Справа № 160/16773/21
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2022-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

30 червня 2022 року м. Дніпросправа № 160/16773/21

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2021 року (м. Дніпро, суддя Захарчук-Борисенко Н.В.) у справі № 160/16773/21

за позовом ОСОБА_1

до Виконавчого комітету Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області

про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

встановив:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду із позовом до Виконавчого комітету Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області (далі відповідач), у якому просив:

- визнати протиправною відмову Виконавчого комітету Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, в задоволенні запиту позивача на отримання публічної інформації (вих. № 5 від 28 лютого 2021 року), та надання позивачу запитуваної інформації, а саме: адрес у мережі Інтернет сторінки на веб-сайті Межиріцької ОТГ, та сторінки на Єдиному державному веб-порталі відкритих даних, на яких оприлюднений у формі відкритих даних, перелік об`єктів комунальної власності Межиріцької ОТГ, які підлягають приватизації; копії переліку об`єктів комунальної власності Межиріцької ОТГ, які підлягають приватизації;

- зобов`язати Виконавчий комітет Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області надати позивачу адреси у мережі Інтернет сторінки на веб-сайті Межиріцької ОТГ, та сторінки на Єдиному державному веб-порталі відкритих даних, на яких оприлюднений у формі відкритих даних, перелік об`єктів комунальної власності Межиріцької ОТГ, які підлягають приватизації; копії переліку об`єктів комунальної власності Межиріцької ОТГ, які підлягають приватизації;

- стягнути з Виконавчого комітету Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області на користь позивача понесені витрати на правову допомогу в розмірі 3600,00 (три тисячі шістсот) гривень.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2021 року адміністративний позов задоволено.

Розподіл судових витрат не здійснювався.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що позивачем не надано доказів та документу, які б свідчили про фактичну оплату витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, у суду відсутня змога встановити дійсний розрахунок понесених позивачем вказаних витрат, у зв`язку з чим підстави для відшкодування витрат на правничу допомогу відсутні.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині відмови у стягненні витрат на правничу допомогу, позивач оскаржив його в апеляційному порядку, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вимоги апеляційної скарги позивача мотивовано, зокрема тим, що на день ухвалення оскаржуваного рішення строк оплати за договором про надання правової допомоги не настав, а отже відсутність доказів сплати витрат на правову допомогу не може бути підставою для відмови у їх стягненні.

З цих підстав, позивач просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови у стягненні витрат на правничу допомогу та ухвалити нове рішення про задоволення адміністративного позову в цій частині.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому не погоджується з розміром судових витрат, посилаючись на їх неспівмірність складності справи, ринковій вартості адвокатських послуг та відсутності доказів понесення витрат. Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду залишити без змін.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст. 311 КАС України.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, апеляційний суд зазначає наступне.

Судом першої інстанції встановлено та сторонами справи не заперечується, що на обґрунтування вимог про стягнення правничої допомоги позивачем долучено до позову:

- договір про надання правової допомоги № 18/02-5 від 18.02.2021;

- перелік та орієнтована вартість послуг з надання професійної правової допомоги;

- додаткова угода до Договору від 01.09.2021;

- акт приймання-передачі наданих послуг від 15.09.2021;

- звіт про виконання договору від 15.09.2021.

Витрати на правову допомогу становить 3600,00 грн.

У матеріалах справи міститься копія свідоцтва на право зайняття адвокатською діяльністю № 0930 від 06.04.2000.

Відмовляючи у стягненні витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції зазначив, що позивач всупереч положенням статті 134 КАС України не надав, зокрема, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), які б свідчили про фактично понесені витрати на правничу допомогу. З огляду на викладене, суд вважав ці витрати документально непідтвердженими та недоведеними. Відтак, суд вказав, що відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Так, відповідно до пункту 1 частини третьої статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частиною другою статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Частинами першою та другою статті 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

За приписами частин третьої-четвертої статті 134 КАС України, для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною першою статті 139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно із частиною сьомою статті 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Колегією суддів з матеріалів справи встановлено, що на обґрунтування вимог про стягнення правничої допомоги позивачем долучено до справи договір про надання правової допомоги № 18/02-5 від 18.02.2021, перелік та орієнтована вартість послуг з надання професійної правової допомоги, додаткову угоду до Договору від 01.09.2021, акт приймання-передачі наданих послуг від 15.09.2021, звіт про виконання договору від 15.09.2021.

Витрати на правничу допомогу складають 3600,00 грн.

Відмовляючи у задоволені стягнення витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції зазначив, що відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Надаючи оцінку правильності висновків суду першої інстанції в цій частині, апеляційний суд зазначає, що питання застосування частини сьомої статті 139 КАС України щодо доведеності розміру витрат на правничу допомогу з метою їх розподілу також неодноразово було предметом дослідження у Верховному Суді. Так, відповідно до постанов Верховного Суду від 29 жовтня 2020 року (справа № 686/5064/20), від 5 березня 2021 року (справа № 200/10801/19-а), від 16 березня 2021 року (справа № 520/12065/19), постанови Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року (справа № 922/445/19), у яких сформульовано правовий висновок, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Відповідно положень до додаткової угоди від 01.09.2021 року до договору № 18/02-5 від 18.02.2021, сторони погодили, що позивач сплачує адвокатському об`єднанню гонорар, а також інші витрати понесення ним, на протязі 6 місяців з дня підписання акту приймання-передачі послуг.

В свою чергу акт приймання-передачі послуг датований від 15.09.2021 року, а тому на час винесення рішення суду першої інстанції у позивача не виник обов`язок сплатити витрати на правничу допомогу.

Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат на правничу допомогу.

Водночас, в силу вимог процесуального закону суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат з урахуванням заперечень іншої сторони справи, щодо їх обґрунтованості та співмірності з виконаною роботою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Тобто, при визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції послуги адвоката зводились до підготовки та подання адміністративного позову.

Разом з цим, слід зазначити, що спір який виник між сторонами відноситься до категорії справ незначної складності, судова практика у цій категорії спорів є сталою, справа розглянута у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

З урахуванням співмірності та пропорційності витраченого часу, складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, колегія суддів дійшла до висновку, що обґрунтованим, об`єктивним і таким, що підпадає під критерій розумності, є визначення вартості витрат позивача у суді першої інстанції на послуги адвоката у сумі 1000 грн.

Щодо витрат на правничу допомогу в зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, які позивач просить стягнути у сумі 1800 грн.

Колегією суддів з матеріалів справи встановлено, що позивач для підтвердження витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції подав акт приймання-передачі наданих послуг від 15.12.2021, звіт про виконання договору від 15.12.2021.

У звіті витрати позивача на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції складають 3600,00 грн. При цьому вартість послуги зазначена 1800 грн, тривалість послуги -1 година.

В акті приймання-передачі вартість послуг зазначена в сумі 1800 грн. Отже, сума витрат у звіті містить розбіжності з актом приймання-передачі послуг.

Разом з цим, колегія суддів звертає увагу, що при визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені, договором на правову допомогу, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документи про оплату таких послуг та розрахунком таких витрат.

Крім того, колегія суддів зауважує, що при розгляді справи судом питання про відшкодування витрат на правничу допомогу учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань і саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони (саме така позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц).

Колегія суддів вважає, що витрати на правничу допомогу підлягають сплаті в розмірі 500 грн з урахуванням того, що апеляційна скарга стосується виключно цього питання.

Відповідно до частин 1 - 4 ст. 317 КАС України судове рішення суду першої інстанції може бути змінено шляхом доповнення або зміни його мотивувальної та (або) резолютивної частини у разі: 1) неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Таким чином, проаналізувавши встановлені обставини справи у сукупності, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги позивача, скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні витрат на правничу допомогу та прийняття нового рішення про часткове задоволення адміністративного позову в цій частині.

Керуючись статтями 317, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2021 року у справі № 160/16773/21 скасувати в частині відмови у задоволені вимог щодо стягнення витрат на правничу допомогу та прийняти нове рішення в цій частині.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Виконавчого комітету Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на правничу допомогу у розмірі 1000,00 грн. (одна тисяча грн. нуль коп.).

В решті рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2021 року у справі № 160/16773/21 залишити без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Виконавчого комітету Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на правничу допомогу у розмірі 500,00 грн. (одна тисяча грн. нуль коп.) в зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя О.М. Панченко

суддя С.М. Іванов

суддя В.Є. Чередниченко