Справа № 380/454/22
Суддя: Желік Олександра Мирославівна
Дата ухвалення: 2022-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 380/454/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2022 року м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді О.Желік розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Сокальської міської ради Львівської області, третя особа на стороні позивача ОСОБА_2 про визнання протиправним і скасування рішення, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Виконавчого комітету Сокальської міської ради Львівської області, у якій просить визнати протиправним і скасувати рішення відповідача від 29.11.2021 № 340.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він та третя особа мають право користуватися земельною ділянкою під будинком та надвірними будівлями та проходять формальну процедуру щодо оформлення права власності на земельну ділянку. Вказав, що відповідачем прийнято оскаржуване рішення, яким зобов`язано позивача провести благоустрій земельної ділянки, однак таке рішення, на думку позивача, є немотивованим, нечітким та незрозумілим, таким що порушує принцип правової визначеності та верховенства права. Стверджує, що він та його мати благоустрою земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 не порушували. Також вказав, що має майно позивача перебуває під захистом ст. 1 Першого протоколу до ЄКПЛ. Відтак звернувся із цим позовом до суду.

Ухвалою від 14.01.2022 відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами; відповідачу встановлено 15-денний строк з дня отримання копії цієї ухвали для подання відзиву на позовну заяву; залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, Львівське районне управління поліції № 1 Відділення поліції № 1 Головного управління Національної поліції у Львівській області.

Ухвалою суду від 30.03.2022 виправлено описку в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Копію ухвали від 14.01.2022 та позовної заяви відповідач отримав, що підтверджується наявним у матеріалах справи повідомленням про доставку електронного листа. Правом подати письмовий відзив на позовну заяву відповідачі не скористалися, відтак суд, керуючись ч. 6 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), вирішив справу за наявними матеріалами.

Від третьої особи надійшло пояснення (вх. № 23670 від 11.04.2022) у якому позовні вимоги підтримала.

Суд всебічно і повно з`ясував усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті та встановив таке.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 292292050 від 23.12.2021, ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності володіють житловим будинком загальної площі: 66,6 кв.м. До житлового будинку відносяться такі надвірні будівлі: сарай Б1, літня кухня В1, сарай Г1, вбиральня Д1, споруди № 1, № 2, І, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказані обставини також підтверджуються свідоцтвами про право на спадщину за законом, копії яких містять в матеріалах справи.

З наявного у матеріалах справи витягу з рішення V сесії VIII скликання Сокальської міської ради Львівської області слідує, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) у спільну сумісну власність орієнтовною площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 .

Пунктом 1 рішення відповідача від 29.11.2021 № 340, прийнятим на підставі Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Правилами благоустрою міста Сокаля Львівської області, затвердженими рішенням ХХХІІІ сесії Сокальської міської ради VII скликання від 31.10.2018 № 628, враховуючи Акт тимчасової комісії від 16.06.2021 та Протокол про адміністративне правопорушення від 14.10.2021 № 1 щодо порушення гр. ОСОБА_1 вимог статті Кодексу України про адміністративні правопорушення, зобов`язано позивача та ОСОБА_2 провести благоустрій земельної ділянки, яка знаходиться у їх користуванні, з приведенням до належного санітарного стану та естетичного вигляду, протягом 10 календарних днів з моменту отримання даного рішення. У ранзі невиконання гр. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 пункту 1 даного рішення Комунальному підприємству «Сокальжитлокомунсервіс» доручено провести благоустрій земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 у термін до 25 грудня 2021 року (п. 2 рішення).

Позивач та третя особа звернулися до Голови Сокальської міської ради із заявою від 16.12.2021 у якій просили вказати, що вкладається у зміст «санітарний стан і естетичний вигляд», оскільки вони не розуміють, про що йдеться.

Листом № 4336/02-32 від 20.12.2021 надано заявникам відповідь на зазначене питання.

Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 28.03.2022 у справі № 454/4942/21 визнано протиправною і скасовано постанову адміністративної комісії при виконавчому комітеті Сокальської міської ради Львівської області № 33 від 16.12.2021 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ст. 152 КУпАП; провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 152 КУпАП закрито.

Позивач не погоджується із рішенням відповідача від 29.11.2021 № 340 у зв`язку з чим звернувся до суду за захистом свого порушеного права.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що розміщення малих архітектурних форм здійснюється відповідно до Закону України «Про благоустрій населених пунктів».

Відповідно до статті 1 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" благоустрій населених пунктів - це комплекс робіт з інженерного захисту, розчищення, осушення та озеленення території, а також соціально-економічних, організаційно-правових та екологічних заходів з покращання мікроклімату, санітарного очищення, зниження рівня шуму та інше, що здійснюються на території населеного пункту з метою її раціонального використання, належного утримання та охорони, створення умов щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля.

Статтею 2 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" визначено, що благоустрій населених пунктів передбачає: 1) розроблення і здійснення ефективних і комплексних заходів з утримання територій населених пунктів у належному стані, їх санітарного очищення, збереження об`єктів загального користування, а також природних ландшафтів, інших природних комплексів і об`єктів; 2) організацію належного утримання та раціонального використання територій, будівель, інженерних споруд та об`єктів рекреаційного, природоохоронного, оздоровчого, історико-культурного та іншого призначення; 3) створення умов для реалізації прав та виконання обов`язків суб`єктами у сфері благоустрою населених пунктів.

Статтею 5 цього Закону встановлено, що Управління у сфері благоустрою населених пунктів здійснюють Кабінет Міністрів України, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцеві державні адміністрації, органи місцевого самоврядування та інші органи влади в межах їх повноважень.

Згідно частини першої статті 10 Закону України «Про благоустрій територій» до повноважень сільських, селищних і міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить: 1) затвердження місцевих програм та заходів з благоустрою населених пунктів; 2) затвердження правил благоустрою територій населених пунктів; 3) створення в разі необхідності органів і служб для забезпечення здійснення спільно з іншими суб`єктами комунальної власності благоустрою населених пунктів, визначення повноважень цих органів (служб); 4) визначення на конкурсних засадах підприємств, установ та організацій (балансоутримувачів), відповідальних за утримання об`єктів благоустрою.

Відповідно до підпунктів 1, 5 частини другої статті 10 Закону України "Про благоустрій населених пунктів", до повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить: забезпечення виконання місцевих програм та здійснення заходів з благоустрою населених пунктів; здійснення самоврядного контролю за станом благоустрою та утриманням територій населених пунктів, інженерних споруд та об`єктів, підприємств, установ та організацій, майданчиків для паркування транспортних засобів (у тому числі щодо оплати послуг з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів), озелененням таких територій, охороною зелених насаджень, водних об`єктів тощо.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 13 цього Закону, до об`єктів благоустрою населених пунктів належать: 1) території загального користування: а) парки (гідропарки, лугопарки, лісопарки, парки культури та відпочинку, парки - пам`ятки садово-паркового мистецтва, спортивні, дитячі, історичні, національні, меморіальні та інші), рекреаційні зони, сади, сквери та майданчики; б) пам`ятки культурної та історичної спадщини; в) майдани, площі, бульвари , проспекти; г) вулиці, дороги, провулки, узвози , проїзди , пішохідні та велосипедні доріжки; ґ) пляжі; д) кладовища; е) інші території загального користування.

Частиною четвертою статті 20 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" встановлено, що рішення місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо благоустрою території певного населеного пункту є обов`язковим для виконання розміщеними на цій території підприємствами, установами, організаціями та громадянами, які на ній проживають.

Відповідно до частини першої статті 34 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" правила благоустрою території населеного пункту (далі - Правила) - нормативно-правовий акт, яким установлюються вимоги щодо благоустрою території населеного пункту.

Підпунктами 42, 44 частини першої статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" встановлено, що до виключної компетенції сільських селищних, міських рад відноситься затвердження в установленому порядку місцевих містобудівних програм, генеральних планів забудови відповідних населених пунктів, іншої містобудівної документації, а також встановлення відповідно до законодавства правил з питань благоустрою території населеного пункту, забезпечення в ньому чистоти і порядку, торгівлі на ринках, додержання тиші в громадських місцях, за порушення яких передбачено адміністративну відповідальність.

Підпунктом 7 пункту "а" частини першої статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад в галузі житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, громадського харчування, транспорту і зв`язку належать: власні (самоврядні) повноваження, а саме: організація благоустрою населених пунктів, залучення на договірних засадах з цією метою коштів, трудових і матеріально-технічних ресурсів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також населення; здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян.

Відповідно до ст. 10 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" від 06.09.2005 № 2807- IV (далі - Закон № 2807-IV) до повноважень сільських, селищних і міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить:

1) затвердження місцевих програм та заходів з благоустрою населених пунктів;

2) затвердження правил благоустрою територій населених пунктів;

3) створення в разі необхідності органів і служб для забезпечення здійснення спільно з іншими суб`єктами комунальної власності благоустрою населених пунктів, визначення повноважень цих органів (служб);

4) визначення на конкурсних засадах підприємств, установ та організацій (балансоутримувачів), відповідальних за утримання об`єктів благоустрою.

До повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить:

1) забезпечення виконання місцевих програм та здійснення заходів з благоустрою населених пунктів;

2) організація забезпечення на території населеного пункту чистоти і порядку, дотримання тиші в громадських місцях;

3) організація місць відпочинку для населення;

4) затвердження схем санітарного очищення населених пунктів та впровадження систем роздільного збирання побутових відходів;

5) здійснення самоврядного контролю за станом благоустрою та утриманням територій населених пунктів, інженерних споруд та об`єктів, підприємств, установ та організацій, майданчиків для паркування транспортних засобів (у тому числі щодо оплати послуг з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів), озелененням таких територій, охороною зелених насаджень, водних об`єктів тощо;

6) визначення місць стоянок транспортних засобів та майданчиків для паркування на об`єктах благоустрою;

7) визначення графіків роботи зовнішнього освітлення території;

8) визначення на об`єктах благоустрою місць розміщення громадських вбиралень;

9) залучення на договірних засадах коштів і матеріально-технічних ресурсів юридичних та фізичних осіб для здійснення заходів з благоустрою населених пунктів;

10) визначення обсягів пайової участі власників тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення в утриманні об`єктів благоустрою;

11) визначення в установленому порядку розміру відшкодувань юридичними та фізичними особами за забруднення довкілля та інші екологічні збитки, спричинені порушенням законодавства у сфері благоустрою та охорони навколишнього природного середовища;

12) інформування населення про здійснення заходів з благоустрою населених пунктів;

13) участь у проведенні щорічного всеукраїнського конкурсу "Населений пункт найкращого благоустрою і підтримки громадського порядку";

14) видача дозволу на порушення об`єктів благоустрою у випадках та порядку, передбачених цим Законом.

Згідно із ст. 11 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" до повноважень органів самоорганізації населення у сфері благоустрою населених пунктів належить:

1) внесення в установленому порядку на розгляд органів місцевого самоврядування пропозицій з питань благоустрою населених пунктів;

2) організація участі населення у виконанні робіт з благоустрою населених пунктів;

3) здійснення громадського контролю за дотриманням правил благоустрою територій населених пунктів;

4) інформування населення про здійснення заходів з благоустрою населених пунктів;

5) вирішення інших питань у цій сфері відповідно до цього Закону та Закону України "Про органи самоорганізації населення".

Згідно із частиною другою статті 17 Закону № 2807-IV громадяни у сфері благоустрою населених пунктів зобов`язані: 1) утримувати в належному стані об`єкти благоустрою (їх частини), що перебувають у їх власності або користуванні, а також визначену правилами благоустрою території населеного пункту прилеглу до цих об`єктів територію; 2) дотримуватися правил благоустрою території населених пунктів; 3) не порушувати права і законні інтереси інших суб`єктів благоустрою населених пунктів; 4) відшкодовувати в установленому порядку збитки, завдані порушенням законодавства з питань благоустрою населених пунктів; 5) допускати на об`єкти благоустрою, що перебувають у їх власності або користуванні, аварійно-рятувальні та інші служби для здійснення заходів щодо запобігання і ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Відповідно до частини 1 статті 34 Закону №2807-IV правила благоустрою території населеного пункту (далі - Правила) - нормативно-правовий акт, яким установлюються вимоги щодо благоустрою території населеного пункту. Правила розробляються на підставі Типових правил благоустрою території населеного пункту (далі - Типові правила) для всіх сіл, селищ, міст і затверджуються відповідними органами місцевого самоврядування. У разі якщо відповідною сільською, селищною, міською радою не прийнято рішення про затвердження Правил, застосовуються Типові правила.

Частиною другою статті 34 Закону № 2807-IV визначено, що Правила включають: 1) порядок здійснення благоустрою та утримання територій об`єктів благоустрою; 2) вимоги до впорядкування територій підприємств, установ, організацій; 3) вимоги до утримання зелених насаджень на об`єктах благоустрою - територіях загального користування; 4) вимоги до утримання будівель і споруд інженерного захисту території; 5) вимоги до санітарного очищення території; 6) розміри меж прилеглої до підприємств, установ та організацій території у числовому значенні; 7) порядок розміщення малих архітектурних форм; 8) порядок здійснення самоврядного контролю у сфері благоустрою населених пунктів; 9) інші вимоги, передбачені цим та іншими законами.

На виконання наданих повноважень, рішенням Сокальської міської ради № 628 від 31.10.2018 «Про затвердження Правил благоустрою міста Сокаля Львівської області» затверджено Правила благоустрою міста Сокаля Львівської області.

Цими правилами визначено ряд обов`язків громадян, зокрема:

- утримувати в належному стані закріплені за ними в установленому порядку території (додержуватися вимог чинного законодавства про охорону довкілля, не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон);

- дотримуватися Правил благоустрою територій населених пунктів міста;

- не порушувати права і законні інтереси інших суб`єктів у сфері благоустрою населених пунктів міста;

- відшкодовувати в установленому порядку збитки, завдані порушенням законодавства з питань благоустрою;

- виконувати інші обов`язки у сфері благоустрою, передбачені Законом України «Про благоустрій населених пунктів», цими Правилами, рішеннями органу місцевого самоврядування, іншими нормативно-правовими актами України.

Як слідує із оскаржуваного рішення, таке прийнято на підставі Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Правилами благоустрою міста Сокаля Львівської області, затвердженими рішенням ХХХІІІ сесії Сокальської міської ради VII скликання від 31.10.2018 № 628, враховуючи Акт тимчасової комісії від 16.06.2021 та Протокол про адміністративне правопорушення від 14.10.2021 № 1 щодо порушення гр. ОСОБА_1 вимог статті Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Разом з тим, рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 28.03.2022 у справі № 454/4942/21, яке набрало законної сили 22.06.2022, визнано протиправною і скасовано постанову адміністративної комісії при виконавчому комітеті Сокальської міської ради Львівської області № 33 від 16.12.2021 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ст. 152 КУпАП; провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 152 КУпАП закрито.

У вказаній справі встановлено, що ні протокол про адміністративне правопорушення ні постанова адміністративної комісії не містять посилання на жодну норму Правил благоустрою міста Сокаль, порушення якої на думку відповідача допущено позивачем.

Жодних доказів самовільного встановлення саме позивачем тимчасової господарської споруди дерев`яного піднавісу для зберігання господарського інвентарю і матеріалів, з порушенням меж земельної ділянки та протипожежних норм відповідачем суду не надано. Відтак, достовірно стверджувати про те, що така металева конструкція встановлена самовільно та неузаконена немає підстав.

Принцип презумпції невинуватості, передбачає, що всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Разом з тим, вищезазначеним рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 28.03.2022 у справі № 454/4942/21 також встановлено, що земельна ділянка позивача є захаращеною та потребує проведення робіт щодо її благоустрою.

Згідно змісту ст. 319 ЦК України - власність зобов`язує.

Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Відтак позивачу наголошено на його обов`язку щодо належного використання та утримання земельної ділянки, що перебуває у його користуванні.

Водночас суд, при розгляді справи встановив, що відповідачем в оскаржуваному рішенні не містять посилання на жодну норму Правил благоустрою міста Сокаль, порушення якої на думку відповідача допущено позивачем. Також суд враховує, що судовим рішенням, яке набрало законної сили, визнано протиправною і скасовано постанову адміністративної комісії при виконавчому комітеті Сокальської міської ради Львівської області № 33 від 16.12.2021 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ст. 152 КУпАП.

З огляду на вищевикладене, суд погоджується з доводами позивача та вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України).

Статтею 134 КАС України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Аналіз наведених положень законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суд досліджує на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Згідно договору про представництво інтересів (надання професійної правничої допомоги) №21/12/23-3 від 23.12.2021р. такий укладено між позивачем та адвокатом Савкою Р.І.

Згідно з детальним описом виконаних робіт від 25.03.2022 виконавцем в інтересах клієнта в повному обсязі виконано зобов`язання:

- з`ясування предмету спору - 2 год.;

- підготовка позовної заяви до її розгляду та збір доказів 5 год.

Позивачем сплачено 2000,00 грн за надання правової допомоги згідно з квитанцією № 36338413 від 28.12.2021р.

Щодо наведених в акті виконаних робіт від 25.03.2022 таких видів послуг, як з`ясування предмету спору, збір доказів суд зазначає, що такі включаються до витрат, пов`язаних із підготовкою та складанням позовної заяви та охоплюються останніми.

При визначенні суми відшкодування судових витрат, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 19.09.2019 у справі № 826/8890/18.

Ураховуючи, що вказану справу розглянуто в порядку спрощеного провадження без проведення судового засідання як справу незначної складності, суд дійшов висновку, що зазначений гонорар не є співмірним з обсягом проведеної роботи і вважає за можливе стягнути з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача витрати на правову допомогу у сумі 1500,00 грн.

Відповідно до ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст. 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно з ч.2 ст.73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є правомірними та такими, що підтверджені матеріалами справи, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи зазначене, сума сплаченого судового збору у розмірі 908,00 грн підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 19, 22, 25, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 293, 295 КАС України, суд

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Сокальської міської ради Львівської області, третя особа на стороні позивача ОСОБА_2 про визнання протиправним і скасування рішення задовольнити повністю.

Визнати протиправним і скасувати рішення Виконавчого комітету Сокальської міської ради Львівської області від 29.11.2021 № 340.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Виконавчого комітету Сокальської міської ради Львівської області (80001 Львівська область м.Сокаль вул.Шептицького 44; ) 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 коп. сплаченого судового збору.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Виконавчого комітету Сокальської міської ради Львівської області (80001 Львівська область м.Сокаль вул.Шептицького 44; ) 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень 00 копійок понесених витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Желік О.М