Справа № 523/11159/21
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2022-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2022 р.м.ОдесаСправа № 523/11159/21
Головуючий в 1 інстанції: Далеко К.О.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Кравченка К.В.,
судді Джабурія О.В.,
судді Вербицької Н.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 20 травня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

В червні 2021 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернулась до суду з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції (далі відповідач, УПП), в якому просила скасувати постанову серії АП018 №555690 від 15.02.2021 року про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.44-3 КУпАП.

В обґрунтування заявлених позовних вимог було зазначено, що спірна постанова є незаконною, з наступних підстав: позивач не погоджувалась із правопорушенням, тому інспектор повинна була складати протокол, а не постанову; зміст постанови не відповідає обставинам справи, які дійсно мали місце бути, не містить точного формулювання вчиненого правопорушення, суті правопорушення; постанова складена за відсутності події та складу правопорушення, не містить доказів вчинення правопорушення; інспектором поліції було порушено процедуру складення постанови; постановою КМ України від 22.07.2020 року за №641 взагалі обмежено конституційні права і свободи громадянина, що суперечить Конституції України.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 20.05.2022 року позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 15.02.2021 року поліцейським УПП капралом поліції Калашніковою Т.О., стосовно позивача винесено постанову про притягнення до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії АПО18 №555690, за частиною 2 статті 44-3 КУпАП, у вигляді штрафу в розмірі 255,00 грн..

Згідно описової частини спірної Постанови АПО18 №555690 від 15.02.2021 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.44-3 КУпАП, складеної відносно позивача, 15.02.2022 року о 00год. 08хвил. за адресою: м. Одеса, вул. Заболотного 18 А, громадянка ОСОБА_1 знаходилась в адміністративній будівлі, а саме Суворовському ВП, без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіратора або захисної маски, що закриває ніс та рот, у тому числі виготовленій самостійно, чим порушила Постанову КМ України №1236 від 09.12.2020 року п.2.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не надано жодних належних і допустимих доказів, які б підтверджували правомірність винесення ним оскаржуваної постанови. Крім цього судом було встановлено, що інспектором поліції не було вжито жодних дій щодо надання позивачу можливості реалізувати своє право на отримання правової допомоги, що також є підставою для скасування спірного рішення.

Колегія суддів погоджується з цими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

На виконання вимог Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», Кабінетом Міністрів України 09.12.2020 року прийнято постанову №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (далі Постанова №1236), пунктом 1 якої, з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, у період з 19.12.2020 року до 28.02.2021 року на території України установлено карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», від 20.05.2020 року №392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та від 22.07.2020 року №641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».

Згідно із пп.1 п.2 Постанови №1236 на території України на період дії карантину запроваджуються обмежувальні протиепідемічні заходи, а саме забороняється перебування в громадських будинках і спорудах, громадському транспорті без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно.

Відповідно до ч.2 ст.44-3 КУпАП перебування в громадських будинках, спорудах, громадському транспорті під час дії карантину без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно, - тягне за собою накладення штрафу від десяти до п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Визначення поняття «громадські будинки та споруди» наведено в державних будівельних нормах України від 2019 року, під яким розуміється загальна назва будинків і приміщень, які призначені для розміщення закладів, підприємств, організацій, які надають послуги фізичним особам (населенню) або юридичним особам (громаді та державі). Наприклад, магазини, торговельні центри, магазини, бібліотеки, музеї, лікарні, університети, спортзали, церкви, державні установи тощо.

Статтею 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

В підтвердження перебування позивача 15.05.2022 року о 00:08 год. в адміністративній будівлі, а саме Суворовському ВП, без вдягнутих засобів, зокрема респіратора або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно відповідач надав суду: оскаржувану постанову АПО18 №555690, протокол про адміністративне правопорушення від 15.02.2022 року, відеозаписи з нагрудної відеокамери працівника поліції №01373-001373 та №01430-001430.

У відповідності до ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Наведені вище відеозаписи з нагрудної відеокамери працівника поліції №01373-001373 та №01430-001430 зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення Серія ГП №310576, а зміст файлів не викликає сумніву в тому, що на відеозаписах зафіксовані події, які мали місце 15.02.2021 року за участі сторін у справі.

Разом із тим, відеозапис №01373-001373 на часі 15.02.2021року (00-08) свідчить про те, що позивач перебуває у відділені поліції із вдягнутим засобом індивідуального захисту.

Суд правильно звернув увагу на те, що саме по собі описання адміністративного правопорушення у постанові не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Таке зауваження узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові Верховного Суду від 26.04.2018 року по справі №338/1/17 (№К/9901/15804/18).

Пояснення позивача, зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення Серія ГП №310576 про те, що вона після того як увійшла до відділення поліції у стресовому стані, забула про необхідність вдягнути маску, але коли їй нагадали про це, вдягла без суперечок, не можливо вважати достатнім для висновку про вчинення позивачем інкримінованого їй правопорушення

При цьому, за будь-яких обставин сам факт визнання особою вини у порушенні не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень за відсутності інших належних доказів і не звільняє відповідача від доведення правомірності свого рішення.

Така позиція відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові КАС/ВС від 08.07.2020 року у справі №177/525/17.

Згідно з ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проте, відповідач, який є суб`єктом владних повноважень, всупереч вимогам ч.2 ст.77 КАС України, не надав жодних належних і допустимих у розумінні КАС України доказів, які б підтверджували правомірність винесення ним оскаржуваної постанови про адміністративне правопорушення, та не спростував тверджень позивача щодо відсутності в її діях складу правопорушення, за яке її притягнуто до адміністративної відповідальності.

Разом з цим, колегія суддів вважає безпідставним посилання позивача на невиконання інспектором поліції вимоги ч.5 ст. 258 КУпАП щодо складення протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки відповідачем разом із відзивом на позов, надано суду протокол про адміністративне правопорушення серії ГП №310576, складений 15.02.2021 року відносно позивача за ч.2 ст.44-3 КУпАП, що свідчить про виконання інспектором поліції ч.5 ст.258 КУпАП.

Згідно п.1-2 ч.1 ст.18 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки, відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Приписами ст.268 КУпАП установлено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.

У відповідності до ч.2 ст.271 КУпАП інтереси потерпілого може представляти представник - адвокат, інший фахівець у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.

Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Позивач зазначає про порушення процедури розгляду справи, зокрема не представлення їй доказів вчинення нею правопорушення.

Судом першої інстанції було переглянуто відеозапис №01430-001430 з портативного відеореєстратора, на якому зафіксована процедура складення оскаржуваної постанови серії АПО18 №555690, та було встановлено, що підтверджується судом апеляційної інстанції, що 15.02.2022 року з 00:32 починається одночасний розгляд двох справ про адміністративні правопорушення відносно позивача та ОСОБА_2 ..

Також судом першої інстанції було встановлено, що 15.02.2021 року на часі:

- 00:28:47 інспектор поліції, не ОСОБА_3 , пред`являє одночасно позивачу та особі, яка знаходиться поряд ОСОБА_2 , докази вчинення ними правопорушення;

- 00:32 інспектор поліції ОСОБА_3 оголошує про підготовку справи до розгляду;

- 00:32:54 інспектор поліції Калашнікова Т.О. оголошує права позивачу;

- 00:33:22 позивач вказує на особу ОСОБА_2 та зазначає, що він є її адвокатом;

- 00:33:33 на питання інспектора поліції Калашнікової Т.О., позивач зазначає, що договору з адвокатом зараз не має, вона не носить його з собою;

У подальшому, інспектор поліції ОСОБА_3 фактично не допускає адвоката ОСОБА_2 до справи, також не вживає жодних дій для надання позивачу можливості реалізувати своє право на отримання правової допомоги. Зокрема, не надає можливості укласти договір з наявним адвокатом, або скористатись послугами нового.

- 00:33:54 інспектор поліції Калашнікова Т.О. запитує, чи бажає позивач скористатись своїми іншими правами;

- 00:33:56 позивач починає відповідати, однак інспектор поліції ОСОБА_3 її перебиває та констатує, що вона не бажає.

Таким чином, колегія суддів робить висновок, що інспектором поліції Калашніковою Т.О. жодних дій щодо надання позивачу можливості реалізувати своє право на отримання правової допомоги, зокрема на укладення договору з адвокатом наявним, або на пошук нового адвоката, вжито не було, а матеріали справи не містять доказів вчинення позивачем 15.02.2022 року о 00:08 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.44-3 КУпАП.

Вирішуючи спірні питання по даній справі, суд першої інстанції здійснивши аналіз дотримання інспектором поліції процедури розгляду справи, дійшов висновку про необхідність, на підставі ч.2 ст.9 КАС України, вийти за межі підстав заявлених позовних вимог, та зауважити на порушенні порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, констатувавши не вжиття інспектором поліції Калашніковою Т.О. жодних дій щодо надання позивачу можливості реалізувати своє право на отримання правової допомоги, що також є окремою підставою для скасування оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Така позиція відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові КАС/ВС від 18.02.2021 року у справі №524/9827/16-а.

Відповідно до п.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, якщо буде встановлено відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно ч.3 ст.293 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одно з рішень, зокрема про скасування постанови і закриття справи.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність виходу за межі підстав заявлених позовних вимог, на підставі ч.2 ст.9 КАС України, та скасування спірної постанови серії АП018 №555690 від 15.02.2021 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.44-3 КУпАП з закриттям провадження по справі про адміністративне правопорушення.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Статтею 286 КАС України встановленні особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч.3 ст.272 КАС України судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273-277, 282-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.

Керуючись ст.311, ст.272, ст.311, ст.315, ст.317, ст.321, ст.322, ст.325 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення, а рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 20 травня 2022 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Кравченко К.В.
Судді Джабурія О.В. Вербицька Н. В.