Справа № 160/4482/22
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2022-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2022 року Справа № 160/4482/22

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Конєвої С.О.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними матеріалами у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

18.02.2022р. (згідно штемпеля поштового зв`язку) ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України та, з урахуванням позовної заяви у новій редакції від 08.04.2022р., просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не проведення нарахування та виплати позивачеві середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 26.03.2021р. по 21.01.2022р. включно;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачеві середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 26.03.2021р. по 21.01.2022р. в сумі 253 332,70 грн.

Свої позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що його було звільнено з військової служби 26.03.2021р., проте, у день звільнення йому не були виплачені всі суми, що належали йому до виплати при звільненні, зокрема, не була виплачена одноразова грошова допомога у розмірі 63756,69 грн., її виплата відбулася лише 16.09.2021р., та індексація грошового забезпечення у розмірі 4798,50 грн., її виплата була проведена тільки 21.01.2022р., у зв`язку із чим позивач вважає таку вищезазначену бездіяльність відповідача протиправною, у тому числі і щодо не нарахування та не виплати йому середнього заробітку за час затримки виплати зазначених сум при його звільненні у день його звільнення, а тому просить і зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити на його користь відповідний середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 26.03.2021р. по 21.01.2022р. у сумі 253 332,70 грн. виходячи з вимог ст.ст.116, 117 КЗпП України та Порядку №100 з урахуванням правових позицій Верховного Суду, викладених у позові. У відповіді на відзив, поданій позивачем 08.06.2022р., позивач посилається на ті ж самі підстави та обставини, що і у позові (а.с.64-78,108-111).

Ухвалою суду від 18.04.2022р. було відкрито адміністративне провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами на 17.05.2022р. відповідно до вимог ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України, а також зобов`язано відповідача надати суду відзив на позов та докази в обґрунтування відзиву з дотримання вимог ст.ст.162,261 Кодексу адміністративного судочинства України; надати довідку про розмір простроченої заборгованості (невиплаченої позивачеві суми при звільненні), яка не була позивачеві перерахована у день звільнення та яка була виплачена у період з 27.03.2021р. по 21.01.2022р.; надати довідку про середній заробіток позивача за останні два місяці перед звільненням (січень-лютий 2021р.) з урахуванням вимог п.8 Постанови КМУ №100 від 08.02.1995р., виходячи з вимог ст.80, ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.82).

Зазначена ухвала суду була отримана відповідачем 11.05.2022р. та 05.04.2022р., що підтверджується відповідним поштовим повідомленням про вручення, наявним в матеріалах справи (а.с.94).

На виконання вимог вищенаведеної ухвали суду, відповідачем до канцелярії суду засобами електронного зв`язку 27.05.2022р. подано відзив на позов, у якому відповідач просив у задоволенні позовних вимог позивачеві відмовити у повному обсязі посилаючись на те, що у відповідності до рішень Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.07.2021р. у справі №160/7727/21, від 26.07.2021р. у справі №160/7726/21 позивачеві відповідачем була виплачена одноразова грошова допомога при звільнення у сумі 63756,69 грн. на його розрахунковий рахунок у банку 16.09.2021р., а індексація грошового забезпечення у загальній сумі 4798,50 грн. виплачена йому 21.01.2022р.; порядок проведення розрахунків при звільненні з військової служби регулюється Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», положеннями якого не передбачено такого виду відповідальності установи, як виплата середнього заробітку за час затримки нарахування та здійснення виплат при звільненні, а також цей Закон не містить і відсильної норми про права військовослужбовця щодо отримання такої компенсації; норми статей 116,117 КЗпП України до даних правовідносин не можуть бути застосовані, оскільки законодавець дає можливість застосування загальної норми лише у випадку відсутності регулювання правовідносин спеціальною нормою, а тому відповідач вважає, що за таких обставин підстави для задоволення даного позову відсутні, у зв`язку із чим, на думку відповідача, командир ВЧ діяв виключно на підставі, у межах своїх повноважень та у спосіб, що визначений Конституцією та законами України, Указами Президента України, іншими нормативно-правовими актами не порушуючи прав та інтересів позивача (а.с.95-99).

Отже, із наведених обставин заявленого спору вбачається, що предметом даного спору щодо відшкодування (компенсації) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача, є несвоєчасна виплата відповідачем позивачеві у день звільнення (26.03.2021р.) двох сум, а саме: одноразової грошової допомоги при звільненні у сумі 63756,69 грн. (фактично була виплачена 16.09.2021р.) та індексація грошового забезпечення у сумі 4798,50 грн. (фактично була виплачена 21.01.2022р.).

Разом з тим, ухвалою суду від 04.07.2022р. у цій справі адміністративний позов позивача у частині позовних вимог позивача про визнання протиправною бездіяльності відповідача та зобов`язання останнього відшкодування (компенсації) позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні щодо виплати одноразової грошової допомоги у сумі 63756,69 грн. у період з 26.03.2021р. по 16.09.2021р. залишені без розгляду у зв`язку із пропуском строку звернення до суду з цими позовними вимогами та не подання клопотання про поновлення такого строку на підставі ч.3 ст.123, п.8. ч.1 ст.240 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.117-118).

Таким чином, у даній адміністративній справі підлягають розгляду по суті позовні вимоги позивача в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача та зобов`язання останнього відшкодування (компенсацію) позивачеві середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку щодо невиплати позивачеві індексації грошового забезпечення у розмірі 4798,50 грн. за період з 26.03.2021р. по 21.01.2022р., що залишилися спірними у даних правовідносинах.

Окрім того, ухвалою суду від 04.07.2022р. було продовжено строк розгляду даної справи до 04.07.2022р. (а.с.117-118).

Згідно ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до вимог ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Враховуючи викладене, дана справа вирішується 04.07.2022р., тобто, у межах строку, визначеного ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України.

Із наявних в матеріалах справи документів, судом встановлені наступні обставини у даній справі.

Громадянин України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проходив військову службу на посадах офіцерського складу у Національній гвардії України з 01.08.2012р. та був звільнений з військової служби в запас Збройних Сил України 26.03.2021р. згідно наказу №71 від 29.03.2021р., що підтверджується копією Витягу з відповідного наказу, інформацією, наведеною у копії трудової книжки позивача та копії паспорту позивача, наявних у справі (а.с.43-53).

На підставі рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.07.2021р. у справі №160/7727/21 відповідачем позивачеві була виплачена одноразова грошова допомога при звільненні у розмірі 63759,69 грн. - 16.09.2021р., що підтверджується копією наведеного судового рішення та копією виписки з АТ КБ «ПриватБанк» по рахунку позивача (а.с.30,36-43).

Також, і згідно рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.07.2021р. у справі №160/7726/21 відповідачем позивачеві була нарахована та виплачена індексація грошового забезпечення за період з 26.03.2016р. по 31.03.2018р. у розмірі 4798,50 грн. - 21.01.2022р., що підтверджується змістом копії судового рішення та копією виписки з АТ КБ «ПриватБанк» по рахунку позивача (а.с.13,16-21).

01.02.2022р. позивач звернувся до відповідача із заявою, у якій просив нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 26.03.2021р. по 21.01.2022р., що підтверджується змістом наведеної заяви (а.с.9-11).

Листом від 15.02.2022р. за №6/11/11-197 відповідачем було відмовлено у виплаті вищенаведених сум середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (а.с.7).

Позивач не погодився з такою бездіяльністю відповідача щодо не проведення йому нарахування та виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, що стосується невиплати йому індексації грошового забезпечення у сумі 4798,50 грн. за період з 26.03.2021р. по 21.01.2022р., просить визнати таку бездіяльність протиправною, а також і зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за вказаний період, яка, по розрахунках позивача, становить 253 332,70 грн. посилаючись на порушення відповідачем його прав та інтересів щодо отримання ним вказаної суми індексації грошового забезпечення у день його звільнення.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, перевіривши доводи та давши їм належну правову оцінку, проаналізувавши норми чинного законодавства України, оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для задоволення даного адміністративного позову частково шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не проведення нарахування та виплати позивачеві середнього заробітку за час затримки виплати позивачеві індексації грошового забезпечення у сумі 4798,50 грн. за період з 27.03.2021р. по 21.01.2022р., а також і шляхом стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 8924,57 грн. за період з 27.03.2021р. по 21.01.2022р., при цьому, із застосуванням адміністративним судом критеріїв зменшення розміру середнього заробітку з урахуванням співмірності ймовірних втрат позивача та заявленими позовними вимогами до стягнення та з урахуванням того, що, у даному випадку, найбільш ефективного способу захисту порушеного права є саме стягнення суми у відповідності до вимог ст.ст.9, 245 Кодексу адміністративного судочинства України, виходячи з наступного.

Правове становище осіб, які проходять військову службу, у тому числі і порядок, умови проходження та звільнення зі служби, порядок та умови оплати праці врегульовані Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991р. №2011-ІІ (далі - Закон №2011-ІІ), Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 10.04.2009р. №170, Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям національної гвардії України та іншим особам, затвердженої наказом МВС України №200 від 15.03.2018р., яке є спеціальним законодавством та має пріоритет у його застосуванні над іншими нормативно-правовими актами.

Разом з тим, наведеними нормами спеціального законодавства не врегульовані правовідносини щодо відповідальності роботодавця (у тому числі і суб`єкта владних повноважень - державного органу) за затримку розрахунку при звільненні особи, а, відповідно, у разі, якщо спеціальними нормами не врегульовані такі спірні правовідносини, підлягають застосуванню загальні норми права, зокрема, норми ст.ст.116,117 КЗпП України, що також передбачено і рішенням Конституційного Суду України від 07.05.2002р. №8-рп/2002 та узгоджується із правовою позицією у подібних правовідносинах, яка викладена у постанові Верховного Суду від 03.06.2020р. у справі №809/366/17, яка є обов`язковою до застосування адміністративним судом у порядку, встановленому ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Отже, виходячи із того, що предметом даного спору є саме відшкодування (компенсація) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та спірні правовідносини нормами спеціального законодавства не врегульовані, тому слід дійти до висновку, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню саме приписи трудового законодавства, зокрема, ст.ст.47,116,117 КЗпП України.

Так, в силу ч.1 ст.47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України.

Частиною 1 статті 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначеній у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму (частина друга статті 116 КЗпП України).

Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування і в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору (частина друга статті 117 КЗпП України).

При цьому, згідно правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у його постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц, звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав, тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру; Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач; з огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми.

Також Велика Палата Верховного Суду зазначила, що при зменшенні розміру відшкодування, визначеного виходячи із середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати наступне: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні, тощо (п.91 постанови).

Аналогічний правовий висновок узгоджується із правовим висновком, викладеним у п.40 постанови Верховного Суду від 04 листопада 2021 року у справі №806/403/17, який адміністративним судом враховується у спірних правовідносинах згідно до вимог ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином, виходячи із обставин цієї справи з урахуванням вищенаведених висновків Великої Палати Верховного Суду, суд вважає за необхідне у даних правовідносинах у цій справі зменшити розмір такого відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи із середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, з огляду на вищенаведені критерії, зокрема, розміру простроченої заборгованості, який становить 4798,50 грн.; наявність між позивачем та відповідачем спору щодо невиплати позивачеві у день звільнення індексації грошового забезпечення у сумі 4798,50 грн., який вирішувався в судовому порядку та судове рішення було прийняте 26.07.2021р. (справа №160/7726/21); період прострочення з урахуванням набрання вказаним судовими рішенням законної сили; фінансування відповідача із Державного бюджету України; ймовірний розмір наведених майнових втрат позивача, що є предметом даного спору, та їх співмірність із заявленою позивачем до стягнення суми середнього заробітку.

Так, як встановлено судом, предметом спору у цій справі, є бездіяльність відповідача з приводу не відшкодування (компенсації) відповідачем позивачеві середнього заробітку за час затримки у виплаті позивачеві індексації грошового забезпечення у сумі 4798,50 грн. у період прострочення з 27.03.2021р. (наступний день після звільнення) по 21.01.2022р. (день виплати вказаної суми) та згідно обрахунку позивача така сума середнього заробітку повинна становити 253 332,70 грн. (а.с.64-78).

Згідно довідок відповідача №98 від 31.03.2021р. та №165 від 26.05.2022р. (а.с.52,104) видно, що загальний розмір всіх належних позивачеві при звільненні виплат складав 122865,46 грн., із яких нарахована та виплачена на час звільнення заробітна плата (грошове забезпечення) - 17401,44 грн. (14,16%), розмір простроченої суми заборгованості, що була недоплачена при звільненні та є предметом даного спору (затримка виплати індексації грошового забезпечення) становив 4798,50 грн. (3,9%).

Отже, із наведеного можна дійти висновку, що ймовірний розмір майнових втрат позивача від загального розміру всіх належних позивачеві виплат при звільненні, виходячи з предмету спору, становить 4798,50 грн., тобто, 3,9%.

Ця спірна сума у розмірі 4798,50 грн. була виплачена відповідачем позивачеві 21.01.2022р., що підтверджується змістом копії виписки банку по рахунку позивача (а.с.13).

Тобто, вказана сума була виплачена з затримкою (простроченням), яка становить з 27.03.2021р. (наступний день після звільнення) по 21.01.2022р. (день виплати), наведена сума була спірною та була виплачена за наслідками судового оскарження її позивачем на підставі рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.07.2021р. у справі №160/7726//21, після набрання ним законної сили (а.с.23-28).

При цьому, суд приходить до висновку, що зазначена сума ймовірних майнових втрат позивача у сумі 4798,50 грн. не є співмірною із заявленими позивачем до стягнення позовними вимогами у цій справі, які позивач обрахував самостійно та просить зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому у розмірі 253 332,70 грн.

Окрім того, слід зазначити, що вищезгадана сума середнього заробітку у розмірі 253 332,70 грн., обрахована позивачем із розрахунку середньої заробітної плати за два місяці до звільнення - лютого та березня 2021р. суперечить чинним нормам законодавства, тому є неправомірною і не може бути покладена в основу даного судового рішення, виходячи з такого.

Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995р. (далі - Порядок №100).

Абз.3 п.2 Порядку №100 передбачено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Тобто, у даному випадку, такою подією є саме день звільнення позивача з військової служби - 26.03.2021р.

Відповідно до пункту 5 даного Порядку №100 встановлено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати проводиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Положеннями пункту 8 Порядку №100 передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Таким чином, виходячи із аналізу наведених норм, можна дійти висновку, що середньомісячна заробітна плата обчислюється за останні два місяці роботи працівника до його звільнення, якими, у даному випадку, з урахуванням того, що позивача було звільнено з військової служби - 26.03.2021р., є січень та лютий 2021р.

Тобто, позивачем проведено обчислення свого середнього заробітку із розрахунку за лютий та березень 2021р. у сумі 253 332,70 грн. з порушенням вимог абз.3 п.2 Порядку №100.

В той же час, судом встановлено, що загальна сума заробітної плати позивача за останні два місяці його роботи до звільнення - січень, лютий 2021р. складала 44 855,04 грн. (січень 2021р. - 12432,82 грн.; лютий 2021р. - 32422,22 грн.), що підтверджується довідкою відповідача № 164 від 26.05.2022р. (а.с.103-зворот).

Відповідно, середньоденна заробітна плата позивача з урахуванням 59 відпрацьованих календарних днів за вказаний період становить 760,25 грн. (44855,04/59), даний розрахунок відповідає приписам п.2 та п.8 Порядку №100.

Період затримки (прострочення) виплати позивачеві індексації грошового забезпечення у сумі 4798,50 грн. становив з 27.03.2021р. (наступний день після звільнення) по 21.01.2022р. (день виплати), що складає 301 календарний день.

Таким чином, суд приходить до висновку, що середньомісячна заробітна плата позивача, виходячи із розрахунку 760,25 (середньоденна заробітна плата) х 301 (календарні дні), складає 228 835,25 грн., що відповідає приписам п.2, п.8 Порядку №100.

В той же час, виходячи з принципів (критеріїв) пропорційності та співмірності спірних ймовірних втрат позивача (затримка виплати індексації грошового забезпечення у розмірі 4798,50 грн.) із заявленими позовними вимогами про відшкодування (компенсацію) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 253 332,70 грн., які розраховані позивачем без дотримання приписів абз.3 п.2 Порядку №100, та фактично середній заробіток за вказаний період становив 228 835,25 грн., який суд вважає за необхідне зменшити його та стягнути з відповідача на користь позивача 8924,57 грн. як суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, що становить 3,9 % (ймовірні майнові втрати позивача щодо затримки у виплаті індексації грошового забезпечення у сумі 4798,50 грн.) від загальної сум виплат, що належали позивачеві при звільненні - 122 865,46 грн.

Аналогічний підхід при обчисленні середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні висловлений і Верховним Судом у його постанові від 30 листопада 2020 року у справі №480/3105/19 та у постанові від 04 листопада 2021р. у справі №806/403/17.

Окрім того, судом враховується і те, що Збройні Сили України, до складу яких входить і Національна гвардія України фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, станом на 17.06.2022р. через вторгнення російської федерації на територію суверенної України у державі введений воєнний стан, тривають воєнні дії, а тому з урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що відшкодування (компенсація) відповідачем позивачеві середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 8924,57 грн. за період з 27.03.2021р. по 21.01.2022р. є пропорційним, співмірним та достатнім способом захисту порушеного права позивача.

За приписами ч.1 ст.73 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи - ч.1 ст.75 наведеного Кодексу.

Згідно ч.1 ст.76 Кодексу, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проте, відповідачем у відзиві на позов не наведено жодних підстав та не надано доказів, які б свідчили про правомірність бездіяльності відповідача у не проведенні нарахування та виплати середнього заробітку щодо затримки виплати позивачеві при звільненні індексації грошового забезпечення в сумі 4798,50 грн. за період з 27.03.2021р. по 21.01.2022р., що є предметом даного спору, з урахуванням встановлених судом обставин у справі та аналізу наведених вище норм чинного законодавства України.

При цьому, є безпідставними та необґрунтованими аргументи позивача з приводу неможливості застосування до даних правовідносин норм трудового законодавства, оскільки ці твердження спростовуються змістом уже вище проаналізованого рішення Конституційного Суду України від 07.05.2002р. у справі №8-рп/2002 та правових висновків Верховного Суду від 03.06.2020р. у справі №809/366/17, які є обов`язковими до застосування у даних подібних правовідносинах виходячи з вимог ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Також судом критично надається оцінка доводам відповідача з приводу того, що положеннями спеціального законодавства не передбачено такого виду відповідальності як виплата середнього заробітку за час затримки та здійснення виплат при звільненні, з огляду на те, що у разі якщо така відповідальність не передбачена спеціальним законодавством, проте, передбачена загальними нормами трудового законодавства, то у такому випадку повинні застосовуватися саме приписи трудового законодавства, зокрема, така відповідальність роботодавця передбачена ч. 1 ст.117 КЗпП України, яка і повинна була бути виконана відповідачем при проведенні розрахунку при звільненні з позивачем.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням вимог ч.2 ст.2 вказаного Кодексу, перевіривши правомірність бездіяльності відповідача у не проведенні нарахування та виплати середнього заробітку щодо затримки виплати позивачеві при звільненні індексації грошового забезпечення в сумі 4798,50 грн. за період з 27.03.2021р. по 21.01.2022р., суд приходить до висновку, що вказана бездіяльність (пасивна поведінка) відповідача є протиправною, необґрунтованою, вчиненою без врахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), у зв`язку із чим відповідачем були порушені права та інтереси позивача у наведеній частині, які підлягають судового захисту шляхом визнання вищенаведеної бездіяльності відповідача протиправною.

Окрім того, із метою повного та ефективного захисту порушеного права позивача, слід вийти за межі позовних вимог позивача з урахуванням повноважень адміністративного суду, встановлених ст.ст.9,245 Кодексу адміністративного судочинства України, та стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27.03.2021р. по 21.01.2022р. у розмірі 8924,57 грн. з урахуванням статті 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Між тим, позовні вимоги позивача в частині зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачеві середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 26.03.2021р. по 21.01.2022р. в сумі 253 332,70 грн. не підлягають задоволенню, виходячи із того, що, по-перше, вказана сума середнього заробітку не є пропорційною та співмірною із сумою простроченої заборгованості, яка є предметом даного спору та стосується затримки у виплаті індексації грошового забезпечення у розмірі 4798,50 грн.; по друге, як уже зазначалось вище обрахування позивачем зазначеної суми середнього заробітку у розмірі 253 332,70 грн. виходячи із розміру заробітку за лютий та березень 2021р. не відповідає та проведене позивачем із порушенням приписів вимог п.2, п.5, п.8 Порядку №100; по-трете, обраний позивачем спосіб захисту порушеного права у вигляді зобов`язання вчинити певні дії, зокрема, нарахувати та виплатити відповідні суми не є належним та ефективним способом захисту порушеного права у розумінні ст.13 Конвенції.

За викладених обставин та з урахуванням принципів (критеріїв) пропорційності та співмірності розміру компенсаційних виплат з фактично завданою шкодою, яка полягає у несвоєчасній виплаті (затримці у виплаті) індексації грошового забезпечення у розмірі 4798,50 грн. при звільненні позивача з військової служби, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до ч.1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України позивач, у справі, що розглядається звільнений від сплати судового збору на підставі п.12 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», тому судовий збір останнім сплачено не було, а отже, і відсутні підстави для здійснення розподілу таких судових витрат.

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 78, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України, яка полягає у не проведенні нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки у виплаті при звільненні індексації грошового забезпечення у сумі 4798,50 грн. за період з 27.03.2021р. по 21.01.2022р. - протиправною.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України (АДРЕСА_2, код ЄДРПОУ НОМЕР_3) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) - середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27.03.2021р. по 21.01.2022р. у розмірі 8924грн. 57 коп. (вісім тисяч дев`ятсот двадцять чотири гривні 57 копійок).

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення відповідно до вимог ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.О. Конєва