Справа № 520/25588/21
Суддя: Котеньов О.Г.
Дата ухвалення: 2022-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

30 червня 2022 р. Справа № 520/25588/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Котеньова О.Г., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, ) про визнання дій протиправними, визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернуся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Харківській області, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управлінням ДПС у Харківській області щодо встановлення ОСОБА_1 , відповідальною особою за сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2018, 2019, 2020 роки стосовно квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ;

- зобов`язати Головне управлінням ДПС у Харківській області встановити відповідальною особою за сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2018, 2019 та 2020 рік стосовно квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_2 відповідно до колективної заяви, яка додається до даної позовної заяви";

- визнати Головного управління ДПС у Харківській області, по невиконанню рішення 11 сесії Харківської міської ради 7 скликання Про місцеві податки і збори у місті Харкові від 22.02.2017 року № 542/17 та, як наслідок, нарахуванню позивачу податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки за ставкою у розмірі 1% від мінімальної заробітної плати за 25 кв. метри у 2018, 2019 та 2020 роках;

- визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення - рішення №25053-2414-2033 від 12.11.2021, 25054-2414-2033 від 12.11.2021, 25055-2414-2033 від 12.11.2021, 25056-2414-2033 від 12.11.2021, 25057-2414-2033 від 12.11.2021, 0-2033 від 12.11.2021 року, 0-2033 від 12.11.2021, 0-2033 від 12.11.2021 року у розмірі 14412,36 грн;

- зобов`язати Головне управління ДПС у Харківській області здійснити перерахунок податку за 2018, 2019 та 2020 роки з урахуванням вищезазначених пунктів 2,3 та 4.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 20.12.2021 прийнято адміністративний позов до розгляду та відкрито спрощене провадження в адміністративній справі.

В обґрунтування позовних вимог та у відповіді на відзив позивачем вказано, що органами ДПС було грубо порушено строки надіслання (вручення) податкового повідомлення - рішення, не додано розрахунків до них.

Позивач вказав, що квартира за адресою: АДРЕСА_2 у 2018, 2019 та 2020 роках знаходилася у спільній сумісній власності з його батьками, отже, визначення єдиним платником податку за вищезазначену квартиру у особі позивача є необґрунтованим.

Позивач також вважає, що контролюючим органом неправомірно визначено базу оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що суттєво порушує його майнові права.

Відповідачем у відзиві на адміністративний позов вказано, що ГУ ДПС при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень - рішень діяло у порядку, на підставі та в межах повноважень, визначених чинним законодавством України, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Так, порядок обчислення податку, за наявності у особи декількох об`єктів житлової нерухомості визначений пп. «б» пп. 266.7.1 п. 266.7 ст. 266 ПК України, відповідно до якого обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості у такому порядку: за наявності у власності платника податку більше одного об`єкта житлової нерухомості одного типу, в тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів, зменшеної відповідно до підпунктів "а або "б" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку.

Згідно з пп. «а» пп. 266.4.1 п. 266.4 ст. 266 ПК України база оподаткування об`єктів житлової нерухомості, що перебувають у власності Позивача, підлягає зменшенню на 60 м2, а не на 85 м2.

При формуванні оскаржуваних податкових повідомлень-рішень з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки контролюючим органом застосовано ставку податку відповідно до рішення № 542, що становить для об`єктів житлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних осіб 1 %.

Інші заяви по суті справи від учасників справи до суду не надходили.

Відповідно до ст.258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Суд вирішує питання про відкладення розгляду справи у порядку письмового провадження без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі п.10 ч.1 ст.4, ч.4 ст.229 КАС України.

Дослідивши доводи позову, відзиву проти нього, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд зазначає таке.

Судом встановлено, що згідно з відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, у власності ОСОБА_1 перебуває:

- квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 36,3 м2 (право власності з 21.04.2021, далі - квартира 1);

- квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 , загальною площею 32,5 м2 (право власності з 18.01.2019, далі квартира АДРЕСА_5 );

- квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_6 , загальною площею 31,8 м2 (право власності з 25.05.2016, далі - квартира АДРЕСА_7 );

- квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 119,5 м2 (право власності з 20.06.2013, далі квартира АДРЕСА_8 , перебуває у спільній сумісній власності з батьками позивача, що сторонами не заперечувалось).

Головним управлінням ДПС у Харківській області прийняті податкові повідомлення - рішення: від 07.04.2021 №0-2033 про сплату ОСОБА_1 податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у розмірі 7349,63 грн за 2020 рік та від 07.04.2021 року № 0-2033 про сплату позивачем податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у розмірі 3568,23 грн за 2020 рік.

Податкові повідомлення - рішення від 07.04.2021 № 0-2033 та №0-2033 (копії отримані позивачем 05 жовтня 2021 року, що підтверджується даними сайту Укрпошта.

Позивач звернувся до ГУ ДПС у Харківській області із заявою від 12.10.2021 про проведення звірки даних в порядку, передбаченому пп. 266.7.3. п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України, щодо суми податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Листом від 16.11.2021 № 6351/К/20-40-24-14-25 відповідачем повідомлено позивача про те, що за результатами звірки визначені нові податкові зобов`язання по сплаті податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, по нерухомості та сформовано ППР за 2018-2020 роки від 12.11.2021 № 0-2033 на суму 1011,63 грн, №0-2033 на суму 3801,55 грн, №0-2033 на суму 1033,90 грн, №25055-2414-2033 на суму 913,05 грн. № 25056-2414-2033 на суму 893,86 грн, № 25057-2414-2033 на суму 3359,27 грн, №25053-2414-2033 на суму 714,82 грн, №25054-2414-2033 на суму 2684,28 грн; податкові повідомлення-рішення від 07.04.2021 №0-2033, № 0-2033, № 0-2033, від 08.06.2020 № 0- 2033, №0-2033, №0-2033 згідно з пп. 266.7.3 п. 266.7 ст. 266 ПКУ вважаються скасованими (відкликаними).

Відповідно до наведеного відповідачем розрахунку податкових повідомлень-рішень ставка податку у 2018 році за об`єкти оподаткування, зокрема, житлової нерухомості становила 37,23 грн (1% * 3 723 - розмір мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2018), у 2019 році - 41,73 грн (1% * 4 173 - розмір мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2019), у 2020 році - 47,23 грн (1% * 4 723,00 - розмір мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2020).

Розрахунок податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки визначений у податкових повідомленнях-рішеннях від 12.11.2021 № 0-2033 на суму 1 011,63 грн, № 0-2033 на суму 3 801,55 грн, № 0-2033 на суму 1 033,90 грн, № 25055-2414-2033 на суму 913,05 грн, № 25056-2414-2033 на суму 893,86 грн, № 25057-2414-2033 на суму З 359,27 грн, № 25053-2414-2033 на суму 714,82 грн, № 25054-2414-2033 на суму 2 684,28 гривень має такий вигляд:

- за 2018 рік за об`єкт нерухомості квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_6 , (37,23 * 91,3 * 0,210 = 714,82 грн, де 37,23 ставка податку, 91,3 - загальна площа об`єктів оподаткування, зменшена на 60 м2, 0,210 - питома вага квартири АДРЕСА_7 ; за об`єкт нерухомості квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 37,23 * 91,3 * 0,790 = 2 684,28 грн, де 37,23 ставка податку, 91,3 - загальна площа об`єктів оподаткування, зменшена на 60 м2, 0,790 - питома вага квартири АДРЕСА_8 ;

- за 2019 рік за об`єкт нерухомості квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 41.73* 123,8 * 0,177 = 913,05 грн, де 41,73 ставка податку, 123,8 - загальна площа об`єктів оподаткування, зменшена на 60 м2, 0,177 - питома вага квартири АДРЕСА_5 , за об`єкт нерухомості квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_6 41.73 * 123,8 * 0,173 = 893,86 грн, де 41,73 ставка податку, 123,8 - загальна площа об`єктів оподаткування, зменшена на 60 м2, 0,173 - питома вага квартири АДРЕСА_7 , за об`єкт нерухомості квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_9 * 123,8 * 0,650 - 3 359,27 грн, де 41,73 ставка податку, 123,8 - загальна площа об`єктів оподаткування, зменшена на 60 м2, 0,650 - питома вага квартири АДРЕСА_8 ;

- за 2020 рік за об`єкт нерухомості квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_10 * 123,8 * 0,650 = 3 801,55 грн, де 47,23 ставка податку, 123,8 - загальна площа об`єктів оподаткування, зменшена на 60 м2, 0,650 - питома вага квартири АДРЕСА_8 , за об`єкт нерухомості квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_11 * 123,8 * 0,173 = 1 011,63 грн, де 47,23 ставка податку, 123,8 - загальна площа об`єктів оподаткування, зменшена на 60 м2, 0,173 питома вага квартири АДРЕСА_7 ; за об`єкт нерухомості квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 47.23 * 123,8 * 0,177 = 1 033,90 грн, де 47,23 ставка податку, 123,8 - загальна площа об`єктів оподаткування, зменшена на 60 м2, 0,177 - питома вага квартири АДРЕСА_5 .

Не погоджуючись з такими рішеннями контролюючого органу, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд застосовує такі джерела права.

Відповідно до статті 265 ПК України, податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

Згідно з пп.266.1.1. п.266.1 ст. 266 ПК України, платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Визначення платників податку в разі перебування об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості у спільній частковій або спільній сумісній власності кількох осіб: а) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній частковій власності кількох осіб, платником податку є кожна з цих осіб за належну їй частку; б) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділений в натурі, платником податку є одна з таких осіб-власників, визначена за їх згодою, якщо інше не встановлено судом; в) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб і поділений між ними в натурі, платником податку є кожна з цих осіб за належну їй частку.

Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (пп. 266.2.1. п.266.2 ст. 266 ПК України).

Підпунктами 266.3.1. та 266.3.2. пункту 266.3 статті 266 ПК України передбачено, що базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Заява щодо встановлення особи, відповідальної за сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2018, 2019 та 2020 року стосовно квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , датована 02.12.2021, тобто, після проведення звірки та винесення спірних рішень відповідачем.

Утім, доказів надання її до контролюючого органу, а також розгляду цієї заяви відповідачем та прийняття будь-якого управлінського рішення щодо такої заяви до суду не надано.

На момент винесення спірних рішень така заява не подавалась, а тому суд вважає аргументованими доводи відповідача про те, що слід відрізняти спільну часткову власність, де платником податку є одна з осіб на належну їй частку, та спільну сумісну власність, де платником є одна особа за об`єкт оподаткування, яка визначається за згодою співвласників. Оскільки квартира АДРЕСА_8 перебуває у спільній сумісній власності позивача, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , позивач не може сплачувати податок лише за 1/3 частку квартири.

При цьому, нарахування позивачу податку за нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, виходячи зі ставки за площу квартири, що перебуває у спільній сумісній власності, без наявності такої заяви також не може вважатись правомірним, адже контролюючим органом не аргументовано, чому платником податку за цю нерухомість має бути саме позивач.

Згідно з пп. 266.4.1. п.266.4 ст. 266 ПК України, база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується, зокрема, для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів.

Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року (пп. 266.6.1 п. 266.6. ст. 266 ПК України).

Відповідно до пп.266.5.1. п.266.5 ст. 266 ПК України, ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Згідно з пп.12.3.4 п.12.3 ст. 12 Податкового кодексу України, рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Відповідно до положень Податкового кодексу України, на підставі ст. 26 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні, керуючись ст.59 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні, на 11 сесії Харківської міської ради було прийнято рішення від 22.02.2017 року №542/17 "Про місцеві податки і збори у місті Харкові", яким встановлено на території міста Харкова на 2017 рік та наступні роки місцеві податки і збори.

Пунктом 3 рішення встановлено, що місцеві податки та збори на території міста Харкова справляються відповідно до норм Податкового кодексу України, з урахуванням ставок та пільг, встановлених п. 2 цього рішення. Об`єкт оподаткування, платники податку, податковий період та інші обов`язкові елементи податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, транспортного податку, плати за землю, єдиного податку, збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору визначаються відповідно до норм Податкового кодексу України.

В пунктах 1, 2 Додатку 1 до рішення ХМР від 22.02.2017 № 542/17 зазначено, що ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються у відсотках до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. м бази оподаткування.

Ставка податку для об`єктів житлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних (крім об`єктів, визначених п. 3) та юридичних осіб, встановлюється у розмірі 1 відсоток.

Положеннями пп.266.4.2 п.266.4. ст. 266 ПК України передбачено, що сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, встановлюють пільги з податку, що сплачується на відповідній території, з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, громадських об`єднань, благодійних організацій, релігійних організацій України, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законом порядку, та використовуються для забезпечення діяльності, передбаченої такими статутами (положеннями).

В свою чергу, пунктом 3 Додатку 1 до рішення ХМР від 22.02.2017 № 542/17 визначено, що ставка податку для об`єктів житлової нерухомості, зокрема, квартири/квартир незалежно від їх кількості загальною площею до 85 кв.м, що перебувають у власності фізичних осіб, встановлюється у розмірі 0 відсотків.

Оскільки площа квартир, що перебувають у власності позивача, мають площу більше, ніж 85 кв.м., застосування контролюючим органом ставки 1% при визначенні податкового зобов`язання позивача у межах цього спору є правомірним.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист. Крім того, суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Засіб захисту, повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п.75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, «ефективний засіб правового захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Відповідно до п.10.2 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України "Про судове рішення в адміністративній справі" №7 від 20.05.2013 року, вимоги про визнання акта владного органу недійсним або неправомірним тощо є різними словесними формами вираження одного й того самого способу захисту порушеного права позивача, а саме визнання акта протиправним.

Суд зазначає, що за своєю суттю правовий акт управління це державно-владне волевиявлення, що містить управлінське рішення із приписом, адресованим іншим суб`єктам права. Визнаючи акт протиправним, суд констатує відсутність у ньому цих сутнісних рис та його нездатність регулювати суспільні відносини. Разом із тим, з метою захисту прав та інтересів суб`єкта права суд встановлює правові наслідки протиправності акту, а саме його скасування.

Відтак, належним способом захисту порушеного права позивача є визнання протиправним і скасування податкових повідомлень - рішень №№ 25054-2414-2033 від 12.11.2021, 25057-2414-2033 від 12.11.2021, 0-2033 від 12.11.2021, при цьому скасування акта індивідуальної дії у межах цього спору охоплює також позовні вимоги про визнання протиправними дій контролюючого органу, вчинених під час його прийняття, а тому позовні вимоги у частині про визнання протиправними дій відповідача задоволенню не підлягають, оскільки по суті не є окремими позовними вимогами.

Позовні вимоги про встановлення відповідальної особи за сплату податку також задоволенню не підлягають, оскільки це є дискреційними функціями контролюючого органу, а суд не може підміняти інший орган державної влади, задовольняючи такі вимоги, адже це порушуватиме конституційно закріплений принцип поділу влад.

Суд наголошує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі Серявін та інші проти України зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі Трофимчук проти України ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.

Усі інші аргументи сторін, у тому числі посилання позивача на неотримання ним рішень у визначений строк, відсутність розрахунку до оскаржуваного рішення, тощо, вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у цьому судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують та на зміст рішення не впливають.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст.4-10, 19, 77, 139, 241-246, 250, 255, 262, 236 293, 295, 297, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, ) про визнання дій протиправними, визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення №№ 25054-2414-2033 від 12.11.2021, 25057-2414-2033 від 12.11.2021, 0-2033 від 12.11.2021 на суму 9845,10 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) судовий збір у сумі 617 (шістсот сімнадцять) грн 44 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення у повному обсязі виготовлено 30 червня 2022 року.

Суддя О.Г. Котеньов