Справа № 804/6618/16
Суддя: Бишевська Н.А.
Дата ухвалення: 2022-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

09 червня 2022 року м. Дніпросправа № 804/6618/16
Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Бишевської Н.А. (доповідач),

суддів: Добродняк І.Ю., Семененка Я.В.,

за участю секретаря судового засідання Поспєлової А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮНІЛАЙФ.ПВ"

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2021 року

у справі №804/6618/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮНІЛАЙФ.ПВ"

до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

05 жовтня 2016 р. Товариство з обмеженою відповідальністю "ЮНІЛАЙФ.ПВ" звернулось до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області в якому просило:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 08.09.2016 року №, яким позивачу збільшено зобов`язання по податку на прибуток на загальну суму 369 361,00 грн. (345 202,00 грн. за основним платежем, 24 159,75 грн. за штрафними санкціями);

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 08.09.2016 року №, яким позивачу збільшено зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 76 587,00 грн. (51 058,00 грн. за основним платежем, 25 529,00 грн. за штрафними санкціями);

- визнати протиправною бездіяльність ГУ ДФС у Дніпропетровській області щодо не відображення в акті перевірки невикористаного ТОВ «Юнілайф.ПВ» податкового кредиту за 2014 рік на загальну суму 269 268,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані безпідставністю висновків контролюючого органу про протиправність формування витрат та податкового кредиту, оскільки реальний характер господарської діяльності позивача та правомірність відображення її наслідків в бухгалтерському та податковому обліку підтверджується первинною документацією.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.11.2016 року адміністративний позов задоволено частково, а саме: визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 08.09.2016 № та № (форма Р). В решті позовних вимог відмовлено.

Вирішуючи спір між сторонами та частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що дослідивши усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції - договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо, дійшов висновку про реальність господарських операцій між позивачем та ТОВ «ТД Білецьких», ТОВ «Палот Інжиніринг», ТОВ «Дніпро Мет Інвест», ТОВ «ТД Норден Груп» та доведеності реальності зміни майнового стану позивача.

Не погодившись з таким судовим рішенням Головне управління ДФС у Дніпропетровській області подало апеляційну скаргу до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду, в якій відповідач просив постанову суду скасувати і в задоволенні позову відмовити повністю.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12.06.2017 року апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Дніпропетровській області залишено без задоволення, постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.11.2016 року у справі № 804/6618/16 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 28.05.2021 року касаційну скаргу Головного управління ДФС у Дніпропетровській області задоволено частково, а саме: постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.11.2016 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12.06.2017 року скасовано в частині задоволених позовних вимог про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 08.09.2016 року № та №, та направлено справу у цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції, в решті постанова Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.11.2016 року та ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12.06.2017 року залишені без змін.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2021 р. у справі №804/6618/16 в задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮНІЛАЙФ.ПВ" до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень відмовлено.

Судом встановлено, що за наслідками проведеної контролюючим органом перевірки, відповідач дійшов висновку, що господарська діяльність між позивачем та ТОВ «ТД «Білецьких», ТОВ «Палот Інжиніринг», ТОВ «Дніпро Мет Інвест» та ТОВ «Норден Груп» у періоді, що перевірявся, фактично не здійснювалась, отже витрати та податковий кредит сформовані за даними відносинами протиправно. Наведені висновки слугували підставою для донарахування податкових зобов`язань з податку на додану вартість та податок на прибуток. Дослідивши обставини по справі, суд дійшов висновку, що розрахунок між позивачем та ТОВ «ТД Білецьких» за договором поставки від 09.04.2013 №09/04-13, а також між товариством та ТОВ «Палот Інжиніринг» за договором поставки від 08.01.2014 №08/01-14 фактично не проведений, оскільки на момент укладання договорів про відступлення права вимоги новий кредитор був ліквідований. Таким чином, врахувавши ненадання документів, які підтверджують факт проведення розрахунків, що у сукупності з первинними документами підтверджують їх виконання, відсутність у контрагентів матеріальних ресурсів та можливості здійснювати обумовлені домовленістю із позивачем зобов`язання, суд дійшов висновку, що надані позивачем документи не підтверджують фактичне здійснення господарських операцій між позивачем та вказаними контрагентами у спірному періоді.

Наведене обумовило прийняття рішення про відмову у задоволені позовних вимог.

Не погодившись з рішенням суду, Товариством з обмеженою відповідальністю "ЮНІЛАЙФ.ПВ" подано апеляційну скаргу, згідно якої особа, яка подає апеляційну скаргу просить скасувати рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2021 р. у справі №804/6618/16, як таке що винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вважає, що суд не врахував, що податковому органу під час перевірки надані всі можливі документи для дослідження та з`ясування питань, з яких проводилася перевірка, проте висновки акту перевірки ставлять під сумнів взагалі сам факт дослідження перевіряючими первинних документів, що надавалися позивачем по операціям із вказаними вище контрагентами.

У судових засіданнях представниками сторін підтримано визначені по справі правові позиції сторін, надано пояснення та заперечення щодо доводів апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, з огляду на таке:

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, Товариство з обмеженою відповідальністю «Юнілайф.ПВ» () зареєстроване як юридична особа 18.08.2010 року, взято на податковий облік органами державної податкової служби 19.08.2010 року за № 9305/10 та перебуває на податковому обліку в Західно-Донбаській об`єднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, в тому числі і як платник податку на додану вартість.

У період з 20.07.2014 року по 12.08.2016 року посадовими особами Головного управління ДФС у Дніпропетровській області проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «Юнілайф.ПВ» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2013 року по 31.12.2015 року.

За результатами документальної планової виїзної перевірки Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області складено акт від 19.08.2016 року №457/04-36-14-01/37252922.

Перевіркою встановлені порушення:

1) ст. 134, ст. 135, п. 139.1.9 ст. 139 ПК України, що призвело до заниження податку на прибуток, що підлягає сплаті в бюджет на суму 344 730,00 грн., в т.ч. за 2013 рік 89 372,00 грн., за 2014 рік 6 795,00 грн., за 2015 рік 248 563,00 грн.;

2) п. «а» п. 198.1, пп. 198.3, ст.198 ПК України, п.5 розділу ІІІ, п.п. 1 п. розділу V Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 23.09.2014 року № 966, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 14.10.2014 року №1267/26044, внаслідок неправомірного визначення податкового кредиту на загальну суму 101 626,00 грн., в т.ч. по періодам: березень 2013 року 9 666,00 грн.; квітень 2013 року 11 289,00 грн.; травень 2013 року 12 879,00 грн.; червень 2013 року 13 404,00 грн.; липень 2013 року 3 030,00 грн.; серпень 2013 року 9 459,00 грн.; вересень 2013 року 14 192,00 грн.; жовтень 2013 року 9 902,00 грн.; листопад 2013 року 7 550,00 грн.; грудень 2013 року 2 405,00 грн.; січень 2014 року 7 550,00 грн.

Зазначені висновки перевіряючих контролюючого органу ґрунтуються на наступному.

Так, під час аналізу взаємовідносин ТОВ «Юнілайф.ПВ» з ТОВ «ТД Білецьких» встановлено, що на момент підписання договору про відступлення права вимоги (25.09.2015 року) підприємство ТОВ «ТД Білецьких» було ліквідовано, а розрахунковий рахунок, вказаний в угоді про відступлення права вимоги закрито 23.03.2015 року. Придбання товару, який у періоді, що перевірявся, поставлений позивачу, ТОВ «ТД Білецьких» не декларувало, додаток АМ до декларації з податку на прибуток не подавався, що вказує на відсутність у підприємства-постачальника основних фондів, відсутні дані про кількість працюючих, оскільки відповідна звітність за формою 1-ДФ підприємством-постачальником не подавалася. Договори від імені ТОВ «ТД Білецьких» підписані Черевко Г.Є., який за висновком податкового органу не був директором означеної юридичної особи.

Під час дослідження взаємовідносин позивача з ТОВ «Палот Інжиніринг» перевіряючими контролюючого органу встановлено, що у договорі постачання від 08.01.2014 року №08/01-14 вказаний такий же розрахунковий рахунок, як і в договорі з ТОВ «ТД Білецьких». Оплата за поставлені товари згідно договору відступлення права вимоги від 20.09.2015 року №2809/15 мала бути здійснена ТОВ «Юнілайф.ПВ» в адресу нового кредитора ТОВ «Вітрос», проте договір про відступлення права вимоги підписаний 28.09.2015 року, у той час як ТОВ «Палот Інжиніринг» ліквідовано 07.11.2014 року.

По взаємовідносинам з контрагентами: ТОВ «Дніпро Мет Інвест» та ТОВ «ТД Норден Груп» контролюючим органом встановлено, що згідно податкових баз даних означеними підприємствами декларувалося придбання різноманітних груп харчових продуктів та іншої специфічної продукції, додаток АМ до декларації з податку на прибуток підприємствами не подано, відсутні дані про кількість працюючих у період взаємовідносин з позивачем.

З огляду на наведене, за здійсненим під час перевірки аналізом інспекторами контролюючого органу не встановлено наявність основних фондів, виробничих можливостей та трудових ресурсів у контрагентів-постачальників, у зв`язку із чим поставлено під сумнів факт здійснення задекларованих господарських операцій між ТОВ «Юнілайф.ПВ» та ТОВ «ТД Білецьких», ТОВ «Палот Інжиніринг», ТОВ «Дніпро Мет Інвест» та ТОВ «ТД Норден Груп».

На підставі вказаного акту перевірки від 19.08.2016 року контролюючим органом прийняті податкові повідомлення-рішення від 08.09.2016 року:

- №, за яким підприємству збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств на суму 369 361,75 грн., з яких за основним платежем 345 202,00 грн. та за штрафними санкціями у розмірі 24 159,75 грн.;

- №, за яким підприємству збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 76 587,00 грн., з яких за основним платежем 51 058,00 грн. та за штрафними санкціями у розмірі 25 529,00 грн.

Вважаючи вищезазначені податкові повідомлення-рішення протиправними, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів виходить із такого.

Відносини, які виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, у тому числі податку на прибуток та податку на додану вартість, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, врегульовані Податковим кодексом України (далі ПК України, в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин).

Так, відповідно до приписів пункту 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 ПК України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Згідно положень підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України у цьому розділі об`єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Пунктом 135.2 статті 135 ПК України встановлено, що доходи визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують отримання платником податку доходів, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Положеннями пункту 138.2 статті 138 ПК України встановлено, що витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Приписами підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України (у редакції від 17.01.2015) встановлено, що об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Відповідно до положень 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Приписами пункту 198.1 статті 198 ПК України встановлено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Положенням пункту 198.6 статті 198 ПК України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту/витрат наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податків та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності, та свідчать про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарської операції.

Колегія суддів враховує висновки, викладені у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 28 травня 2021 року по цій справі, щодо необхідності надання належної правової оцінки доводам про відсутність фактичного здійснення розрахунку між позивачем та ТОВ «ТД Білецьких», ТОВ «Палот Інжиніринг» за договорами поставки від 09.04.2013 №09/04-13 та від 08.01.2014 №08/01-14, з`ясування, чи проводився розрахунок між позивачем та ТОВ "ТД Норден Груп" за договором поставки від 02.12.2013 №02/12-1, дослідження можливості здійснення контрагентами господарських операцій з урахуванням часу, місцезнаходження майна, обсягу матеріальних ресурсів, управлінського або технічного персоналу, виробничих активів, наявності у контрагентів необхідних складських приміщень для тимчасового зберігання товару.

В свою чергу апеляційний суд зазначає, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Тобто, аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

В свою чергу, наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування податкового кредиту, і вказана обставина є визначальною для дослідження судами під час вирішення цієї справи.

Водночас, про відсутність реального характеру відповідних операцій можуть свідчити, зокрема, наявність таких обставин: неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності, відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, здійснення операцій з товарно-матеріальними цінностями, які не вироблялися або не могли бути вироблені в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку.

Таким чином, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, платник податку повинен мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами та, які в сукупності з встановленими обставинами справи, зокрема і щодо можливостей здійснення господарюючими суб`єктами відповідних операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна, обсягу матеріальних та трудових ресурсів, економічно необхідних для виконання умов, обумовлених договорами, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником податкового обліку.

Зі змісту матеріалів справи колегією суддів встановлено, що 09.04.2013 року між ТОВ «Юнілайф.ПВ» (покупець) та ТОВ «Торгівельний Дім Білецьких» (постачальник) укладено договір поставки від 09.04.2013 року №09/04-13, за умовами якого постачальник зобов`язується постачати покупцеві, а покупець приймати та оплачувати непродовольчі товари за замовленням покупця.

Пунктом 2.1 цього договору визначено, що доставка товарів здійснюється зі складу Продавця та за рахунок та на склад Покупця, який знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Шутя, 3в.

На підтвердження фактичного виконання умов зазначеного договору позивачем надано копії видаткових накладних, податкових накладних, товарно-транспортних накладних.

Позивач вказав, що оплата на користь ТОВ «Торгівельний Дім Білецьких» за поставлені товари здійснена 11.07.2013 року у сумі 24 000,00 грн. та 07.02.2014 року у сумі 1 194,40 грн., що підтверджується банківськими виписками з рахунку.

Крім того зі змісту матеріалів справи вбачається, що позивач на підтвердження здійснення розрахунку за договором поставки від 09.04.2013 року №09/04-13 надав до суду договір про відступлення права вимоги від 25.09.2015 №2509/15, укладений між ТОВ «Торгівельний Дім Білецьких» (Первісний кредитор) та ТОВ «Вітрос» (Новий кредитор), за умовами якого Первісний кредитор за плату передає, а Новий кредитор приймає на себе право вимоги, що належить Первісному кредиторові, і стає кредитором за договором купівлі-продажу №09/04-13 від 09.04.2013, укладеним між Первісним кредитором та Товариством.

Далі, 25.01.2016 року між ТОВ «Вітрос» та ТОВ «Б.К. Фінансова група» укладено договір про відступлення права вимоги №2501/16, відповідно до якого ТОВ «Б.К. Фінансова група» прийняло на себе право вимоги за договором поставки №09/04-13 від 09.04.2013 року на суму 476 409,73 грн.

Водночас, 28.12.2016 року ТОВ «Юнілайф.ПВ» частково сплатило заборгованість на користь ТОВ «Б.К. Фінансова група» у сумі 100 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №2402.

10.05.2017 року між ТОВ «Б.К. Фінансова група» та ТОВ «Солтинг» укладено договір про відступлення права вимоги №10053, відповідно до якого ТОВ «Солпинг» прийняло на себе право вимоги за договором поставки №09/04-13 від 09.04.2013 року на суму 376 409,73 грн.

29.06.2017 року між ТОВ «Солпинг» та ТОВ «Транс-Маш Груп» було укладено договір про відступлення права вимоги №2906173, відповідно до якого ТОВ «Транс-Маш Груп» прийняло на себе право вимоги за договором поставки №09/04-13 від 09.04.2013 року на суму 376 409,73 грн.

27.07.2017 року між ТОВ «Транс-Маш Груп» та ТОВ «Стайлсістем» було укладено договір про відступлення права вимоги №27073, відповідно до якого ТОВ «Стайлсістем» прийняло на себе право вимоги за договором поставки №09/04-13 від 09.04.2013 року на суму 376 409,73 грн.

В свою чергу, 27.07.2017 року заборгованість частково сплачена ТОВ «Юнілайф.ПВ» на користь ТОВ «Стайлсістем» у сумі 260 000,00 грн., на підставі платіжних доручень №32509 та №32516.

З огляду на це, станом на 31.12.2017 року залишок заборгованості ТОВ «Юнілайф.ПВ» за договором поставки №09/04-13 від 09.04.2013 року склав 116 409,73 грн. та переданий за розподільчим балансом до правонаступника ТОВ «Юнілайф.ПВ» - ТОВ «Велс Кемікал» про що укладено додаткову угоду від 17.01.2018 року до договору про відступлення права вимоги №27073 від 27.07.2017 року.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що станом на момент проведення перевірки, а також на час розгляду справи, позивач не здійснив повний розрахунок за договором поставки між ним та ТОВ «ТД Білецьких». Водночас, доводи особи, яка подала апеляційну скарги, такий висновок не спростовують.

Також, зі змісту матеріалів справи колегією суддів встановлено, що 08.01.2014 року між ТОВ «Юнілайф.ПВ» (покупець) та ТОВ «Палот Інжиніринг» (постачальник) укладено договір поставки №08/01-14, за умовами якого постачальник зобов`язується постачати покупцю, а покупець - приймати та оплачувати непродовольчі товари за замовленням покупця.

Згідно з пунктом 2.1 договору доставка товару здійснюється зі складу продавця за рахунок та на склад покупця, який знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Шутя, 3в.

На підтвердження фактичного виконання умов зазначеного договору позивачем надано копії видаткових накладних, податкових накладних, товарно-транспортних накладних.

Крім того зі змісту матеріалів справи вбачається, що на підтвердження здійснення розрахунку за договором поставки від 08.01.2014 № 08/01-14 позивач надав договір про відступлення права вимоги від 28.09.2015 №2809/15, укладений між ТОВ «Палот Інжиніринг» (Первісний кредитор) та ТОВ «Вітрос» (Новий кредитор), за умовами якого Первісний кредитор за плату передає, а Новий кредитор приймає на себе право вимоги, що належить Первісному кредитору, і стає кредитором за договором купівлі - продажу №08/01-14 від 08.01.2014, укладеним між Первісним кредитором та Товариством.

В подальшому, 20.01.2016 року між ТОВ «Вітрос» та ТОВ «Б.К. Фінансова група» укладено договір про відступлення права вимоги №2001/16, відповідно до якого ТОВ «Б.К. Фінансова група» прийняло на себе право вимоги за договором поставки №08/01-14 від 08.01.2014 року на суму 904 493,00 грн.

При цьому, 28.12.2016 року ТОВ «Юнілайф.ПВ» частково сплатило заборгованість на користь ТОВ «Б.К. Фінансова група» у сумі 100 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №2401.

10.05.2017 року між ТОВ «Б.К. Фінансова група» та ТОВ «Солтинг» укладено договір про відступлення права вимоги №10052, відповідно до якого ТОВ «Солпинг» прийняло на себе право вимоги за договором поставки №08/01-14 від 08.01.2014 року на суму 804 493,00 грн.

В свою чергу, 29.05.2017 року ТОВ «Юнілайф.ПВ» частково сплатило заборгованість на користь ТОВ «Солтинг» у сумі 300 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №2719 та 30.05.2017 року 70 000,00 грн. на підставі платіжного доручення №2725.

29.06.2017 року між ТОВ «Солпинг» та ТОВ «Транс-Маш Груп» укладено договір про відступлення права вимоги №2906172, відповідно до якого ТОВ «Транс-Маш Груп» прийняло на себе право вимоги за договором поставки №08/01-14 від 08.01.2014 року на суму 434 493,00 грн.

27.07.2017 року між ТОВ «Транс-Маш Груп» та ТОВ «Стайлсістем» укладено договір про відступлення права вимоги №27072, відповідно до якого ТОВ «Стайлсістем» прийняло на себе право вимоги за договором поставки №08/01-14 від 08.01.2014 року на суму 434 493,00 грн.

При цьому, 09.08.2017 року заборгованість була частково сплачена ТОВ «Юнілайф.ПВ» на користь ТОВ «Стайлсістем» у сумі 84 315,64 грн., на підставі платіжного доручення №32571.

З огляду на вищевикладене, станом на 31.12.2017 року залишок заборгованості ТОВ «Юнілайф.ПВ» за договором поставки №08/01-14 від 08.01.2014 року склав 350 177,36 грн. та переданий за розподільчим балансом до правонаступника ТОВ «Юнілайф.ПВ» - ТОВ «Велс Кемікал» про що укладено додаткову угоду від 17.01.2018 року до договору про відступлення права вимоги №27072 від 27.07.2017 року.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що станом на момент проведення перевірки, а також на час розгляду справи, позивач не здійснив повний розрахунок за договором поставки між ним та ТОВ «Палот Інжиніринг». В свою чергу, доводи апеляційної скарги цей висновок не спростовують.

Також, колегія суддів вважає необхідним звернути увагу, що як вірно зазначив відповідач, станом на час укладення договорів про відступлення права вимоги від 25.09.2015 №2509/15 та від 28.09.2015 №2809/15, первісні кредитори ТОВ «Торгівельний Дім Білецьких» і ТОВ «Палот Інжиніринг» були ліквідовані як юридичні особи у зв`язку з визнанням банкрутами, оскільки відомості щодо припинення ТОВ «Торгівельний Дім Білецьких» зареєстровані у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань з 20.02.2015 року, а щодо ТОВ «Палот Інжиніринг» з 16.01.2015 року. В свою чергу, апеляційний суд вважає безпідставними доводи апеляційної скарги, що договори про відступлення права вимоги №2509/15 та №2809/15, укладені відповідно 26.01.2015 та 08.01.2015, оскільки це суперечить доказам, які наявні в матеріалах справи.

З огляду на це, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що позивач здійснюючи сплати на користь нових кредиторів вчинив дії, які свідчать про визнання ним боргу, чим перервав сплив строку позовної давності, у зв`язку з чим немає правових підстав вважати ці суми безнадійною заборгованістю, а тому й відсутні правові підстави для включення цих сум до складу доходів відповідно ного звітного періоду та коригування податкового кредиту з ПДВ і визначення зобов`язання з податку на прибуток за оскаржуваними податковими повідомленнями-рішенням.

Крім того, колегія суддів зазначає, що передбачене частиною четвертою статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України звільнення від доказування не має абсолютного характеру і не може сприйматися судами як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені в іншому судовому рішенні. Адміністративні суди не повинні сприймати як обов`язкові висновки щодо фактичних обставин справи, наведені у чинних судових рішеннях за інших адміністративних, цивільних чи господарських справ.

Таким чином, для спростування преюдиційних обставин учасник адміністративного процесу, який ці обставини заперечує, повинен подати суду належні та допустимі докази. Ці докази повинні бути оцінені судом, що розглядає справу, у загальному порядку за правилами статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України.

Якщо суд дійде висновку про те, що обставини у справі, що розглядається, є інакшими, ніж установлені під час розгляду іншої адміністративної, цивільної чи господарської справи, то справу належить вирішити відповідно до тих обставин, які встановлені безпосередньо судом, який розглядає справу.

Зазначений висновок щодо преюдиційних обставин висловлений Верховним Судом у постановах від 12 жовтня 2020 року у справі № 814/435/18, від 28.04.2021 у справі № 638/18852/16-а.

Відтак, колегія суддів критично оцінює доводи апеляційної скарги, що обставини, які встановлені Дніпропетровським окружним адміністративним судом у рішенні від 31 січня 2019 року у справі №160/7655/18, мають преюдиційне значення, оскільки наявні в матеріалах справи докази їх спростовують.

Також, апеляційним судом встановлено, що між ТОВ «Юнілайф.ПВ» (покупець) та ТОВ «ТД Норден Груп» (постачальник) укладено договір поставки від 02.12.2013 року №02/12-1, за умовами якого постачальник зобов`язується постачати покупцю, а покупець приймати та сплачувати непродовольчі товари за замовленням покупця.

Згідно з пунктом 2.1 договору доставка товару здійснюється зі складу продавця за рахунок та на склад покупця, який знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Шутя, 3в.

На підтвердження фактичного виконання умов зазначеного договору, позивач надав копії видаткових накладних, податкових накладних, товарно-транспортних накладних.

В подальшому, 02.03.2015 року між ТОВ «ТД Норден Груп» (первісний кредитор) та ТОВ «Б.К. Фінансова група» (новий кредитор) укладено договір про відступлення права вимоги №0203/15.

19.10.2016 року ТОВ «Юнілайф.ПВ» частково сплатило заборгованість на користь ТОВ «Б.К. Фінансова група» у сумі 59 727,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №2242.

Отже, як вірно визначив суд першої інстанції, станом на момент проведення перевірки, а також на час розгляду справи, позивач не здійснив повний рахунок за договором поставки між позивачем та ТОВ «ТД Норден Груп», а доводи апеляційної скарги це також не спростовують.

Також, зі змісту матеріалів справи апеляційний судом встановлено, що між ТОВ «Юнілайф.ПВ» (покупець) та ТОВ «Дніпро Мет Інвест» (продавець) укладено договір поставки від 01.03.2013 року №01/03-13, за умовами якого постачальник зобов`язується постачати покупцю, а покупець - приймати та оплачувати непродовольчі товари народного споживання, за замовленням покупця.

Пунктом 2.1 цього договору встановлено, що доставка товару здійснюється зі складу продавця за рахунок та на склад покупця, який знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Шутя, 3в.

На підтвердження фактичного виконання умов зазначених договорів позивач надав копії видаткових накладних, товарно-транспортних накладних, податкових накладних, платіжного доручення, банківської виписки.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що позивач не надав до матеріалів справи належних доказів проведення повного розрахунку між ним та ТОВ «ТД Білецьких», ТОВ «Палот Інжиніринг», ТОВ «ТД Норден Груп», за договорами поставки від 09.04.2013 року №09/04-13, від 08.01.2014 року №08/01-14, від 02.12.2013 року №02/12-1, як станом на час проведення перевірки, так і станом на час розгляду справи.

Водночас, зі змісту матеріалів справи також вбачається, що позивачем не надано суду доказів, які б засвідчили можливість здійснення контрагентами господарських операцій з урахуванням місцезнаходження майна, обсягу матеріальних ресурсів, виробничих активів. Так, матеріали справи не містять доказів наявності у контрагентів необхідних складських приміщень для тимчасового зберігання товару, враховуючи зокрема специфіку товарів. Крім того, колегія суддів враховує, що відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу належними доказами не спростовано. Також, апеляційний суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів використання позивачем у його господарській діяльності придбаних товарів.

Підсумовуючи, враховуючи вищезазначені обставини, а також не надання позивачем суду доказів, які б засвідчили здійснення повного розрахунку між ним та ТОВ «ТД Білецьких», ТОВ «Палот Інжиніринг», ТОВ «ТД Норден Груп», апеляційний суд вважає вірним висновок суду першої інстанції, що позивачем не підтверджено фактичне здійснення господарських операцій між ним та згаданими контрагентами у спірному періоді. І доводи особи, яка подала апеляційну скарги, такий висновок не спростовують.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують обставини, досліджені та перевірені в суді першої інстанції та не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні.

Згідно ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення не вбачається.

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮНІЛАЙФ.ПВ" на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2021 р. у справі № 804/6618/16 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2021 р. у справі № 804/6618/16 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки передбачені ст.ст.328,329 КАС України.

Головуючий - суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк

суддя Я.В. Семененко