Справа № 140/4112/22
Суддя: Волдінер Фелікс Арнольдович
Дата ухвалення: 2022-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2022 року ЛуцькСправа № 140/4112/22

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Волдінера Ф.А.,

при секретарі судового засідання Журомській І.М.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Блажівської М.А.,

розглянувши у відкритому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Луцького відділу державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Антонюк Роман Валерійович (далі представник позивача) звернувся до суду в інтересах ОСОБА_2 (далі позивач, ОСОБА_2 ) із позовною заявою до Луцького відділу державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (далі відповідач), в якій просить суд визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 68313152 від 24.01.2022 (далі постанова ВП № 68313152 від 24.01.2022), винесену головним державним виконавцем Луцького відділу державної виконавчої служби у Луцькому районі, Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Блажівською Мар`яною Анатоліївною.

Позовні вимоги обґрунтовано наступним.

18 травня 2022 року позивачу, стало відомо про наявність щодо нього відкритого виконавчого провадження. В той же день він ознайомився з матеріалами даного виконавчого провадження, в тому числі із постановою про відкриття виконавчого провадження ВП № 68313152 від 24.01.2022, що є предметом оскарження у даній справі.

Із оскаржуваної постанови вбачається, що вона винесена на підставі виконавчого документа постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серія 1АВ № 0493249, яка видана 19.09.2021 (далі постанова № 1АВ 02493249).

Із постанови № 1АВ 02493249 вбачається, що дана постанова була винесена поліцейським ДПП, ОСОБА_3 . В даній постанові встановлено, що 19.09.2021 о 8 год 41 хв., за адресою М19 Доманове-Ковель-Чернівці-Тереблече 129+788 зафіксовано транспортний засіб RENAULT LAGUNA. Особа, яка керувала транспортним засобом, перевищила встановлені обмеження швидкості руху транспортних засобів на 34 км/год, чим порушила пункт 12.9.(б) Правил дорожнього руху України, відповідальність за яке передбачена Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП). Даною постановою було притягнено ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності та накладено на нього штраф у розмірі 680 грн.

Відповідно до частини третьої статті 300-2 КУпАП, у разі несплати штрафу особами, зазначеними у частині першій цієї статті, постанова про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті підлягає примусовому виконанню протягом 30 днів з дня набрання нею законної сили.

Відповідно до статті 303 КУпАП не підлягає виконанню постанова про накладення адміністративного стягнення, якщо її не було звернуто до виконання протягом трьох місяців з дня винесення. В разі оскарження постанови перебіг строку давності зупиняється до розгляду скарги.

Позивачем постанова № 1АВ 02493249 не оскаржувалась.

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження, заява стягувача щодо примусового виконання постанови № 1АВ 02493249 датована 14.01.2022.

Таким чином, постанова № 1АВ 02493249 була пред`явлена до виконання із порушенням строку звернення до виконання.

На підставі наведеного просить суд визнати протиправною та скасувати постанову ВП № 68313152 від 24.01.2022.

Ухвалою від 20.06.2022 провадження у справі було відкрито та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням сторін суддею одноособово, з урахуванням § 2 глави 11 розділу ІІ Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Відповідачем подано до суду відзив, який обґрунтовано наступним.

На виконанні у відділі перебуває виконавче провадження №68313152 з примусового виконання постанови про накладення адміністративного стягнення по справі №1АВ 02493249 від 19.09.2021 про стягнення з ОСОБА_2 на користь Національної поліції України Департаменту патрульної поліції Управління безпеки дорожнього руху штраф в розмірі 680 грн.

Згідно частин першої, другої статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Оскільки, постанова №1АВ 02493249 набрала законної сили 07.12.2021, то дана постанова могла бути пред`явлена до виконання до 07.03.2022. Виконавче провадження відкрито 24.01.2022.

Отже, державним виконавцем не було пропущено встановлений законом строк для пред`явлення виконавчого документу до примусового виконання, а відтак адміністративний позов не підлягає до задоволення.

В судовому засіданні учасники справи підтвердили свої доводи викладені в позовній заяві та відзиві на неї.

З матеріалів справи встановлено наступні фактичні обставини.

19.09.2021 постановою серії 1АВ № № 02493249 про накладення адміністративного стягнення по справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України, ОСОБА_2 (позивача) було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 680 грн., за порушення «Правил дорожнього руху України».

Постановою головного державного виконавця Луцького відділу державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 24.01.2022, яка є предметом оскарження у даній справі, було відкрито виконавче провадження ВП № 68313152 з примусового виконання за стягненням штрафу за постановою № 1АВ 02493249.

При цьому з матеріалів справи вбачається, що оскаржувана постанова винесена на підставі заяви про примусове виконання рішення за вихідним № 414576/41/27-2022 від 14.01.2022, яка була пред`явлена до Луцького відділу державної виконавчої служби у Луцькому районі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) у формі електронного документа 21.01.2022, про що зазначає відповідач у відзиві.

Постанова № 1АВ 02493249 позивачем не оскаржувалась.

Вирішуючи даний спір суд виходить з наступного.

Частиною першою статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII (далі Закон № 1404) встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону № 1404, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, на підставі постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом (пункт 6 частини першої статті 3)

Приписами статті 11 Закону № 1404 встановлено, що строки у виконавчому провадженні - це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов`язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію. Строки у виконавчому провадженні встановлюються законом, а якщо вони не визначені законом - встановлюються виконавцем.

Відповідно до статті 303 КУпАП, не підлягає виконанню постанова про накладення адміністративного стягнення, якщо її не було звернуто до виконання протягом трьох місяців з дня винесення. В разі оскарження постанови перебіг строку давності зупиняється до розгляду скарги.

Як вбачається з матеріалів справи постанова про накладення на позивача адміністративного стягнення винесена 19.09.2021, тобто строк її виконання закінчився 19.12.2021, в той час, як звернута до виконання 21.01.2022, тобто за межами строку визначеного законом.

При цьому суд не бере до уваги посилання позивача на приписи статті 12 Закону № 1404, оскільки норми КУпАП, якими визначено поняття адміністративного правопорушення, підстави, порядок та строки притягнення особи до адміністративної відповідальності, носять спеціальний характер щодо правовідносин, які стали підставою для винесення оскаржуваної у даній справі постанови, а відтак саме приписи КУпАП, якими визначено строки притягнення особи до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення мають бути застосовані у спірних правовідносинах.

Зважаючи на наведене, суд дійшов висновку, що постанова ВП № 68313152 від 24.01.2022 винесена державним виконавцем в супереч вимог спеціального законодавства, а саме приписів КУпАП, якими визначено строк пред`явлення постанови про накладення адміністративного стягнення до примусового виконання, а відтак така постанова є протиправна та підлягає до скасування, а позов до задоволення.

Крім того, відповідно до вимог статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Порядок і правила розподілу судових витрат визначені статтею 139 КАС України.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Представник позивача просив стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати, які складаються з витрат зі сплати судового збору у сумі 992,40 грн, а також витрат на професійну правничу допомогу у сумі 2500,00 грн.

Частинами першою, третьою статті 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

За змістом пункту першого частини третьої, четвертої статті 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини сьома статті134 КАС України).

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

На підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу суду надано такі документи: договір про надання правової допомоги від 19.05.2022, акт № 1-000000210 здачі-приймання робіт (наданих послуг) від 21.05.2022, що містить детальний опис наданих адвокатом послуг, квитанція № 2-к від 30.05.2022 про сплату позивачем 2500,00 грн. за надання правової допомоги.

Представник відповідача в відзиві на адміністративний позов заперечує проти стягнення витрат на правничу допомогу адвоката з огляду на відсутність бюджетних асигнувань, передбачених у відповідних кошторисах на такі стягнення.

Суд зазначає, що відповідно до частини п`ятої статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини шостої статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини 5 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

За загальним правилом зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт. Разом із тим, частина дев`ята статті 139 КАС України визначає критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл судових витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат та виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру залежно від конкретних обставин справи. Надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто повинно бути доведено доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи.

При вирішенні питання щодо розподілу витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, суд враховує зміст та характер спірних правовідносин, зокрема відносну нескладність правовідносин, невеликий обсяг законодавства, що регулює ці правовідносини; значення справи для позивача, в тому числі, в контексті ймовірних матеріальних втрат.

Тому суд, виходячи із критеріїв, визначених частиною дев`ятою статті 139 КАС України, вважає, що наявні підстави обмежити розмір витрат на правничу допомогу та на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 1 000,00 грн, а решту витрат повинен понести позивач.

Звертаючись до суду, позивач також сплатив судовий збір у сумі 992,40 грн, який сплачений відповідно до банківської квитанції від 30 травня 2022 року.

Отже, на користь позивача необхідно стягнути судові витрати у сумі 1 992,40 грн.

Керуючись Кодексом адміністративного судочинства України та на підставі Кодексу України про адміністративні правопорушення, Закону України «Виконавче провадження», суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 68313152 від 24 січня 2022 року, винесену головним державним виконавцем Луцького відділу державної виконавчої служби у Луцькому районі, Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Блажівською Мар`яною Анатоліївною.

Стягнути з бюджетних асигнувань Луцького відділу державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (43001, вулиця Винниченка, 27-А, м. Луцьк, ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати у розмірі 1 992 (одна тисяча дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Ф.А. Волдінер