Справа № 480/13010/21
Суддя: А.Б. Діска
Дата ухвалення: 2022-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
В С Т А Н О В И В:
Позивач зазначає, що відповідачем порушено строки давності проведення перевірки і визначення суми грошових зобов`язань платника податків, оскільки перевірка проводилася з 23.06.2021 по 25.06.2021, суму грошових зобов`язань відповідачем визначено в податкових повідомленнях-рішеннях від 30.07.2021, проте перевірявся відповідачем період фінансово-господарської діяльності позивача, при здійсненні якої вчинені порушення: серпень 2017, листопад 2017 та грудень 2017 року.
Позивач вказує, що у відповідача не існувало жодних юридичних підстав, які б перешкоджали провести перевірку в межах 1095-денного строку і визначити грошові зобов`язання. Строк давності по грошовому зобов`язанню за серпень 2017 року сплинув 09.11.2020, а строк давності по грошовому зобов`язанню за листопад і грудень 2017 року сплинув 09.02.2021. Отже, на думку позивача, відповідачем при прийнятті податкових повідомлень-рішень були порушені строки давності, встановлені п. 102.1. ст. 102 ПК України.
Крім того, позивач вказує, що відповідачем неправильно, на підставі припущень, встановлені обставини справи. В акті перевірки наведено висновок, що «...у зв`язку з відсутністю первинних документів, які дають право бути податковим агентом до виплачених доходів при придбанні яблук не звітувати про суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (Форма №1ДФ), слід вважати, що закупівля сільськогосподарської продукції (яблук) здійснювалась у громадян». Проте позивач вважає такий висновок припущенням і таким, що суперечить положенням ПК України. Зокрема, відповідно до п. 44.3 ст. 44 ПК України платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів протягом визначених законодавством термінів, але не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності. Позивач зазначає, що 1095-денний строк з дня подання податкової звітності вже минув, а тому у позивача був відсутній юридичний обов`язок зберігати первинні документи. Отже, відповідач не мав підстав використовувати факт правомірної поведінки позивача, з метою обґрунтування незаконності його дій та на підставі відсутності таких первинних документів робити висновок не на користь позивача.
Окрім того, за твердженнями позивача, відповідач повинен був встановити на підставі належних доказів факт виплати позивачем доходів конкретним фізичним особам, чого відповідачем не було зроблено, у відповідача не було жодних підстав вважати, що зняті позивачем з його банківського рахунку грошові кошти (в серпні, листопаді і грудні 2017 року) із зазначенням призначення платежу «на закупівлю с/г продукції (яблука)», були спрямовані на сплату іншим фізичних особам як оплата за придбані ним яблука. Адже у відповідача не було жодного документального підтвердження факту закупівлі за зазначені кошти яблук у фізичних осіб чи інших суб`єктів-постачальників. Крім того, законодавством не встановлено обов`язок фізичної особи-підприємця використовувати зняті кошти саме з метою, зазначеною у призначенні платежу та не встановлено строку їх використання. Позивач звертає увагу на те, що зняті з банківського рахунку кошти були вільними від податків, оскільки з них було сплачено єдиний податок.
Позивач вказує, що згідно банківських виписок, він отримував від ТОВ «Дьолер Буковина» грошові кошти з призначенням платежу «Оплата за яблука згідно Договору №13 від 15.08.2017 без ПДВ», мова йде не про отримання коштів попередньої оплати з метою закупівлі яблук, а саме про оплату за яблука. Таким чином, висновок відповідача про те, що позивач зняв зі свого банківського рахунку грошові кошти та здійснював за ці кошти закупівлю яблук у фізичних осіб документально не підтверджено та є припущенням, на якому не може ґрунтуватися доказова діяльність. Отже, висновок відповідача фактично є порушенням презумпції невинуватості і перекладенням обов`язку доведення правомірності дій позивача на самого позивача.
Крім того, на думку позивача, закінчення 1095-денного строку зберігання первинних документів звільняє позивача від будь-яких наслідків відсутності таких документів. Проте правомірна відсутність первинних документів у позивача призвела до неможливості спростування ним нічим не підтверджених припущень відповідача, що суперечить принципу правової визначеності і передбачуваності як складових верховенства права і порушує принцип належного урядування якого має дотримуватися податковий орган.
Роблячи відповідні висновки в Акті перевірки, відповідач залишив поза увагою, що для фізичних осіб-підприємців 3-ої групи, нормами ПК України взагалі не передбачено обов`язку ведення обліку витрат та зберігання підтверджуючих документів, тому вимога відповідача надати документи по навантаженню-розвантаженню, зберіганню і транспортуванню яблук є неправомірною.
Як зазначає позивач, відповідач безпідставно, без жодних документальних і юридичних підстав пов`язав факт зняття позивачем зі свого банківського рахунку грошових коштів в загальній сумі 4714000,00 грн. із фактом закупівлі за вказані грошові кошти сільськогосподарської продукції у громадян, чим вийшов за межі своїх повноважень. Доказів про рух цих коштів у відповідача не було, так само як не було юридичних підстав для кваліфікації такої ситуації як «сплата коштів на користь громадян». Таким чином, у відповідача були відсутні підстави вважати, що позивач в силу ст.ст. 168, 171 ПК України виступав податковим агентом та зобов`язаний був утримувати податок на доходи фізичних осіб та військовий збір.
Відповідач взагалі не встановив, що з позивачем перебували у цивільно-правових відносинах конкретні фізичні особи і що саме цим фізичним особам позивач сплатив грошові кошти в загальній сумі 4714000 грн.
Висновки відповідача, за твердженням позивача, є припущеннями і зроблені не об`єктивно, не ґрунтуються на первинних документах, що є недопустимим у податкових правовідносинах та є порушенням пунктів 1.4, 1.7 розділу І Порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, платниками податків - фізичними особами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.03.2013 №395.
Всі чотири податкові повідомлення-рішення були прийняті відповідачем за фактом одного порушення (висновок про існування якого було зроблено відповідачем неправомірно), тому вони є незаконними і підлягають скасуванню, оскільки порушують права позивача та спрямовані на завдання йому майнової шкоди.
Ухвалою суду від 28.12.2021 було прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Отже, відповідач вважає, що у зв`язку з оскарженням платником податків у судовому порядку Наказу №112 від 17.01.2019 про призначення документальної позапланової виїзної перевірки з 25 січня 2019 та відповідно Постанови Верховного Суду від 23 квітня 2021 по справі № 480/2004/19, були наявні підстави для зупинення відліку строку давності, передбачених п. 102.3 ст.102 ПК України та не порушено строки давності проведення перевірки і визначення грошових зобов`язань платника податків.
Відповідач зазначає, що перевіркою встановлено заниження податкових зобов`язань ОСОБА_1 , як особою відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з інших доходів, тобто як податковим агентом - для оподатковуваних доходів з джерела їх походження в Україні у зв`язку з відсутністю первинних документів, які дають право не бути податковим агентом до виплачених доходів при придбанні яблук та не звітувати про суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма №1ДФ). Перевіркою встановлено неподання податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків (форма №1ДФ).
Відповідач вказує, що відповідно до п.п. 102.3 п. 102.2 ст. 102 Податкового кодексу України, грошове зобов`язання може бути нараховане без дотримання строку давності, визначеного в абзаці першому п.п.102.2.1 п. 102.1 статті 102, якщо податкову декларацію за період, протягом якого виникло податкове зобов`язання, не було подано.
Крім того, відповідач зазначає, що ФОП ОСОБА_1 , здійснював діяльність з оптової торгівлі фруктами й овочами (квед:46.31) на спрощеній системі оподаткування - 3 група 5% (не платник ПДВ). Відповідно до банківських виписок, наданих на перевірку, дохід отримано від покупця ТОВ «Дьолер Буковина», із зазначенням призначення платежу: оплата за яблука згідно договору №13 від 15.08.2017. З розрахункового рахунку сплачуються єдиний податок, ЄСВ, комісія за безготівкові платежі, комісія за видачу готівкової гривні та здійснюється видача готівкових коштів із зазначенням призначення платежу «видача на закупівлю сільськогосподарської продукції (яблука)».
При продажу сільськогосподарської продукції (крім продукції тваринництва) її власник має подати податковому агенту копію довідки про наявність у нього зазначених земельних ділянок. Довідка видається сільською, селищною або міською радою за місцем податкової адреси (місцем проживання) платника податку протягом п`яти робочих днів з дня отримання відповідною радою письмової заяви про видачу такої довідки. Форма довідки та порядок її видачі затверджена Наказом Міністерства доходів і зборів України від 17.01.2014р. №32.
Фізична особа - підприємець при закупівлі у власників сільськогосподарської продукції повинен утримувати податок з доходів фізичних осіб з виплачених за таку продукцію доходів. Винятком може бути придбання податковим агентом сільськогосподарської продукції, власник якої подав податковому агенту копію довідки форми № 3ДФ, затверджену наказом: Міністерства доходів і зборів України від 17.01.14 № 32, видану сільською радою за місцем податкової адреси такого громадянина, про наявність у нього земельних ділянок для садівництва, придбання яблук у суб`єктів господарювання, які є фізичними особами - підприємцями або юридичними особами.
Позивачем подано відповідь на відзив, в якій звертає увагу суду, що само по собі оскарження наказу контролюючого органу про призначення перевірки не зупиняє його дію і не забороняє контролюючому органу проводити таку перевірку. Крім того, відповідач посилається вже на нову редакцію п. 102.3 ст. 102 ПК України - в редакції Закону № 466-ІХ від 16.01.2020. Проте, наказ про призначення перевірки був датований 17.01.2019. Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 18.07.2019, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 20.11.2019 в справі № 480/2004/19 в задоволенні адміністративного позову про оскарження наказу про призначення перевірки було відмовлено. При цьому заходи забезпечення позову в справі № 480/2004/19 не вживались. Тобто всі події по оскарженню наказу про призначення перевірки відбувалися протягом 2019 року. Проте, у 2019 році редакція п. 102.3. ст. 102 ПК мала іншу редакцію - «102.3. Відлік строку давності зупиняється на будь-який період, протягом якого контролюючому органу згідно з рішенням суду заборонено проводити перевірку платника податків або платник податків перебуває поза межами України, якщо таке перебування є безперервним та дорівнює чи є більшим за 183 дні». Тобто, у 2019 році відлік строку давності зупинявся лише на той період, коли контролюючому органу згідно з рішенням суду заборонено проводити перевірку платника податків. Але, за твердженням позивача, жодного такого рішення суду у 2019 році не існувало. Таким чином, як вказує позивач, відповідачу ані законодавство, ані інші юридичні обставини не забороняли і не могли заборонити проведення податкової перевірки, а всі висновки, зроблені в Акті перевірки та наведені у відзиві, стосовно допущення позивачем порушень податкового законодавства, є припущеннями.
Суд, перевіривши матеріали справи, повно та об`єктивно оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на наступне.
Перевіркою було встановлено наступні порушення:
1) п.п.164.1.1 п. 164.1 ст.164 з врахуванням п.п.165.1.24 п. 165.1 ст.165, п.п.168.1.1, п.п 168.1.4 п.168.1 ст.168, п.п. «а» п.176.2 ст.176, п. 177.7 ст.177 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на доходи фізичних осіб за період з 11.08.2017 по 18.12.2017 на загальну суму 848520 грн.
3) п.51.1 ст.51, п.п. «б» п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України, в результаті не подання до контролюючого органу податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків (форма № 1ДФ)
4) п.63.3 ст.63 Податкового кодексу України, п.8.1, 8.4 п.8 Наказу Міністерства фінансів України «Про затвердження Порядку обліку платників податків і зборів» зі змінами та доповненнями, в результаті неподання до Шосткинської ДПІ повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (форма №20-ОПП) при здійсненні оптової торгівлі яблуками.
Позивач, вважаючи податкові повідомлення-рішення протиправними, звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Згідно вимог п.п. 14.1.180 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу;
Відповідно до п. 164.1 ст. 164 ПК України базою оподаткування податком на доходи фізичних осіб є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.
На підставі п.п. 168.1.1, 168.1.2 п. 168.1 ст. 168 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу. Податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом.
Згідно вимог ст. 171 ПК України особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку.
Особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з інших доходів, є: а) податковий агент - для оподатковуваних доходів з джерела їх походження в Україні; б) платник податку - для іноземних доходів та доходів, джерело виплати яких належить особам, звільненим від обов`язків нарахування, утримання або сплати (перерахування) податку до бюджету.
Відповідно до вимог п. 176.2 ст. 176 ПК України особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов`язані: а) своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок; б) подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку податковим агентом протягом звітного періоду. Запровадження інших форм звітності з зазначених питань не допускається.
Згідно вимог п. 177.7 ст. 177 ПК України фізична особа - підприємець вважається податковим агентом працівника - фізичної особи, яка перебуває з нею у трудових, цивільно-правових відносинах, або будь-якої іншої фізичної особи щодо будь-яких оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) на користь такої особи.
На підставі п.16-1 Підрозділу 10 Розділу ХХ ПК України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту. Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту. Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу.
Порядок заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку та форма розрахунку № 1ДФ затверджені Наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015 № 4 (далі Порядок; в редакції, чинній станом на час провадження господарської діяльності позивачем у перевіряємий період). Дія цього Порядку поширюється на податкових агентів, а саме: юридичних осіб (їх філії, відділення, інші відокремлені підрозділи), самозайнятих осіб, представництва нерезидентів - юридичних осіб, інвесторів (операторів) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) нараховують (виплачують, надають) доходи фізичній особі та/або зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, а також військовий збір, передбачений пунктом 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Кодексу (п. 1.3 Порядку).
Згідно вимог п. 1.2 Порядку податковим розрахунком є документ, який свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.
З аналізу вказаних норм вбачається, що у разі нарахування чи виплати оподатковуваного доходу на користь платника податку фізична особа-підприємець виступає податковим агентом та зобов`язана утримувати та перераховувати до бюджету податок на доходи фізичних осіб із суми такого доходу та військовий збір, а також подавати до податкового органу податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку за формою № 1ДФ.
При цьому фізична особа-підприємець вважається податковим агентом фізичної особи, на користь якої нараховується (виплачується) будь-який оподатковуваний дохід, не лише у зв`язку з перебуванням у трудових чи цивільно-правових відносинах з такою особою.
Податковий орган у акті перевірки зазначив, що ФОП ОСОБА_1 при закупівлі у власників сільськогосподарської продукції повинен утримувати податок з доходів фізичних осіб з виплачених за таку продукцію доходів. Проте, фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 документів, які б підтверджували придбання яблук на перевірку не надані, звітність за формою №1-ДФ до контролюючого органу не подавалась. Довідки про наявність у фізичних осіб земельних ділянок, копії документів, що підтверджують державну реєстрацію відповідно до закону як суб`єктів підприємницької діяльності платником ОСОБА_1 не надані. Тому суми отриманні на закупівлю яблук оподатковуються на загальних підставах.
При цьому в акті вказано, що у зв`язку з вдісутністю первинних документів, які дають право не бути податковим агентом до виплачених доходів при придбанні яблук та не звітувати про суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку і сум утриманого з них податку (Форма №1ДФ), податковий орган вважає, що закупівля сільгосппродукції (яблук) здійснювалась у громадян.
У зв`язку з чим податковий орган дійшов висновку, що як податковим агентом позивачем в порушення вимог податкового законодавства не утримано та не перераховано до бюджету податок з доходів фізичних осіб в період з 11.08.2017 по 18.12.2017, занижено військовий збір за серпень, листопад, грудень 2017 року, а також не подано до податкового органу податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків за формою № 1ДФ.
Проте суд не погоджується з вказаними висновками податковими органу з огляду на їх необгрунтованість. Як вбачається з акту перевірки на перевірку, не було надано первинні документи, що свідчать про придбання яблук, їх транспортування, проведення навантажувально-розвантажувальних робіт, їх зберігання.
Отже будь-які докази, які б свідчили про те, що ФОП ОСОБА_1 зняті з розрахункового рахунку кошти було витрачено саме на придбання певного товару, зокрема яблук, у відповідача були відсутні, як і відсутні докази на підтвердження придбання товару саме у фізичних осіб, у яких саме та в який конкретно період часу, що також унеможливлює встановити, коли ж саме в такому разі у позивача виник обов`язок зі сплати податків та подання звітності.
З огляду на викладене, суд доходить висновку, що відповідачем безпідставно зроблено висновки про порушення позивачем вимог статей 51, 164, 168, 176, 177 та п. 16-1 підрозділу 10 Перехідних положень Податкового кодексу України, оскільки доказів того, що позивачем у фізичних осіб здійснювалась закупівля яблук у серпні, листопаді та грудні 2017 року, у зв`язку з чим позивач мав виступати податковим агентом, маьтеріали справи не містять.
При цьому суд критично оцінює доводи відповідача щодо незабезпечення в порушення вимог п. 85.2 ст. 85 та п. 44.3 ст. 44 ПК України позивачем зберігання та надання на перевірку первинних документів, пов`язаних з обчисленням та сплатою податків та зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Так, відповідно до вимог п. 44.1, 44.3, 44.4, 44.6 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених пунктом 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом визначених законодавством термінів, але не менш як 1095 днів (2555 днів - для документів та інформації, необхідної для здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до статей 39 та 39-2 цього Кодексу) з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а в разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності, та документів, пов`язаних з виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, - не менш як 1095 днів з дня здійснення відповідної господарської операції (для відповідних дозвільних документів - не менш як 1095 днів з дня завершення терміну їх дії).
Якщо документи, визначені у пункті 44.1 цієї статті, пов`язані з предметом перевірки, проведенням процедури адміністративного оскарження прийнятого за її результатами податкового повідомлення-рішення або судового розгляду, такі документи повинні зберігатися до закінчення перевірки та передбаченого законом строку оскарження прийнятих за її результатами рішень та/або вирішення справи судом, але не менше строків, передбачених пунктом 44.3 цієї статті.
Згідно вимог п. 85.2 ст. 85 ПК України платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.
Отже, платник податків зобов`язаний забезпечити зберігання документів, визначених пунктом 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом визначених законодавством термінів, але не менш як 1095 днів та після початку перевірки повинен надати посадовим особам податкового органу всі документи, що пов`язані з предметом перевірки.
При цьому у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в пункті 86.7 статті 86 цього Кодексу платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності (п. 46.6 ст. 46 ПК України).
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було припинено підприємницьку діяльність 18.12.2017. Перевірка ГУ ДПС в Сумській області проводилась за період фінансово-господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 з 11.08.2017 по 18.12.2017 на підставі п.п. 78.1.7 п. 78.1 ст. 78 ПК України у зв`язку із припиненням підприємницької діяльності (а.с. 136).
При цьому, як вбачається з акту перевірки, перевірка проводилась в період з 23.06.2021 по 25.06.2021.
Отже, оскільки проведення податкової перевірки відповідачем було розпочато поза межами 1095-денного строку, протягом якого позивачем мали зберігатися документи, визначені пунктом 44.1 ст. 44 ПК України, а також документи, пов`язані із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, висновки відповідача про порушення позивачем вимог податкового законодавства у зв`язку з ненаданням таких документів на перевірку, на думку суду, є безпідставними.
Суд зазначає, що позивач помилково пов`язує притягнення його до відповідальності за вказаним податковим повідомленням-рішенням із фактом встановлених відповідачем інших порушень щодо придбання яблук.
Склад податкового правопорушення, покладений в основу прийняття спірного податкового повідомлення-рішення, полягає в тому, що позивачем не подані повідомлення за формою №20-ОПП до контролюючого органу, що є порушенням вимог пункту 63.3 статті 63 Податкового кодексу України.
Відповідно до пункту 63.3 статті 63 Податкового кодексу України одним із способів податкового контролю є контроль за місцем розташування як платника податків, так і об`єктів, які пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (неосновне місце обліку).
Об`єктом оподаткування, згідно з пунктом 22.1 статті 22 Податкового кодексу України, можуть бути майно, товари, доход (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об`єкти, визначені податковим законодавством, із наявністю яких податкове законодавство пов`язує виникнення у платника податкового обов`язку.
Для здійснення такого податкового контролю застосовується Порядок обліку платників податків і зборів, затверджений наказом Міністерства фінансів України 09 грудня 2011 року №1588 із змінами та доповненнями (далі Порядок № 1588).
Згідно з пунктом 8.1 Порядку № 1588 платник податків зобов`язаний повідомляти про об`єкти оподаткування та об`єкти, пов`язані з оподаткуванням до контролюючих органів за основним місцем обліку.
За положеннями пункту 8.2 Порядку № 1588 об`єктами оподаткування і об`єктами, пов`язаними з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (далі - об`єкти оподаткування), є майно та дії, у зв`язку з якими у платника податків виникають обов`язки щодо сплати податків та зборів. Такі об`єкти за кожним видом податку та збору визначаються згідно з відповідними розділами Податкового кодексу України.
Повідомлення за формою №20-ОПП (додаток 10 до Порядку) повинні подавати всі платники податків - як юридичні, так і фізичні особи - підприємці в разі наявності, виникнення, зміни типу об`єкта оподаткування.
Основною метою запровадження форми №20-ОПП є отримання від платників податків інформації про всі наявні в них об`єкти майна, їх місцезнаходження, переміщення та стан, у якому вони фактично перебувають (використовуються, тимчасово не використовуються, не використовуються тощо).
Повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, за формою № 20-ОПП подається протягом 10 робочих днів після їх реєстрації, створення чи відкриття до контролюючого органу за основним місцем обліку платника податків (п. 8.4 Порядку № 1588).
Тобто, повідомлення про об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність за формою № 20-ОПП, подається до контролюючого органу протягом 10 робочих днів з дати оформлення договору купівлі-продажу, оренди чи іншого документа на право володіння, користування або розпорядження об`єктом оподаткування.
Пунктом 117.1 статті 117 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час припинення підприємницької діяльності позивачем) передбачено, що неподання у строки та у випадках, передбачених цим Кодексом, заяв або документів для взяття на облік у відповідному контролюючому органі, реєстрації змін місцезнаходження чи внесення інших змін до своїх облікових даних, неподання виправлених документів для взяття на облік чи внесення змін, подання з помилками чи у неповному обсязі, неподання відомостей стосовно осіб, відповідальних за ведення бухгалтерського обліку та/або складення податкової звітності, відповідно до вимог встановлених цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу на самозайнятих осіб у розмірі 170 гривень, на юридичних осіб, відокремлені підрозділи юридичної особи чи юридичну особу, відповідальну за нарахування та сплату податків до бюджету під час виконання договору про спільну діяльність - 510 гривень.
У разі неусунення таких порушень або за ті самі дії, вчинені протягом року особою, до якої були застосовані штрафи за таке порушення, - тягнуть за собою накладення штрафу на самозайнятих осіб у розмірі 340 гривень, на юридичних осіб, відокремлені підрозділи юридичної особи чи юридичну особу, відповідальну за нарахування та сплату податків до бюджету під час виконання договору про спільну діяльність, - 1020 гривень.
Водночас ані акт, ані оскаржуване рішення не містять даних з приводу того, повідомлення про які саме об`єкти оподаткування, пов`язазні зі здійсненням діяльності з оптової торгівлі яблуками, мало бути і не було подане позивачем.
Отже, відповідач, на якого покладено тягар доказування в адміністративному процесі, не надав суду доказів, які б свідчили, що за перевірений період у ФОП ОСОБА_1 з`явились об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, що вказує на безпідставність висновків акта перевірки у цій частині.
Крім того, варто зазначити, що згідно вимог п. 102.1 ст. 102 Податкового кодексу України станом на час винесення спірних податкових повідомлень-рішень контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня - у разі проведення перевірки операції відповідно до статей 39 і 39-2 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання.
У разі виявлення за результатами перевірки порушень інших вимог податкового законодавства, безпосередньо не пов`язаних з декларуванням податкових зобов`язань платником податків, а також порушень вимог іншого, крім податкового, законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму штрафних санкцій (фінансових санкцій, штрафів) платника податків не пізніше 1095 дня з дня вчинення відповідного правопорушення.
Як вбачається з акту перевірки, наказом від 18.05.2021 № 811-кн було призначено перевірку позивача (а.с. 136).
При цьому, період фінансово-господарської діяльності платника податків, при здійсненні якого відповідачем виявлено порушення є серпень, листопад та грудень 2017 року.
Суд зазначає, що з огляду на перевіряємий період, відповідачем було проведено перевірку позивача та винесено податкові повідомлення-рішення поза межами встановленого ПК України строку.
Проте, як вказує представник відповідача, з посиланням на вимоги п.п. 102.3.4 п.102.3 ст. 102 ПК України, перебіг строку давності зупинявся, оскільки перевірка позивача, призначена наказом від 17.01.2019 №112 на 25.01.2019, не проведена у зв`язку з встановленням факту відсутності за місцем проживання податковою адресою платника податків (акт про не встановлення місцезнаходження від 25.01.2019 та акт про неможливість пред`явлення направлення від 25.01.2019). Крім того, як зазначає відповідач, позивачем оскаржувалось рішення про призначення перевірки в судовому порядку.
Суд зауважує, що згідно вимог п.п. 102.3.4 п.102.3 ст. 102 ПК України в редакції, чинній станом на час проведення перевірки, відлік строку давності зупиняється на будь-який період, протягом якого контролюючий орган не може провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у зв`язку із складанням акта про неможливість проведення перевірки (крім випадку визнання незаконними дій із складання такого акта) та оскарженням платником податків у судовому порядку рішення контролюючого органу про проведення перевірки (крім випадків визнання протиправним та/або скасування такого рішення).
Саме посилаючись на вказану норму, податковий орган обґрунтовує правомірність винесення спірних податкових повідомлень-рішень поза межами 1095-денного строку, встановленого законом.
При цьому п. 102.3 було викладено в новій редакції та внесено до ПК України Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» від 16.01.2020 № 466-IX, який згідно п. 1 Прикінцевих положень, в частині нової редакції ст. 102 ПК України набрав чинності з 01.01.2021.
До 01.01.2021 редакція п. 102.3 ст. 102 ПК України не передбачала можливості зупинення строку давності у зв`язку з неможливістю провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у зв`язку із складанням акта про неможливість проведення перевірки чи у зв`язку з оскарженням платником податків у судовому порядку рішення контролюючого органу про проведення перевірки.
З огляду на викладене, суд вважає, що відповідачем не доведено наявність підстав для зупинення строку, протягом якого податковим органом могла бути проведена перевірка та самостійно визначено суму грошових зобов`язань платника податків.
Отже, ані станом на час призначення перевірки, ані протягом періоду оскарження наказу податкового органу про призначення перевірки чи тривалий час після набрання рішенням суду законної сили у відповідача були відсутні підстави нехтувати вимогами закону щодо строку проведення перевірки та визначення грошового зобов`язання платника податків.
Крім того, безпідставними є посилання відповідача на вимоги п.п. 102.2.1 п. 102.2 ст. 102 ПК України, відповідно до якої грошове зобов`язання може бути нараховане або провадження у справі про стягнення такого податку може бути розпочате без дотримання строку давності, визначеного в абзаці першому пункту 102.1 цієї статті, якщо податкову декларацію за період, протягом якого виникло податкове зобов`язання, не було подано, оскільки, як було встановлено судом, відповідачем не доведено наявності обов`язку позивача щодо подання податкової декларації.
Згідно із частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Сумській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя А.Б. Діска