Справа № 400/5831/21
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2022-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2022 р.м.ОдесаСправа № 400/5831/21
Головуючий в 1 інстанції: Малих О.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді -Кравченка К.В.,
судді -Джабурія О.В.,
судді -Вербицької Н.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2022 року по справі за позовом Державного реєстратора відділу державної реєстрації прав на нерухоме майно, їх обтяжень виконавчого комітету Первомайської міської ради Миколаївської області ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, треті особи: Мале підприємство «Волна», Товариство з обмеженою відповідальністю «Літо-Варе», Державне підприємство «Національні інформаційні системи» про визнання протиправним та скасування наказу,-

В С Т А Н О В И В:

Державний реєстратор відділу державної реєстрації прав на нерухоме майно, їх обтяжень виконавчого комітету Первомайської міської ради Миколаївської області ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Міністерства юстиції України, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України № 2483/5 від 13.07.2021 року, прийнятий на підставі висновку Центральної Колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції від 08.06.2021 року в частині анулювання доступу державному реєстратору відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, їх обтяжень, юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців апарату виконавчого комітету Первомайської міської ради Миколаївської області ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

01.02.2022 року від позивача надійшла заява про забезпечення позову шляхом:

- заборони Виконавчому комітету Первомайської міської ради проводити звільнення позивача із займаної посади включно до моменту набрання судовим рішенням у цій справі законної сили;

- зупинення дії наказу Міністерства юстиції України №2483/5 від 13.07.2021 року в частині анулювання доступу Державного реєстратора відділу державної реєстрації прав на нерухоме майно, їх обтяжень виконавчого комітету Первомайської міської ради Миколаївської області ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, включно до моменту набрання судовим рішенням у цій справі законної сили.

В обґрунтування такої заяви позивач зазначив, що наразі склалась ситуація, за якої трудові відносини між роботодавцем - виконавчим комітетом Первомайської міської ради Миколаївської області та позивачем фактично продовжуються, однак, позивач позбавлений можливості виконувати свої посадові обов`язки з огляду на факт прийняття Міністерством юстиції України оскаржуваного Наказу, що, на думку позивача, є грубим порушенням трудових прав Позивача та суттєво ускладнює його життя з огляду на відсутність відповідного грошового забезпечення.

Позивач також вказує на негативний вплив від дії оскаржуваного наказу на права та інтереси його роботодавця, який повинен нараховувати та сплачувати заробітну плату працівнику та утримувати з його заробітної плати податки, збори та інші обов`язкові платежі. Беручи до уваги вказані обставини виникла ситуація за якої фактично тривають трудові відносини між позивачем та роботодавцем, однак, нарахування позивачу заробітної плати пов`язано з певними складнощами з огляду на зазначені обставини. Також позивач посилається на те, що блокування йому, як державному реєстратору, доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно є порушенням його права на працю, обмежує його у можливостях повноцінного здійснення службової діяльності, позбавляє позивача можливості турбуватися про сім`ю та створює можливі негативні наслідки у вигляді наявності заборгованості зі сплати податків, зборів та інших обов`язкових платежів. Відновлення порушених прав вимагатиме від позивача значних фінансових витрат.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 11.02.2022 року заяву про забезпечення позову задоволено частково наступним чином:

- зупинено дію наказу Міністерства юстиції України від №2483/5 від 13.07.2021 року в частині анулювання доступу Державного реєстратора відділу державної реєстрації прав на нерухоме майно, їх обтяжень виконавчого комітету Первомайської міської ради Миколаївської області ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, включно - до набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справі №400/5831/21.

Не погоджуючись з вищезазначеною ухвалою, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю (ч.2 ст.150 КАС України).

Підстави забезпечення позову, передбачені ч.2 ст.150 КАС України, є оціночними, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, установити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якої можливо запобігти.

Згідно ч.1 ст.151 КАС України, позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Відповідно до ч.2 ст.151 КАС України суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Відповідно до ч.6 ст.154 КАС України в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання.

Отже, ухвала про забезпечення позову повинна бути судом вмотивована із зазначенням:

1) висновків про існування: обставин, що свідчать про істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, або очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі;

2) у чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача.

При розгляді заяви про забезпечення позову суд повинен з урахуванням доказів, наданих заявником на підтвердження своїх доводів, пересвідчитися зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог і бути співмірними з позовними вимогами.

Інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого в адміністративній справі. Метою застосування заходів забезпечення позову є, перш за все, захист прав позивача до ухвалення рішення у справі.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову та доведеності належними доказами обставин, на які посилається заявник в заяві; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову суд має пересвідчитись, що надані докази та доводи позивача переконливо свідчать про наявність підстав для забезпечення позову.

Як було вже зазначено, в обґрунтування поданої заяви позивач вказав про те, що виконання спірного наказу в частині анулювання йому доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно порушує його трудові та майнові права, оскільки позбавляє його можливості здійснювати свою професійну діяльності та отримувати від неї дохід, а відновлення таких прав потребуватиме значних фінансових витрат.

Задовольняючи заяву позивача, суд першої інстанції виходив з того, що блокування позивачу, як державному реєстратору, доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно є порушенням права на працю та обмежує його у можливостях повноцінного здійснення службової діяльності. Тому, з метою запобігання негативних наслідків для позивача, які можуть в подальшому суттєво ускладнити можливість реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для забезпечення позову шляхом зупинення дії спірного наказу в частині анулювання позивачу доступу Державного реєстратора відділу державної реєстрації прав на нерухоме майно, до моменту набрання судовим рішенням у цій справі законної сили.

Колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції не погоджується, виходячи з наступного.

Інститут забезпечення адміністративного позову дійсно є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого в адміністративній справі.

Однак, застосовуючи такий інститут, необхідно, перш за все, враховувати його мету та запобігати вирішенню спору у справі шляхом задоволення заяви про забезпечення позову.

В апеляційній скарзі зазначено, що підставою для анулювання доступу позивачу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стали виявлені факти грубого порушення позивачем законодавства у сфері державної реєстрації, а тому вжиті судом першої інстанції заходи забезпечення позову фактично вирішують спір по суті, оскільки позивач знову отримує доступ до реєстру та матиме змогу вчиняти реєстраційні дії, що впливатиме на права та інтереси третьої особи ТОВ «Літо-Варе».

Колегія суддів погоджується з доводами апелянта, що забезпечення позову шляхом зупинення дії наказу в частині блокування позивачу доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно може вважатися вирішенням спору, оскільки позивач таким чином продовжить здійснювати діяльність у сфері державної реєстрації прав на нерухоме майно, незважаючи на те, що оскаржуваний наказ був винесений саме з підстав наявних порушень позивачем при вчиненні дій у сфері державної реєстрації прав на нерухоме майно.

Крім того, спірним наказом відповідача права третіх осіб не порушено з огляду на положення абзацу 3 частини третьої статті 37-1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», згідно якого у разі прийняття рішення про тимчасове блокування або анулювання доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав, скасування акредитації суб`єкта державної реєстрації прав Міністерство юстиції України вирішує питання про передачу на розгляд суб`єкту державної реєстрації прав, що забезпечує зберігання реєстраційних справ у паперовій формі, документів, що подані для проведення реєстраційних дій та перебувають на розгляді у відповідного державного реєстратора, акредитованого суб`єкта державної реєстрації прав.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що зазначені позивачем у заяві про забезпечення позову доводи не свідчать про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову, передбачених статтею 151 КАС України.

Посилання заявника на існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди його правам, свободам та інтересам нічим не підтверджено, та відсутні докази того, що невжиття заходів забезпечення позову якимось чином може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову, а тому оскаржувана ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, як прийнята з помилковим застосуванням норм процесуального права, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні зави про забезпечення позову.

Керуючись ст.311, ст.315, ст.317, ст.321, ст.322, ст.325, ст.329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України - задовольнити.

Ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2022 року про забезпечення позову - скасувати і ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні заяви Державного реєстратора відділу державної реєстрації прав на нерухоме майно, їх обтяжень виконавчого комітету Первомайської міської ради Миколаївської області ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Кравченко К.В.
Судді Джабурія О.В. Вербицька Н. В.