заохочення за успіхи в роботі, що застосовуються трудовим колективом, а також нагородження і заохочення, передбачені правилами внутрішнього трудового розпорядку і статутами про дисципліну; інші заохочення відповідно до чинного законодавства.

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою записи про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

За приписами пункту 2.15 Інструкції №162 студентам, учням, аспірантам і клінічним ординаторам, які мають трудові книжки, навчальний заклад (наукова установа) вносить запис про час навчання на денних відділеннях (у тому числі підготовчих) вищих та середніх спеціальних навчальних закладах, в партійних школах і школах профруху. Підставою для таких записів є накази навчального закладу (наукової установи) про зарахування на навчання та про відрахування із числа студентів, учнів, аспірантів клінічних ординаторів.

Відповідно до п.п. "в" пункту 2.16 Інструкції №162 в трудові книжки за місцем роботи вносяться окремим рядком з посиланням на дату, номер та найменування відповідних документів наступних документів такі записи: про час навчання у вищих та середніх спеціальних навчальних закладах (включаючи і час праці у студентських загонах, на виробничій практиці і при виконанні науково-дослідницької госдоговірної тематики), партійних школах, школах профруху в про час прибування в аспірантурі клінічній ординатурі, крім випадків, зазначених в п. 2.15 цієї Інструкції.

Отже, обов`язок щодо внесення відповідного запису до трудової книжки покладався на адміністрацію підприємства за місцем роботи у разі, якщо працівник не мав трудової книжки до навчання, та на навчальний заклад (наукову установу), якщо студент, учень, аспірант чи клінічний ординатор на час навчання мали трудову книжку.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що у трудовій книжці ОСОБА_1 міститься запис №1, тобто позивач до навчання не мала трудової книжки, про те, що у період із 01.09.1976 по 01.09.1977 ОСОБА_1 навчалася в ОПУ при Кустанайському КСК, наказ 36 від 01.09.1976 /зворот а.с. 81/.

Позивачем надано до суду засвідчену копію робочого свідоцтва, виданого Кустанайським камвольно-суконним комбінатом ОСОБА_3 27.08.1977 по спеціальності "мотальщиця 3 розряду" /а.с. 17/.

Прізвище " ОСОБА_4 " на " ОСОБА_5 " змінено позивачем 26.12.1980 на підставі свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 /а.с. 16/.

Згідно архівної довідки Управління інформатизації, надання державних послуг і архівів Акимата Костанайської області КДУ "Державний архів Костанайської області" №Б-2 від 18.08.2021 в документах по особовому складу неповного архівного фонду Акціонерного товариства "КОТЕКС" по Кустанайському камвольно-суконному комбінату ім. ХХІІІ з`їзду КПСС маються: запис в особовій картці форми Т-2 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про те, що наказом №36 зарахована учнем ОПУ з 01 вересня 1976 року, навчання в ОПУ за спеціальністю "мотальщиця" з 01 вересня 1976 року по 01 вересня 1977 року; наказ №96-к від 08 вересня 1977 року, яким ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прийнята з 01 вересня 1977 року мотальщицею 3 розрада в приготовчий цех ткацького виробництва; записка про звільнення (має силу наказу) №1510 від 05 вересня 1978 року, якою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мотальщиця приготовчого цеха ткацького виробництва, звільнена за власним бажанням з 24 серпня 1978 року /а.с. 85/.

Верховний Суд неодноразово висловлював правову позицію, викладену, зокрема, у постановах від 28 лютого 2018 року у справі № 428/7863/17 та від 16 квітня 2020 року у справі №159/4315/16-а про те, що певні недоліки в заповненні трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії. Відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи організації, і не може мати негативні наслідки для особи, яка звернулася за пенсією.

Однією з підстав для призначення пенсії за віком є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

ГУ ПФУ в Харківській області та ГУ ПФУ в Дніпропетровській області не врахували, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах (проходження навчання), а не правильність записів у трудовій книжці.

Верховним Судом в постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а викладено правову позицію, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

ЄСПЛ також наголошує на особливій важливості принципу "належного урядування", зокрема, у справі "Лелас проти Хорватії" (заява № 55555/08) - держава, чиї органи влади не дотримувалися своїх власних внутрішніх правил та процедур, не повинна отримувати вигоду від своїх правопорушень та уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи, особливо якщо при цьому немає жодного іншого приватного інтересу" (пункт 74).

Відповідачами не надано до суду доказів на спростування факту навчання ОСОБА_1 в ОПУ при Кустанайському КСК у період із 01.09.1976 по 01.09.1977.

Підсумовуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що не зазначення у трудовій книжці позивача реквізитів наказу про закінчення навчання, з урахуванням наявності у позивача робочого свідоцтва, виданого Кустанайським камвольно-суконним комбінатом ОСОБА_3 /а.с. 17/, та архівної довідки Управління інформатизації, надання державних послуг і архівів Акимата Костанайської області КДУ "Державний архів Костанайської області" №Б-2 від 18.08.2021, не може бути підставою для органів пенсійного фонду для не зарахування періоду навчання позивача з 01.09.1976 по 01.09.1977 до страхового стажу позивача.

Зважаючи на встановлені обставини справи та наведені вище норми права, якими врегульовані спірні відносини, суд дійшов висновку, що рішення ГУ ПФУ в Харківській області від 10.11.2021 № 51 та рішення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 16.11.2021 №51 прийняті відповідачами не на підставі та не у спосіб, що визначені Конституцією та законодавством України, та без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішень, тобто необґрунтовано, а тому є протиправними та підлягають скасуванню.

Враховуючи, що заява позивача про призначення пенсії від 05.11.2021 надіслана на розгляд за принципом екстериторіальності та була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області та за результатами розгляду цієї заяви оскаржуване рішення від 10.11.2021 №51 прийнято саме Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області, а не Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області, суд з урахуванням частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 10 листопада 2021 року № 51 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 05 листопада 2021 року з урахуванням висновків суду, а також визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 16 листопада 2021 року №51 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 11 листопада 2021 року з урахуванням висновків суду.

Похідна позовна вимога про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області призначити пенсію ОСОБА_1 за віком, зарахувавши до страхового стажу період її навчання в ОПУ при Кустанайському КСК з 01.09.1976 по 01.09.1977, та призначити пенсію за віком з моменту звернення до Пенсійного фонду України, задоволенню не підлягає, оскільки ГУ ПФУ в Полтавській області не розглядав заяв ОСОБА_1 про призначення пенсії від 05.11.2021 та від 11.11.2021 та не приймав оскаржуваних у цій справі рішень.

Також суд враховує, що завданням адміністративного судочинства, відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За змістом вказаної правової норми, адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями визначеними статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з Рекомендацією Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Такий спосіб захисту, як зобов`язання прийняти конкретне рішення, як і будь-які інші способи захисту, застосовується лише за наявності необхідних підстав, з урахуванням фактичних обставин справи.

Так, частиною 4 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У спірних відносинах відповідачі ГУ ПФУ в Харківській області та ГУ ПФУ в Дніпропетровській області не реалізували своїх повноважень, оскільки належним чином не розглянули та не надали повної оцінки поданим позивачем документам.

Надання оцінки обставинам, які не були предметом розгляду пенсійними органами, виходить за межі повноважень адміністративного суду і не узгоджується з критеріями перевірки дій, рішень та бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які закріплені у частині 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином, адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково.

Відповідно до статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно із частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (частина 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України).

Позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір у розмірі 1984,80 грн., що підтверджується квитанціями №124850362 від 20.01.2022 /а.с. 45/, №129187876 від 15.02.2022 /а.с. 56/ та виписками про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України /а.с. 48, 59/.

Таким чином, при частковому задоволенні позову ОСОБА_1 суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 496 грн. 20 коп. ((1984,80 грн./2)/2), а також стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 496 грн. 20коп. ((1984,80 грн./2)/2).

У позовній заяві позивачем заявлено клопотання про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч. 1 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно з ч. 2 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (п. 1 ч. 3 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до ч. 6 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами ( ч. 7 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Статтею 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення; представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Згідно з ч. 3 ст. 4 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

Відповідно до п.п. 1, 2, 6 ч. 1 та ч. 2 ст. 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" до видів адвокатської діяльності, серед іншого, відносяться: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 р. № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права викладено у постанові Верховного Суду від 31.07.2018 р. (справа № 820/4263/17).

Частиною 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

На підтвердження складу та розміру понесених витрат на правничу допомогу позивачем надано до суду: копію договору №12/01-22 про надання юридичних послуг від 12.01.2022, укладеного між ОСОБА_2 та адвокатом Ковердяєвою Л.В. /а.с.42/, копію акту наданих послуг до договору про надання правової допомоги від 12.01.2022 від 21.01.2022 /а.с. 43/, квитанцію від 12.01.2022 про сплату коштів в сумі 2000 грн. за надання юридичних послуг /а.с. 44/.

Зі змісту акта наданих послуг до договору про надання правової допомоги від 12.01.2022 від 21.01.2022 /а.с. 43/ вбачається, що сторони договору про надання правової допомоги №12/01-22 від 12.01.2022, ОСОБА_7 (адвокат) з однієї сторони та ОСОБА_1 (клієнт) з іншої сторони, склали цей акт про те, що адвокат передав, а клієнт прийняв наступні послуги: складання документів процесуального характеру. загальна вартість послуг складає 2000 грн.

Враховуючи викладене вище та зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 500 грн. (1000 грн./2), а також стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 500 грн. (1000 грн./2).

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 7, 9, 77, 134, 139, 229, 243-246, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (ідентифікаційний код 13967927, вул. Соборності, 66, м. Полтава, 36014), Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (ідентифікаційний код 21910427, вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094), Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (ідентифікаційний код 14099344, Майдан Свободи, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх, м. Харків, 61022) про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 10 листопада 2021 року № 51 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 05 листопада 2021 року з урахуванням висновків суду.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 16 листопада 2021 року №51 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 11 листопада 2021 року з урахуванням висновків суду.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 496 грн. 20 коп. (чотириста дев`яносто шість гривень двадцять копійок) та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 500 грн. (п`ятсот гривень).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 496 грн. 20 коп. (чотириста дев`яносто шість гривень двадцять копійок) та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 500 грн. (п`ятсот гривень).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, а також з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених підпунктом 15.5 підпункту 15 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.С. Сич