Справа № 380/5354/22
Суддя: Качур Роксолана Петрівна
Дата ухвалення: 2022-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 380/5354/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2022 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Качур Р. П. розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії -

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі - відповідач), у якій просить:

- визнати протиправними дії відповідача про відмову у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та щодо не зарахування при визначенні розміру довічного грошового утримання судді у відставці до стажу роботи на посаду судді календарного періоду проходження строкової військової служби у Збройних силах СРСР з 03.11.1982 по 23.11.1984, половину строку навчання за денною формою у Львівському національному університету імені І. Франка з 24.08.1987 по 21.06.1992, стажу роботи у галузі права за періоди роботи: стажиста Стрийського районного народного суду Львівської області із 17.08.1992 по 26.07.1993 та стажиста Старосамбірського районного народного суду Львівської області із 26.07.1993 по 07.12.1993;

- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці із зарахуванням позивачу до стажу роботи на посаді судді, який дає право на отримання довічного грошового утримання судді у відставці періоди:

- 11 місяців 09 днів у галузі права за юридичною спеціальністю - (відповідно до абзацу 4 пункту 34 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII відповідно до абзацу 4 пункту 34 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-УІІІ та Закону України від 07.06.2018 р. № 2447-УІІІ «Про Вищий антикорупційний суд», яким внесено зміни до статті 137 Закону № 1402-УІП та відповідно до ст. 7 Закону № 2862 (у редакції з 28.06.1996 року по 05.07.2001 року) за періоди роботи: стажиста Стрийського районного народного суду Львівської області із 17 серпня 1992 року по 26 липня 1993 року та стажиста Старосамбірського районного народного суду Львівської області із 26 липня 1993 року по 07 грудня 1993 року;

- 2 роки 5 місяців 21 день - половину строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі - Львівському національному університеті імені І.Франка - із 24 серпня 1987 року по 21 червня 1992 року (відповідно до ст. 1 Указу Президента України від 10.07.1995 року № 584/95) - незалежно від періоду роботи;

- 2 роки 20 днів період проходження строкової військової служби у Збройних Силах СРСР з 03 листопада 1982 року по 23 листопада 1984 року (02 роки 20 днів) (відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу»).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що йому призначено щомісячне довічне грошове утримання. Вказав, що його щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці перераховано без урахування стажу роботи позивача в галузі права за юридичною спеціальністю, половини строку навчання у вищому навчальному закладі та періоду проходження військової служби. У зв`язку з зазначеними обставинами позивач звернувся до відповідача із заявою про врахування цих періодів та перерахунку щомісячного довічного утримання судді у відставці, однак у проведенні вказаного перерахунку йому відмовлено. Позивач вважає, що має право на зарахування до стажу роботи на посаді судді вищевказаних періодів роботи, так як відповідно до абз. 4 пункту 34 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIII за суддями, призначеними чи обраними на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігається визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання). ОСОБА_1 вважає, що датою призначення його на посаду судді є 04.03.2004, коли постановою Верховної Ради України № 1590-IV від 04.03.2004 позивача обрано суддею безстроково. Відтак він звернувся до суду із цим позовом.

Ухвалою від 18.03.2022 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою суду від 26.05.2022 витребувано додаткові докази у справі.

На адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (за вх. № 26442 від 11.04.2022), в якому проти позову заперечив. В обґрунтування вказав, що стаж роботи позивача на посаді судді становить 24 роки 05 місяців 25 днів. Враховуючи зазначений стаж на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22.01.2021 у справі № 380/11407/20 проведено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді з 19.02.2020 на підставі довідки ТУ ДСА України у Львівській області № 464 від 12.03.2020 про суддівську винагороду працюючого на відповідній посаді судді, виходячи з розміру 58 %. Стверджує, що періоди роботи, які зараховуються до стажу роботи на посаді судді у відставці, визначені статтею 137 Закону України № 1402. На підставі викладеного, відповідач вважає, що при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці враховується лише стаж роботи на посаді судді. З цих же підстав відповідач заперечив право ОСОБА_1 на зарахування йому до стажу роботи на посаді судді половини строку навчання в вищому навчальному закладі та строку проходження позивачем військової служби. Просив у задоволенні позову відмовити.

Суд дослідив долучені до матеріалів справи письмові докази та встановив такі обставини справи.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управління Пенсійного фонду України у Львівській області з 02.08.2018 як одержувач щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 22.01.2021 у справі № 380/11407/20, яке набрало законної сили 26.03.2021, позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії задоволено повністю: визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови ОСОБА_1 в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19.02.2020 року; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного грошового утримання судді у відставці з 19.02.2020 року згідно із довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації у Львівській області від 12.03.2020 № 464 про суддівську винагороду працюючого на відповідній посаді судді, з урахуванням фактично виплачених сум без обмеження граничного розміру.

У свою чергу, на виконання вищезазначеного рішення суду відповідач здійснив перерахунок призначеного позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці і застосував показник відсоткового співвідношення, передбачений частиною 3 статті 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII (далі Закон № 1402), у розмірі 58 %, що підтверджується листом № 18040-17742/Б-52/8-1300/21 від 05.12.2021 (а.с. 10-11).

Не погоджуючись із розміром застосованого показника відсоткового співвідношення до суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою від 12.11.2021.

Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області листом від 05.12.2021 № 18040-17742/Б-52/8-1300/21 повідомило позивача, про те, що відповідно до ч. 1 ст. 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» зарахування до стажу судді у відставці, періоду проходження строкової військової служби, періоду навчання у вищому юридичному навчальному закладі та періоду роботи на посади стажиста чинним законодавством не передбачено. Також зазначив, що на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22.01.2021 у справі № 380/11407/20 проведено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання позивачу у розмірі 58 % від суми суддівської винагороди.

Позивач вважає такі дії Головного управління ПФУ у Львівській області щодо відмови йому в проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання протиправними, відтак звернувся до суду із цим позовом за захистом своїх прав.

При вирішенні спору по суті суд керується таким.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами статей 21, 22 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 64 Конституції України гарантовано, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Частиною першою статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Також у статті 126 Конституції України зазначено, що підставою для звільнення судді є, зокрема, подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням (пункт 4 частини п`ятої).

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон № 1402-VIII.

Відповідно до ст. 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Згідно з ч. 1 ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 137 Закону № 1402-VІІІ (у редакції, чинній на дату звільнення позивача з посади судді у відставку) до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді:

1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України;

2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;

3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Статтею 141 Закону України від 07.07.2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону від 12.02.2015 року № 192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд» та рішенням Конституційного Суду України від 08.06.2016 у справі № 4-рп/2016 встановлено, що у разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Аналогічні положення також містяться у ч. 4 ст. 142 Закону України від 02.06.2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин.

Отже, правовою підставою для перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є факт зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

В пункті 7 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.10.2005 № 8-рп/2005 суд зазначив, що конституційний статус судді передбачає надання йому в майбутньому статусу судді у відставці, що також є гарантією належного здійснення правосуддя, дає підстави ставити до суддів високі вимоги і зберігати довіру до їх компетентності та неупередженості.

Аналіз норм Конституції України свідчить, що надання судді за рахунок держави матеріального і соціального захисту (заробітна плата, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо), що відповідає його високому статусу, є гарантією забезпечення незалежності.

Відповідно до пункту 8 частини п`ятої статті 48 Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII, в редакції, чинній на час призначення довічного грошового утримання), незалежність судді забезпечується належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді.

В силу вимог частини сьомої статті 48 Закону № 1402-VIII, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України та законом гарантій незалежності судді.

Абзацом четвертим пункту 34 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

При цьому, будь-яких обмежень щодо дії цього пункту в часі Законом не встановлено.

Вказані норми кореспондують зі статтею 22 Конституції України, відповідно до якої при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

ОСОБА_1 вперше обрано народним суддею 07.12.1993, що підтверджується ухвалою № 348 XIV сесії І-го демократичного скликання Львівської обласної ради народних депутатів та довідкою від 17.02.2004 (а.с. 14, 29).

Разом з тим, суд критично оцінює доводи позивача про те, що датою призначення його на посаду судді є 04.03.2004, коли постановою Верховної Ради України № 1590-IV від 04.03.2004 позивача обрано суддею безстроково та про необхідність зарахування до стажу роботи на посаді судді періодів, визначених чинним законодавством станом на цю дату. В обґрунтування таких доводів ОСОБА_1 покликається на рішення Верховного Суду від 20.02.2018 у справі № 9901/382/18.

З цього приводу, суд зазначає, що постановою Великої Палати Верховного Суду від 14.06.2018 у справі № 9901/382/18 апеляційну скаргу Вищої ради правосуддя задоволено: рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 20 лютого 2018 року скасовано; прийнято постанову, якою у задоволенні позову позивача у справі відмовлено. У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла правового висновку, відповідно до якого за нормами абзацу четвертого пункту 34 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом (до 30.09.2016), зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання). Зазначена норма пов`язує визначення законодавства, яке регулює питання обчислення стажу роботи на посаді судді, із часом призначення чи обрання суддею. Застосований у цій нормі права критерій для визначення законодавства, яке регулює питання обчислення стажу роботи певної особи на посаді судді, а саме день її призначення (обрання) на посаду, не передбачає можливості одночасного використання декількох різних дат для цієї мети. Згідно з пунктом 11 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом (до 30.07.2010), зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Неможливо застосувати Закон України від 07 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» у редакції, чинній на час призначення (обрання) особи суддею, якщо особу було призначено (обрано) суддею до набрання цим Законом чинності. Отже, норми абзацу четвертого пункту 34 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII та пункту 11 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Закону № 2453-VI є взаємовиключними й не можуть застосовуватися до одних і тих самих спірних правовідносин одночасно.

Разом з тим, згідно з частинами 1, 2 статті 43 Закону України «Про статус суддів» № 2862-ХІІ від 15.12.1992 (далі - Закон № 2862-ХІІ, у редакції чинній на момент обрання позивача на посаду судді народного судді Старосамбірського районного народного суду) кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень. Суддя також має право на відставку за станом здоров`я, що перешкоджає продовженню виконання обов`язків. Судді, який пішов у відставку, за наявності відповідного віку і стажу роботи виплачується пенсія на загальних підставах. Судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія на загальних підставах або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. Судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді менше 20 років і досяг 55-річного віку (для жінок - 50 років), розмір щомісячного грошового утримання обчислюється пропорційно кількості повних років роботи на посаді судді або, за його вибором, призначається пенсія на загальних підставах.

Отже, періоди роботи ОСОБА_1 у галузі права на посаді стажиста Стрийського районного народного суду Львівської області із 17.08.1992 по 26.07.1993 та стажиста Старосамбірського районного народного суду Львівської області із 26.07.1993 по 07.12.1993 не зараховуються до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання.

Таким чином, суд погоджується з доводами відповідача про те, що до стажу роботи на посаді судді ОСОБА_1 , який дає право на обчислення довічного грошового утримання судді у відставці враховується лише стаж роботи на посаді судді.

З огляду на викладене, відповідачем правильно визначено стаж роботи позивача на посаді судді у розмірі 24 роки 05 місяців 25 днів. Відтак суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання протиправними дій відповідача про відмову у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та щодо не зарахування при визначенні розміру довічного грошового утримання судді у відставці до стажу роботи на посаду судді стажу роботи позивача у галузі права за періоди роботи: стажиста Стрийського районного народного суду Львівської області із 17.08.1992 по 26.07.1993 та стажиста Старосамбірського районного народного суду Львівської області із 26.07.1993 по 07.12.1993 та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці із зарахуванням позивачу до стажу роботи на посаді судді, який дає право на отримання довічного грошового утримання судді у відставці наступних періодів: 11 місяців 09 днів у галузі права за юридичною спеціальністю - (відповідно до абзацу 4 пункту 34 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII відповідно до абзацу 4 пункту 34 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-УІІІ та Закону України від 07.06.2018 р. № 2447-УІІІ «Про Вищий антикорупційний суд», яким внесено зміни до статті 137 Закону № 1402-УІП та відповідно до ст. 7 Закону № 2862 (у редакції з 28.06.1996 року по 05.07.2001 року) за періоди роботи: стажиста Стрийського районного народного суду Львівської області із 17 серпня 1992 року по 26 липня 1993 року та стажиста Старосамбірського районного народного суду Львівської області із 26 липня 1993 року по 07 грудня 1993 року задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправними дій відповідача щодо не зарахування при визначенні розміру довічного грошового утримання судді у відставці до стажу роботи на посаду судді календарного періоду проходження строкової військової служби у Збройних силах СРСР з 03.11.1982 по 23.11.1984 та половини строку навчання за денною формою у Львівському національному університету імені І. Франка з 24.08.1987 по 21.06.1992 та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці із зарахуванням позивачу до стажу роботи на посаді судді, який дає право на отримання довічного грошового утримання судді у відставці таких періодів: 2 роки 5 місяців 21 день - половину строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі - Львівському національному університеті імені І.Франка - із 24 серпня 1987 року по 21 червня 1992 року (відповідно до ст. 1 Указу Президента України від 10.07.1995 року № 584/95) - незалежно від періоду роботи; 2 роки 20 днів період проходження строкової військової служби у Збройних Силах СРСР з 03 листопада 1982 року по 23 листопада 1984 року (02 роки 20 днів) (відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу»), суд зазначає таке.

Відповідно до абзацу другого пункту 1 Указу Президента України від 10 липня 1995 року № 584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Згідно з пунктом 3.1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеної законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Як вже встановлено судом, відповідно до пункту 34 розділу ХХ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Оскільки позивач призначений на посаду судді з 07 грудня 1993 року і на час його призначення на посаду судді ані Указ Президента України від 10 липня 1995 року 584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів», ані постанова Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів», не діяли, відтак у суду відсутні підстави для зарахування до стажу роботи позивача суддею, що дає право на одержання щомісячного грошового утримання, періоду проходження ним строкової військової служби та половини строку навчання за денною формою у Львівському національному університету імені І. Франка з 24.08.1987 по 21.06.1992.

Відтак позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

У силу приписів ст. 139 КАС України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 72-77, 90, 139, 243-246, 255, 293, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016 м. Львів вул. Митрополита Андрея 10; ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії відмовити.

2. Судові витрати покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Р. П. Качур