Справа № 810/901/16
Суддя: Кравчук В.М.
Дата ухвалення: 2022-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті касаційного провадження

30 червня 2022 року

м. Київ

справа № 810/901/16

адміністративне провадження № К/990/11739/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Кравчука В.М., суддів Єзерова А.А., Стародуба О.П.,

перевірив касаційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

на рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 липня 2021 року (суддя Панченко Н.Д.) та

постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 лютого 2022 року (колегія у складі суддів Кучми А.Ю., Аліменка В.О., Безименної Н.В.)

у справі № 810/901/16

за позовом ОСОБА_1

до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Радикал Банк",

третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб,

про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії.

УСТАНОВИВ:

У березні 2016 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) звернувся до суду із позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Уповноважена особа Фонду; відповідач) на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Радикал Банк" (далі - ПАТ "Радикал Банк"), в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невключення його до переліку вкладників ПАТ "Радикал Банк", які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд ГВФО; Фонд) за договором банківського рахунку від 09.07.2015 № 18403/П-1-980;

- зобов`язати Уповноважену особу Фонду подати до Фонду ГВФО інформацію щодо нього як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду за договором банківського рахунку від 09.07.2015 № 18403/П-1-980.

Київський окружний адміністративний суд рішенням від 30.07.2021 задовольнив адміністративний позов.

Шостий апеляційний адміністративний суд постановою від 18.02.2022 змінив рішення Київського окружного адміністративного суду від 30.07.2021:

- зобов`язав Уповноважену особу Фонду на ліквідацію ПАТ "Радикал Банк" подати до Фонду ГВФО зміни та доповнення до переліку рахунків щодо ОСОБА_1 як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ "Радикал Банк" за рахунок Фонду за договором банківського рахунку від 09.07.2015 № 18403/П-1-980;

- в іншій частині рішення Київського окружного адміністративного суду від 30.07.2021 залишив без змін.

12.05.2022 Фонд ГВФО подав касаційну скаргу, що 16.05.2022 надійшла до Верховного Суду, в якій, із посиланням на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення Київського окружного адміністративного суду від 30.07.2021 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.02.2022, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Як на підставу касаційного оскарження покликається на необхідність відступу від висновку щодо застосування ст. 202, 203, 204, 215, 216, 228 ЦК України, ч. 2, 3 ст. 38 Закону України від 23.02.2012 № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон № 4452-VI), викладеному у постановах Великої Палата Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 826/1476/15, від 23.10.2019 у справі № 823/5244/15, від 16.09.2020 у справі № 826/12284/16, у постановах Верховного Суду від 05.12.2018 у справі № 811/3880/15, від 05.06.2020 у справі № 920/653/18, від 18.08.2020 у справі № 915/494/18, від 02.09.2020 у справі № 904/1939/18, від 28.04.2021 у справі № 910/9351/20, від 12.08.2019 у справі № 904/4953/18, від 03.10.2019 у справі № 910/13850/18, від 29.10.2019 у справі № 910/16477/18, від 29.10.2019 у справі № 910/16152/18, від 18.05.2021 у справі № 911/2711/18, від 16.04.2018 у справі № 755/7502/16-ц, від 19.06.2019 у справі № 185/9773/16-ц, від 09.09.2020 у справі № 522/3746/19-ц, від 03.02.2021 у справі № 344/9078/16-ц у питанні неможливості визнання переказу коштів у порядку ст. 38 Закону № 4452-VI нікчемним правочином. Дії клієнта банку по розпорядженню коштами на рахунку, які реалізуються шляхом виконання розрахункових банківських операцій, призводить до зміни правовідносин (виникнення чи припинення), є правочином, який в силу закону може бути кваліфікований як нікчемний, при цьому, покликається на ухвалу Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 210/2314/20.

Верховний Суд ухвалою від 31.05.2022 залишив касаційну скаргу без руху відповідно до ч. 2 ст. 332 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

13.06.2022 до Верховного Суду від ФГВФО надійшло платіжне доручення про сплату судового збору у розмірі 1 280,00 грн.

Отже, скаржник усунув недолік, який слугував підставою для залишення касаційної скарги без руху.

Фонд ГВФО пропустив строк на касаційне оскарження, встановлений ч. 1 ст. 329 КАС України, оскільки оскаржувана постанова Шостого апеляційного адміністративного суду ухвалена 18.02.2022, строк на подання касаційної скарги закінчився 21.03.2022.

Фонд ГВФО клопоче поновити строк на касаційне оскарження. Клопотання обґрунтоване тим, що отримав 05.05.2022 копію постанови суду апеляційної інстанції, на підтвердження чого надав конверт Шостого апеляційного адміністративного суду з ідентифікатором 433.

Зважаючи на документальне підтвердження дати отримання копії оскаржуваного судового рішення, Суд вважає, що Фонд ГВФО слід поновити строк на касаційне оскарження відповідно до ч. 2 ст. 329 КАС України.

Перевіряючи наявність підстав для відкриття касаційного провадження, Суд виходить з такого.

Провадження у цій справі відкрито до внесення змін та викладення Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у новій редакції (до 15.12.2017).

Фонд ГВФО покликається на наявність у цій справі підстави касаційного оскарження, передбаченої п. 2 ч. 4 ст. 328 КАС України.

У цій справі Шостий апеляційний адміністративний суд в оскаржуваному рішенні застосував висновок Великої Палати Верховного Суду за результатами перегляду аналогічної справи № 826/1476/15, сформульований у постанові від 24.09.2021, який зводиться до такого: «<…> здійснюючи операції з перерахування коштів, банк не вчиняє окремі правочини, а виконує свої зобов`язання з обслуговування клієнтів банку, передбачені ЦК України, Законом України «Про банки і банківську діяльність», Інструкцією про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженою постановою Правління НБУ від 12 листопада 2003 року №492, та договорами з відповідними клієнтами.

Якщо внаслідок проведених операцій Фонду, а не банку, завдані збитки (штучно збільшена сума гарантованих державною виплат), то стаття 38 Закону 4452-VI не може бути застосована, а Фонд має звертатися до суду з вимогою про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину на підставі статті 228 ЦК України. Лише за наявності рішення суду можна застосовувати до позивача будь-які наслідки недійсності нікчемного правочину за цією статтею.

Згідно з положеннями статей 37, 38 Закону № 4452-VI Фонд або його уповноважена особа наділені повноваженнями щодо виявлення факту нікчемності правочинів, тобто мають право здійснити перевірку таких правочинів стосовно їх нікчемності, прийняти відповідне рішення про виявлення факту нікчемності правочину і повідомити про це сторін правочину, а також вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності правочинів.».

Фонд ГВФО обґрунтовує необхідність відступу від вказаного висновку потребою здійнення Верховним Судом правової переоцінки спірних правовідносин на предмет наявності в діях клієнта по розпорядженню коштами на рахунку банку ознак правочину. При цьому, покликається на те, що Верховний Суд в ухвалі від 07.07.2021 у справі № 210/2314/20 дійшов висновків про те, що операція із перерахування коштів (транзакція) має правову природу правочину.

Суд критично оцінює таке посилання скаржника, оскільки ухвала Верховного Суду від 07.07.2021 стосувалася передачі справи № 210/2314/20 на розгляд Великої Палати Верховного Суду, яка ухвалою від 28.09.2019 повернула справу до Верховного Суду для продовження розгляду. За результатом перегляду судових рішень у справі № 210/2314/20 Верховний Суд у постанові від 22.02.2022 притримувався позиції, що банк, здійснюючи операції з перерахування коштів з рахунку одного клієнта банку на рахунок іншого, не вчиняв правочину з третьою особою, а тому такі дії (перерахування коштів) та їх наслідки не є правочинами у розумінні ст. 202 ЦК України. Тобто, дійшов правової позиції, аналогічної висновкам, від яких Фонд ГВФО вважає необхідним відступити.

Між тим, Фонд ГВФО у касаційній скарзі не наводить обґрунтованих підстав для відступу від зазначених вище висновків щодо застосування ст. 203, 204, 215, 216, 228 ЦК України, ст. 38 Закону № 4452-VI у подібних правовідносинах та, відповідно, підстав для повторної передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду для відступу від висновків, сформульованих у справі № 826/1476/15 та ін.

За таких обставин, Фонд ГВФО слід відмовити у відкритті касаційного провадження відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 333 КАС України.

Керуючись ст. 333, 359 КАС України, Суд,-

УХВАЛИВ:

1. Задовольнити заяву про поновлення строку на касаційне оскарження. Поновити Фонду гарантування вкладів фізичних осіб строк на касаційне оскарження.

2. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 липня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 лютого 2022 року у справі № 810/901/16.

3. Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами надіслати скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя В.М. Кравчук

Суддя А.А. Єзеров

Суддя О.П. Стародуб