Справа № 215/1099/22
Суддя: Юхно Ірина Валеріївна
Дата ухвалення: 2022-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

04 липня 2022 року Справа 215/1099/22

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Юхно І.В., перевіривши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Криворізької міської ради про визнання бездіяльності протиправною та встановлення наявності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень,-

ВСТАНОВИВ:

18.03.2022 до Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Криворізької міської ради, у якому просить суд:

«- визнати протиправною бездіяльність Криворізької міської ради у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень за результатом розгляду заяви від 21.01.22р про материальну допомогу у сумі 10 000 грн, яка виявилася у відмові вирішувати питання місцевого значення в межах ст 1,3,22,48,144 Конституції України та встановити наявность у нього компетенції (повноважень) прийняти рішення для належного реагування;

- визнати протиправною бездіяльність Криворізької міської ради у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень за результатом розгляду заяви від 21.01.22р про материальну допомогу у сумі 10 000 грн, яка виявилася у порушенні управлінської функції для врегулювання питань надання адміністративних послуг відповідно до правового порядку ст 19,144 Конституції України та зобов`язати прийняти рішення в розумінні п 19 ч 1 ст 4 КАСУ, 144 Конституції України;

- встановлення наявності компетенції (повноважень) Криворізької міської ради у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень за результатом розгляду заяви від 21.01.22р про материальну допомогу у сумі 10 000 грн надати материальну допомогу з причин виникнення у мене складних життєвих обставин та попередити виникнення негативних суспільних наслідків, пов`язаних з відсутністю коштів для життя і визнати відмову від такої процедури протиправною бездіяльністю;

- встановлення наявності компетенції (повноважень) Криворізької міської ради у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень за результатом розгляду заяви від 21.01.22р про материальну допомогу у сумі 10 000 грн важати обґрунтованою підставою відсутність місця реєстрації у мене для відмови в наданні материальної допомоги, при наявності акта проведення обстеження сім`ї, довідки про надання компенсації менше прожиткового мінімуму, які підтвержують факт мого проживання в м Кривий Ріг до правового порядку ст 3,21.33,46,48 Конституції України і визнати таку підставу протиправною».

Ухвалою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23.05.2022 у справі №215/1099/22 адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 передано за підсудністю до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

27.06.2022 матеріали адміністративної справи №215/1099/22 надійшли до Дніпропетровського окружного адміністративного суду та на підставі Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.06.2022 передані на розгляд головуючому судді Юхно І.В.

На підставі положень частини 1 та 2 статті 30 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України) спори між адміністративними судами щодо підсудності не допускаються. Адміністративна справа, передана з одного адміністративного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 29 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження адміністративним судом, до якого вона надіслана.

З матеріалів адміністративного позову вбачається, що провадження у справі не відкрито.

Згідно з положеннями частини 8 статті 171 КАС України питання про відкриття провадження в адміністративній справі суддя вирішує протягом п`яти днів з дня надходження до адміністративного суду позовної заяви, заяви про усунення недоліків позовної заяви у разі залишення позовної заяви без руху, або отримання судом у порядку, визначеному частинами третьою-шостою цієї статті, інформації про місце проживання (перебування) фізичної особи.

З положеннями частини 6 статті 120 КАС України якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Оскільки 02.07.2022-03.07.2022 були вихідними днями, суд вирішує питання про відкриття провадження у перший робочий день - 04.07.2022.

Відповідно до пунктів 1, 3 та 6 частини першої статті 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 КАС України та чи немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 160 КАС України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

При цьому, відповідно до частини 1 статті 172 КАС України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

З огляду на положення статті 20 КАС України адміністративні справи з приводу оскарження правових актів індивідуальної дії, а також дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно фізичної особи, вирішуються окружним адміністративним судом.

Згідно з частиною 1 статті 21 КАС України позивач може заявити кілька вимог в одній позовній заяві, якщо вони пов`язані між собою.

Частиною 5 статті 21 КАС України встановлено, що вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивачем заявлено вимоги щодо встановлення наявності компетенції (повноважень) відповідача «у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень за результатом розгляду заяви від 21.01.22р про материальну допомогу у сумі 10 000 грн».

Крім цього, ОСОБА_1 в своєму позові оскаржує бездіяльність Криворізької міської ради щодо розгляду заяви від 21.01.22р про матеріальну допомогу у сумі 10 000 грн.

Разом із цим, суд звертає увагу, що позивачем в адміністративному позові не наведено жодного обґрунтування доцільності об`єднання позовних вимог.

Суд звертає увагу, що інститут об`єднання/роз`єднання позовів, в першу чергу спрямований на пришвидшення розгляду справи. Водночас, об`єднання в одне позовне провадження вищезазначених справ може призвести до сповільнення їх розгляду, що не відповідає принципам адміністративного судочинства, зокрема щодо розумності строків розгляду справи судом.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність надання позивачем пояснень щодо підстав об`єднання в одне провадження заявлених позовних вимог у відповідності до частини 1 статті 172 КАС України з наданням відповідних доказів за наявності.

Водночас, суд вважає за необхідне звернути увагу позивача на те, що за змістом пункту 3 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.

Компетенція - це сукупність повноважень, прав та обов`язків державного органу, установи або посадової особи, які вони зобов`язані використовувати для виконання своїх функціональних завдань.

Під компетенційними спорами розуміються спори між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління (публічної адміністрації), у тому числі делегованих повноважень.

Компетенцію державного органу чи посадової особи становлять їхні повноваження, визначені законом. Внаслідок різного тлумачення законодавства компетенція суб`єктів владних повноважень може перетинатися, внаслідок чого виникає компетенційний спір.

Завданням суду у компетенційних спорах, з урахуванням загального завдання адміністративного судочинства є розв`язання законодавчої колізії, а також, усунення наслідків дублювання повноважень. При цьому, позивачем у компетенційних спорах є суб`єкт владних повноважень, якщо він вважає, що інший суб`єкт владних повноважень, відповідач, своїм рішенням або діями втрутився у його компетенцію або у випадку, коли прийняття такого рішення чи вчинення дій є його прерогативою.

Наведений висновок узгоджується з правовою позицією, висловленою у постановах Верховного Суду від 05 липня 2019 року у справі № 802/833/17-а, від 26 вересня 2019 року у справі №826/7320/17 та від 29 квітня 2020 року у справі №160/1106/19.

Крім цього, Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13 березня 2019 року у справі №820/3713/17 сформовано правовий висновок, відповідно до якого компетенційними є спори між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління (публічної адміністрації), у тому числі делегованих повноважень. Особливістю таких спорів є те, що сторонами у них - як позивачем, так і відповідачем - є суб`єкти владних повноважень. Тобто позивачем у компетенційних спорах є суб`єкт владних повноважень, якщо він вважає, що інший суб`єкт владних повноважень - відповідач своїм рішенням або діями втрутився у його компетенцію або що прийняття такого рішення чи вчинення дій є його прерогативою.

Тобто, з вищенаведеного вбачається, що спір щодо відсутності компетенції (повноважень) допускається виключно між суб`єктами владних повноважень. При цьому, позивач, який не є суб`єктами владних повноважень, не наділений адміністративною процесуальною дієздатністю щодо пред`явлення позову про визнання наявності чи відсутність компетенції (повноважень) у відповідача.

Окрім того, відповідно до ч. 3 ст. 161 КАС України, до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

При цьому, частиною 5 статті 161 КАС України передбачено, що у разі необхідності до позовної заяви додаються клопотання та заяви позивача про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, участь у судовому засіданні щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, звільнення (відстрочення, розстрочення, зменшення) від сплати судового збору, про призначення експертизи, витребування доказів, про забезпечення надання безоплатної правничої допомоги, якщо відповідний орган відмовив у її наданні, тощо.

Позивач разом з позовною заявою надав суду клопотання про звільнення від сплати судового збору, в обґрунтування якого зазначає, що він є малозабезпеченою особою, а його доход складає 2154,25 грн., що підтверджується довідкою Тернівського УПСЗН м. Кривий Ріг від 04.01.2022 року №222.

Згідно з положеннями частини першої статті 133 КАС України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені Законом України «Про судовий збір» від 08.07.2011 №3674-VI (далі - Закон №3674-VI).

Так, за положеннями частини 1 статті 4 Закону №3674-VI судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Абзацом четвертим статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» від 02.12.2021 №1928-IX передбачено, що прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць з 1 січня 2022 року становить 2 481,00 гривень.

Відповідно до підпункту 1 пункту 3 частини 3 статті 4 Закону №3674-VI ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання до адміністративного суду позову немайнового характеру, який подано фізичною особою - 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 481,00 грн. х 0,4 = 992,00 грн.).

Частиною першою статті 8 Закону України «Про судовий збір» (в редакції Закону України від 03.10.2017 року №2147-VIІІ) визначено, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є:

а) військовослужбовці;

б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів;

в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда;

г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї;

ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

За приписами частини другої вищевказаної статті суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Таким чином, суд зазначає, що вищенаведений перелік осіб є вичерпним.

При цьому, суд звертає увагу, що особа, яка заявляє клопотання про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати, повинна навести доводи, подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Разом з тим, визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень її майнового стану. Якщо залежно від рівня майнового стану сторона позбавлена можливості сплатити судовий збір, то такі обставини є підставою для відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення сторони від сплати.

Так, відповідно до позиції Пленуму Вищого адміністративного суду України від 05.02.2016 р. «Про судову практику застосування адміністративними судами окремих положень Закону України від 08.07.2011 р. № 3674-VІ «Про судовий збір» у редакції Закону України від 22.05.2015 р. № 484-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих акті України щодо сплати судового збору», визначено, що при зверненні до суду із заявою про відстрочення або розстрочення сплати судового збору особа повинна додати до такої заяви належні документи на підтвердження факту відсутності таких коштів для сплати судового збору.

Також у постанові Верховного Суду від 24.01.2020 року у справі № 815/2320/18 касаційний суд зробив акцент на тому, що в кожному конкретному випадку суд установлює можливість особи сплатити судовий збір на підставі поданих нею доказів щодо її майнового стану за своїм внутрішнім переконанням. Оцінюючи фінансове становище особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди мають встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку, тощо), рухомого, нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища (п. 44 рішення Європейського Суду з прав людини у справі Княт проти Польщі, заява № 71731/01; п. 63-64 рішення Європейського Суду з прав людини у справі Єдамський та Єдамська проти Польщі, заява № 73547/01).

В ухвалі від 08.12.2020 р. № 215/1907/20 Верховний Суд зазначив, що доказами неможливості сплати судового збору можуть слугувати, зокрема, документ, з якого можна буде визначити сукупний розмір його доходу за попередній рік (зокрема, відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків за рік, що передує зверненню до суду, які надаються органами Державної фіскальної служби тощо).

Так, на підтвердження скрутного майнового стану та неможливості сплати судового збору на момент подання даного адміністративного позову ОСОБА_1 надав довідку Тернівського УПСЗН м. Кривий Ріг від 04.01.2022 року №222 про отримання ним компенсації за надання соціальних послуг особам з інвалідністю І групи за період з січня по грудень 2021 року у загальному розмірі 25851,00 грн.

Разом з тим, ОСОБА_1 не надано до суду доказів на підтвердження того, що розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру його річного доходу за попередній календарний рік перед зверненням до суду, оскільки сума судового збору у розмірі 992,40 грн. не перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за 2021 рік: 25851,00 грн. х 5% = 1292,55 грн.

Водночас, в адміністративному позові позивачем фактично заявлено вимогу про визнання протиправною бездіяльності Криворізької міської ради щодо розгляду заяви від 21.01.22р про матеріальну допомогу у сумі 10 000 грн. Тобто, за подання даного адміністративного позову позивач мав сплатити судовий збір у розмірі 992,40 грн.)

Отже, розмір судового збору не перевищує 5% розміру доходу позивача за останні 12 місяців, відповідно до довідки, наданої ним.

При цьому, зазначена довідка вказує лише на розмір отриманої компенсації, а не річного доходу, а тому, не може бути доказом на підтвердження його майнового стану. Інших доказів на підтвердження майнового стану (довідки органу доходів і зборів про доходи, або про відсутність інших доходів за попередній календарний рік тощо) ОСОБА_1 не надав.

Крім того, суд звертає увагу на те, що сам по собі факт отримання особою щомісячної компенсаційної виплати як непрацюючій працездатній особі, яка доглядає за особою з інвалідністю І групи, не позбавляє цю особу права та можливості отримання інших доходів.

Також суд зауважує, що позивач, звертаючись із клопотанням про звільнення його від сплати судового збору, не надав достатніх доказів, відповідно до яких можливо розглянути клопотання про звільнення від сплати судового збору, ураховуючи розмір річного доходу за попередній календарний рік. Таким доказом може слугувати, зокрема, довідка органу доходів і зборів про відсутність інших доходів за попередній календарний рік.

Аналогічна правова позиція була висловлена Великою Палатою Верховного Суду в ухвалі від 10 травня 2019 року у справі № 9901/166/19.

Щодо посилання ОСОБА_1 на необхідність суду скористатися доступом до єдиного реєстру фізичних осіб з органу доходів і зборів щодо отримання інформації про його місячний дохід, то суд вважає їх необгрунтованими, оскільки позивачем не зазначено підстав неможливості самостійно надати означені докази та (або) вжиття заходів для їх отримання згідно до вимог ст.80 КАС України з урахуванням того, що саме на позивача покладено обов`язок довести суду рівень свого майнового стану, який перешкоджає йому сплатити судовий збір за подання позовної заяви.

Також, судом враховується те, що відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 19.06.2001 року у справі "Креуз проти Польщі" "право на суд" не є абсолютним, воно може обмежуватися державою різноманітними засобами, в тому числі фінансовими.

З огляду на викладене та з урахуванням того, що позивачем не надано суду належних доказів в обґрунтування обставин, що унеможливлюють сплату судового збору, підстави для звільнення від сплати судового збору, які зазначені позивачем у заяві, не можуть бути визнані поважними, а тому, задоволенню не підлягають.

Крім того, суд звертає увагу на правову позицію щодо відмови ОСОБА_1 у звільненні від сплати судового збору, яка викладена в ухвалах Верховного Суду від 27.01.2020 року у справах № 215/4776/18, №215/3308/18, №215/2630/19, від 27.12.2019 року у справах № 215/1558/19 та № 215/3553/17, від 28.04.2020 року у справі № 215/4776/18, яка в силу вимог ч.5 ст.242 КАС України, має бути врахована судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Поряд із цим, частиною 1 статті 161 КАС України до позовної заяви додаються її копії, а також копії доданих до позовної заяви документів відповідно до кількості учасників справи, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті.

Відповідно до частини 2 статті 161 КАС України суб`єкт владних повноважень при поданні адміністративного позову зобов`язаний додати до позовної заяви доказ надіслання рекомендованим листом з повідомленням про вручення іншим учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси, копії позовної заяви та доданих до неї документів.

З матеріалів адміністративного позову вбачається, що позивачем не було надано до суду копій доданих до позовної заяви додатків для направлення відповідачеві у справі.

Частинами 1 та 2 статті 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

На підставі викладеного суд залишає подану заяву без руху та пропонує позивачу усунути наступні недоліки шляхом надання до суду:

- пояснення щодо підстав об`єднання в одне провадження заявлених позовних вимог у відповідності до частини 1 статті 172 КАС України з наданням відповідних доказів за наявності;

- документу, що підтверджує сплату судового збору у розмірі та порядку, встановлених чинним законодавством України;

- додатків до позовної заяви для направлення відповідачеві у справі.

Керуючись статтями 30, 43, 46, 160, 161, 169, 248, 256 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Прийняти до свого провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до Криворізької міської ради про визнання бездіяльності протиправною та встановлення наявності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Криворізької міської ради про визнання бездіяльності протиправною та встановлення наявності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень - залишити без руху.

Надати позивачеві строк для усунення недоліків позовної заяви протягом п`яти днів з дня отримання ухвали суду.

Роз`яснити позивачу що, відповідно до абзацу 2 частини 3 Прикінцевих положень КАС України суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Копію ухвали про залишення позовної заяви без руху невідкладно направити на адресу позивача.

Роз`яснити позивачу, що позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк. Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 256 КАС України та в самостійному порядку оскарженню не підлягає.

Суддя І.В. Юхно