Справа № 600/2304/22-а
Суддя: Анісімов Олег Валерійович
Дата ухвалення: 2022-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про забезпечення позову

04 липня 2022 р. м. Чернівці Справа №600/2304/22-а

Суддя Чернівецького окружного адміністративного суду Анісімов О.В., розглянувши, розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури, Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Чернівецької області про визнання протиправними та скасування рішень, -

В С Т А Н О В И В:

І. РУХ ТА ІСТОРІЯ ЗАЯВИ

1.1. ОСОБА_1 (далі - заявник) звернувся до суду з позовом до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури, Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Чернівецької області, в якому просить:

- визнати неправомірним та скасувати рішення КДКА Чернівецької області № 132 від 18 квітня 2022 року;

- визнати неправомірним та скасувати рішення КДКА Чернівецької області № 134 від 17.05.2022 року;

- визнати неправомірним та скасувати рішення ВКДКА від 27 червня 2022 року, яким відхилені його скарги на вищезазначені рішення КДКА Чернівецької області.

1.2. Разом з позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення позову, в якій просить постановити ухвалу про забезпечення його позову до ВКДКА та КДКА Чернівецької області про визнання індивідуальних актів неправомірними та їх скасування шляхом зупинення дії рішення КДКА Чернівецької області № 134 від 17.05.2022 року про притягнення його до дисциплінарної відповідальності у вигляді зупинення права на здійснення адвокатської діяльності строком на 9 місяців, та рішення ВКДКА від 27.06.2022 року, яким була відхилена його скарга на вищезазначене рішення КДКА регіону.

1.3. За своєю правовою природою рішення, яке просить зупинити заявник, є індивідуальним актом, який породжує правові наслідки у вигляді зупинення права на здійснення адвокатської діяльності.

ІІ. АРГУМЕНТИ ЗАЯВНИКА

2.1. В обґрунтування поданої заяви про забезпечення позову заявник, зокрема, зазначає, що позбавлення його права на певний, досить тривалий, час здійснювати адвокатську діяльність за мови категоричної незгоди із позицією відповідачів, та відповідного, передбаченого законом, оспорювання рішення про це, є занадто важким тягарем як для його професійної та ділової репутації, так і для його приватного життя, в якому саме адвокатська діяльність є основним джерелом доходу та утримання сім`ї.

2.2. Крім цього стверджує, що фактично у будь-якому процесі, який передбачає негативні наслідки для громадянина, йому надається не просто право на оскарження рішення про такі наслідки, але й можливість такою скаргою зупинити негативні процеси відносно скаржника до розгляду його скарги по суті. Притягнення адвоката до дисциплінарної відповідальності у вигляді зупинення права здійснювати адвокатську діяльність є прикладом саме такого негативного наслідку, рішення про який ухвалює уповноважений державою орган, а тому адвокат має право на зупинення такого наслідку до розгляду його скарги по суті, коли право на таку скаргу передбачене законом.

2.3. Також, зазначає, що у випадку подальшої неможливості його участі у судових процесах, перелік яких наведений у заяві про забезпечення позову, та нереалізації громадянами (учасниками процесів) свого права на захист безпосередньо та його елемент у вигляді вільного вибору захисника, вважає, що фактично без забезпечення позову шляхом зупинення дії оспорюваних індивідуальних актів буде неможливо поновити таке право в кожному конкретному випадку, так як йдеться про безперервність плину часу як фізичного явища та розгляду конкретних кримінальних та цивільних справ судами України як суспільного-інституційного процесу.

ІІІ. ПОЗИЦІЯ СУДУ

3.1. Інститут забезпечення позову за своєю сутністю та з урахуванням європейського досвіду є інститутом попереднього судового захисту порушеного права.

На цій стадії процесу суд не констатує факт порушення права, однак забезпечує можливість виконання рішення суду, яке може бути прийнято на користь позивача.

3.2. Конституційний Суд України в рішенні від 30.01.2003 року, №3-рн/2003 «У справі У справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої статті 120, частини шостої статті 234, частини третьої статті 236 Кримінально-процесуального кодексу України (справа про розгляд судом окремих постанов слідчого і прокурора)» зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13) (пункт 9 мотивувальної частини рішення).

3.3. Європейський суд з прав людини у своєму рішення від 23.01.2014 року, №19336/04 «Справа «East/West Alliance Limited» проти України»» вказав на те, що межі обов`язків за статтею 13 різняться залежно від характеру скарги заявника відповідно до Конвенції. Незважаючи на це, засоби юридичного захисту, які вимагаються за статтею 13 Конвенції, повинні бути ефективними як у теорії, так і на практиці; використанню засобів захисту не повинні невиправдано та необґрунтовано перешкоджати дії чи бездіяльність органів влади держави-відповідача (див., серед інших джерел, вищезазначене рішення у справі "Аксой проти Туреччини", п. 95, та рішення у справі "Кудла проти Польщі" [ВП], заява N 30210/96, п. 157, ECHR 2000-XI) (пункт 227).

3.4. Окрім цього, в рішенні від 18.02.2010, № 54131/08 «Справа «Байсаков та інші проти України»» Європейський суд зазначив, щодо можливості оскаржити рішення про екстрадицію в адміністративних судах, то Суд зазначає, що процедура такого судового контролю становить, у принципі, ефективний засіб юридичного захисту у значенні статті 13 Конвенції стосовно скарг, пов`язаних з рішеннями про вислання та екстрадицію, але за умови існування можливості ефективної перевірки судами законності - з матеріально-правового та процесуального погляду - дискреційних дій органу виконавчої влади і можливості скасування ними такого рішення в разі необхідності (див. ухвалу у справі "Сливенко проти Латвії" [ВП], N 48321/99, п. 99, ЄСПЛ 2002-II). Однак, якщо заявник намагається запобігти своєму висланню з Договірної держави, такий засіб юридичного захисту буде ефективним лише в разі, якщо він автоматично зупиняє дію оскаржуваного рішення (див. рішення у справі "Жебремедин [Габерамадієн] проти Франції", N 25389/05, п. 66, ЄСПЛ 2007-V) (пункт 75).

3.5. Отже, підсумовуючи наведене, слід прийти до висновку, що має існувати інститут забезпечення позову, ефективне використання якого унеможливить порушення права людини, яке на думку останньої є порушеним.

3.6. Інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

3.7. У зв`язку з цим суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є захід забезпечення позову, про який просить позивач, співрозмірним з позовними вимогами та чи відповідає від меті і завданням правового інституту забезпечення позову.

3.8. Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

3.9. Крім цього, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними (наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.09.2018 року у справі № 804/8343/17).

3.10. У цій справі заявник просить суд забезпечення його позов до ВКДКА та КДКА Чернівецької області про визнання індивідуальних актів неправомірними та їх скасування шляхом зупинення дії рішення КДКА Чернівецької області № 134 від 17.05.2022 року про притягнення його до дисциплінарної відповідальності у вигляді зупинення права на здійснення адвокатської діяльності строком на 9 місяців, та рішення ВКДКА від 27.06.2022 року, яким була відхилена його скарга на вищезазначене рішення КДКА регіону.

3.11. Наявність оскаржуваних рішень у відповідності до приписів статті 31 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», автоматично зумовлює припинення здійснення адвокатської діяльності та розірвання відповідних договорів з клієнтами, що на переконання суду є наслідками, які в разі задоволення цього позову в майбутньому буде неможливо усунути та привести правовідносини у попередній стан.

3.12. Заявником до заяви додано докази його участі в судових процесах як учасник процесу (третя особа, захисник, представник сторони). Наявність оскаржуваних рішень унеможливить представництво та захист ним інтересів осіб, оскільки відповідно до частини 5 статті 31 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» ОСОБА_1 не має право протягом строку зупинення права на заняття адвокатською діяльністю її здійснювати, що, враховуючи спірність оскаржуваних рішень, є втручанням у права гарантовані статтею 59 Конституції України (Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав).

3.13. Втручання в права особи є звичайною юридичною процедурою, яка підлягає перевірки на предмет правомірності такого втручання. Тобто правомірне втручання є допустимим, тоді як неправомірне втручання є порушенням права особи.

3.14. Суд, як суб`єкт правозастосування, який здійснює судовий контроль за рішеннями суб`єктів владних повноважень, при розгляді та вирішенні будь-якої справи, з метою надання ефективного захисту порушеного права, має дбати про інтеграції свого рішення в майбутнє, його відновлювальний потенціал.

3.15. Отже, судовий превентивний контроль є обов`язковим у разі потенційної загрози не можливості відновити порушене право особи (встановлення статус-кво).

3.16. На цій стадії процесу суд не вправі надавати оцінку щодо правомірності оскаржуваних рішень, така оцінка має бути надана за наслідками розгляду справи по суті, заслухавши при цьому аргументи обох сторін.

Однак, в даному разі суддя стверджує, що не вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії оскаржуваних позивачем рішень може призвести до порушення його конституційного права на працю, суттєво вплинути на майнове становище та ділову репутацію, що істотно ускладнить або навіть унеможливить здійснення ефективного захисту та поновлення його прав і законних інтересів у разі визнання їх судом порушеними та задоволення цього позову. Крім цього, у разі визнання протиправними рішення, виникне обґрунтований сумнів щодо дотримання відповідачами положень статті 59 Конституції України в частині нелегітимного обмеження права на вільний вибір людиною захисника своїх прав.

3.17. При цьому, суддя також враховує висновки Європейського Суду з прав людини, викладені в рішенні від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» (Doran v. Ireland), відповідно до яких поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

3.19. Зупинення адвокатської діяльності заявника є втручанням в його конвенційні права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист людини та основоположних свобод, в частині права на працю. Таке втручання може бути обґрунтованим виключно у разі його правомірності, тобто після надання судом оцінки правомірності оскаржуваних рішень.

3.20. Відповідно до частини 2 статті 150 КАС України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

3.21. Окрім цього, згідно із частиною 1 статті 151 КАС України позов може бути забезпечено: зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

3.22. Частина 2 статті 151 КАС України передбачає, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

3.23. Враховуючи вищевикладене, суддя приходить до висновку про наявність передбачених частиною другою статті 150 КАС України підстав для забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення КДКА Чернівецької області № 134 від 17.05.2022 року про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді зупинення права на здійснення адвокатської діяльності строком на 9 місяців, та рішення ВКДКА від 27.06.2022 року, яким була відхилена його скарга на вищезазначене рішення КДКА регіону до набрання законної сили судовим рішенням у цій справі.

3.24. При цьому, суддя вважає, що саме такий вид забезпечення позову в цій справі відповідає предмету заявлених позивачем позовних вимог та не виходить за межі принципу співмірності, що є оціночним поняттям, яке передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Обрання такого способу забезпечення позову є логічним, а не вжиття таких заходів призведе до істотного ускладнення в поновленні порушених прав та інтересів заявника, у разі задоволення позову.

3.25. Також суддя зазначає, що вжиття заходів забезпечення позову у запропонований заявником спосіб, не суперечить меті застосування правового інституту забезпечення позову та забезпечить ефективність судового захисту, у разі задоволення цього позову. Водночас такий захід забезпечення позову відповідає положенням КАС України та не відноситься до переліку заборон передбачених цим Кодексом.

3.26. З огляду на вищезазначене, суддя вважає, що в даному випадку негативні наслідки, які можуть настати, якщо судом не буде застосовано заходи забезпечення позову в цій справі, переважають над наслідками застосування відповідних заходів, які полягають у тимчасовому невиконанні рішення суб`єкта владних повноважень.

3.27. Судовий захист порушеного права має бути реальним, а не ілюзорним. При прийнятті цього рішення суддя виходь із балансу інтересів сторін у справі та критерію "необхідності в демократичному суспільстві".

3.28. Таким чином, здійснивши оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, з урахуванням співмірності таких заходів, суддя приходить до висновку, що заявлена ОСОБА_1 заява про забезпечення позову підлягає задоволенню.

З огляду на викладене, керуючись статтями 150,151,154,243,248,256 КАС України, суддя -

У Х В А Л И В:

1. Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити.

2. Зупинити дію рішення КДКА Чернівецької області № 134 від 17.05.2022 року про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді зупинення права на здійснення адвокатської діяльності строком на 9 місяців, та рішення ВКДКА від 27.06.2022 року, яким була відхилена його скарга на вищезазначене рішення КДКА регіону.

3. Примірник ухвали про забезпечення позову негайно надіслати заявнику, всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову.

Ухвала з питань забезпечення позову може бути оскаржена. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Згідно статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України ухвали суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду повністю або частково. Апеляційна скарга на ухвалу подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення (складання).

Суддя О.В. Анісімов