Справа № 340/3621/21
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2022-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

30 червня 2022 року м. Дніпросправа № 340/3621/21

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Ясенової Т.І. (доповідач),

суддів: Головко О.В., Суховарова А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі адміністративну справу за апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Макс" на ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 21.12.2021 (суддя Жук Р.В.) в адміністративній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Макс" до Державної фіскальної служби України про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Агро Макс" звернулось до суду з адміністративним позовом в якому просило:

- визнати протиправним і скасувати індивідуальний акт - Рішення Комісія Державної фіскальної служби України № 1746726/41787761 від 17.07.2020 року про відмову у реєстрації ПН №3 від 08.07.2020 року в Єдиному реєстрі податкових накладних;

- зобов`язати Державну фіскальну службу України зареєструвати податкову накладну №3 від 08.07.2020 року на суму 182 736 грн. в т.ч. ІІДВ на суму 30 456 грн.

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 21.12.2021 позовну заяву повернуто заявнику.

Ухвала суду мотивована тим, що позивачем не виконано вимоги ухвали про залишення позовної заяви без руху, а саме не надано доказів поважності пропуску строку звернення до суду. В задоволенні клопотання про поновлення строку, судом відмовлено з підстав недоведення наявності обставин, що унеможливили своєчасне звернення до суду.

Позивачем подано апеляційну скаргу, вимоги якої обґрунтовані посиланням на те, що суд першої інстанції проявив надмірний формалізм під час розгляду клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду. Так, скаржник вказує на те, що пропуск строку обумовлений тим, що на території України був впроваджений карантин, внаслідок чого діяльність Товариства була призупинена. Крім того, директор Товариства перебував тривалій на самоізоляції у зв`язку з захворюванням на коронавірусну хворобу, що підтверджується наказами по підприємству та медичними документами. Заявник апеляційної скарги вказує на безпідставність посилання суду першої інстанції на приписи Постанови КМУ №1236, оскільки остання прийнята вже після того як директор підприємства захворів та був відправлений на самоізоляцію, крім того обов`язок зареєструватись в систем «Вдома» виникає для осіб, що в період дію карантину перетнули кордон України, в той час як директор перебував на території країни.

На підставі пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.

Приймаючи оскаржену ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущений, встановлений частиною 4 статті 122 КАС України, строк звернення до суду з цією позовною заявою, то наявні підстави для повернення позову відповідно до частини другої статті 123 КАС України.

В силу вимог частин 1, 2, 3 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 123 КАС України, відповідно до частини 3 якої якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Так, спеціальним нормативно-правовим актом, який встановлює окремі правила та положення для регулювання відносин оподаткування та захисту прав учасників податкових відносин, в тому числі захисту порушеного права в судовому порядку, є Податковий кодекс України.

Статтею 56 ПК України визначено порядок оскарження рішень контролюючих органів. Так, відповідно до пункту 56.1 статті 56 ПК України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку. Згідно з п. 56.18 ПКУ з урахуванням строків давності, визначених ст. 102 ПКУ, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

Рішення контролюючого органу, оскаржене в судовому порядку, не підлягає адміністративному оскарженню.

Процедура адміністративного оскарження вважається досудовим порядком вирішення спору.

Статтею 102 ПКУ врегульовано питання застосування строків давності визначення податкових зобов`язань, які становлять 1095 днів.

Загальні норми процедури судового оскарження в рамках розгляду публічно-правових спорів регулюються КАСУ.

Згідно із ч. 1 ст. 122 КАСУ позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого КАСУ або іншими законами.

Частиною 3 ст. 122 КАСУ передбачено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи КАСУ та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 122 КАСУ якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень. Якщо рішення за результатами розгляду скарги позивача на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень не було прийнято та (або) вручено суб`єктом владних повноважень позивачу у строки, встановлені законом, то для звернення до адміністративного суду встановлюється шестимісячний строк, який обчислюється з дня звернення позивача до суб`єкта владних повноважень із відповідною скаргою на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Отже, строк оскарження в судовому порядку рішення контролюючого органу про відмову у реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в ЄРПН становить 1095 днів із дня отримання такого рішення якщо до подання позовної заяви платником не проводилася процедура адміністративного оскарження.

Якщо платник скористався своїм правом на адміністративне оскарження, то рішення про відмову у реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в ЄРПН оскаржуються в судовому порядку в такі строки:

а) тримісячний строк за умови, якщо рішення контролюючого органу за результатами розгляду скарги було прийнято та вручено платнику податків у строки, встановлені ПКУ.

При цьому такий строк обчислюється з дня вручення платнику рішення за результатами розгляду його скарги на рішення контролюючого органу;

б) шестимісячний строк для звернення до суду встановлюється за умови, якщо рішення контролюючого органу за результатами розгляду скарги не було прийнято та/або вручено платнику податків у строки, встановлені ПКУ. При цьому такий строк обчислюється з дня звернення платника до контролюючого органу із відповідною скаргою на його рішення. Звертаючись із заявою про поновлення строку звернення до суду, позивач покликався на те, що на території України запроваджено обмежувальні протиепідемічні заходи з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SАRS-СоV-2"; директор Товариства у зв`язку з тим, що двічі хворів на коронавірусну хворобу був на самоізоляції, й відповідно до чого всі контакти між співробітниками та іншими особами були припинені; крім того скаржник вказував, що у зв`язку з карантином господарська діяльність Товариства була значно скорочена, і штат підприємства складає лише директор, водій та тракторист, ані юриста, ані бухгалтера на підприємстві не має, у зв`язку з чим на підприємстві відсутня особа, крім директора яка могла займатись судовим оскарженням рішення про відмову в реєстрації податкової накладної. На час перебування на самоізоляції, позивач не мав уповноваженого представника задля представництва підприємства в суді.

Колегія суддів наголошує, що право на захист у суді своїх прав і свобод є конституційною гарантією, яка забезпечується реальною можливістю усякій заінтересованій особі звернутися до суду у встановленому законом порядку про захист прав, свобод та інтересів та можливістю обирати спосіб захисту, використовуючи при цьому всі дозволені законодавством інструменти та засоби.

Відповідно до ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Проте право на доступ до суду не є абсолютним. Воно може підлягати законним обмеженням, таким як строки давності, обмеження доступу неповнолітніх і осіб, що страждають психічними розладами, тощо (рішення Європейського суду з прав людини у справі З та інші проти Сполученого Королівства).

Так, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (див. рішення Європейського суду у справі "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії" від 28 жовтня 1998 року, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

У рішенні "Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії" Європейський суд встановив, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними (рішення від 25 січня 2000 року, пункт 33).

Проте, як випливає з рішення Європейського Суду з прав людини у справі Іліан проти Туреччини, правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

Пропущення строків звернення до адміністративного суду не може бути безумовною підставою для залишення позову без розгляду, оскільки суд може визнати причину пропуску таких строків поважною і в такому випадку справа розглядається і вирішується в порядку, встановленому КАС України.

Поважними причинами пропущення строків звернення до суду необхідно розуміти обставини, які не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтвердженні належними доказами. Разом з тим, на законодавчому рівні не регламентується, які причини є поважними, а які ні. Питання щодо визначення поважності підстав пропуску строку звернення до суду залишається на розсуд суду.

Так, обґрунтовуючи наявність поважних причин пропуску строку звернення до суду позивач послався на накази про самоізоляцію директора Товариства у зв`язку із захворюванням на коронавірусну хворобу, а саме на накази:

-№24/08/20 від 24.08.2020 на період з 24.08.2020 по 11.09.2020,

-№14/09/20 від 14.09.2020 на період з 14.03.2020 по 30.09.2020,

-№05/10/20 від 05.10.2020 на період з 05.10.2020 по 23.10.2020,

-№23/11/20 від 23.11.2020 на період з 23.11.2020 по 31.12.2020.

-№04/01/21 від 04.01.2021 на період з 04.01.2021 по 30.04.2021

Разом з тим, будь-яких документів, підтверджуючих наявність підстав для прийняття наказів про самозоляцію позивачем не надано, лише два позитивні ПЛР-тести від 05.11.2020 та 04.01.2021.

Відповідно до пунктів 5-7 постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року №1236 "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" самоізоляція здійснюється з метою запобігання поширенню на території України COVID-19 та зменшення кількості хворих з тяжким перебігом COVID-19.

Лікуючий лікар визначає на підставі галузевих стандартів у сфері охорони здоров`я строк самоізоляції хворого на COVID-19 або особи з підозрою на інфікування COVID-19.

Строк самоізоляції становить 14 днів для осіб, які мали контакт з хворим на COVID-19, крім осіб, які під час виконання службових обов`язків використовували засоби індивідуального захисту відповідно до рекомендацій щодо їх застосування, з моменту контакту з хворим.

Доказів звернення директора товариства до медичних закладів, а також будь-яких доказів необхідності такої тривалої самоізоляції позивачем не надано.

При оцінці поважності причин пропуску строку слід звертати увагу не лише на об`єктивні, але й суб`єктивні чинники, зокрема поведінку особи, що свідчить про її наміри реалізувати процесуальні права.

Згідно з усталеною судовою практикою поважними визнаються обставини, які виникли або тривали протягом строку звернення до суду оскарження, є об`єктивними, не залежать від дій особи і пов`язані з дійсними істотними перешкодами для своєчасного звернення до суду в конкретній справі.

Отже, колегія суддів зазначає, що підтвердження позивачем наявності обставин, які перешкоджали йому вчинити процесуальні дії, лише в окремі періоди, які до того ж не є тривалими і виникли вже після закінчення строку звернення до суду, не може свідчити про те, що позивач не допустив необґрунтованих зволікань із своєчасним поданням належним чином оформленої позовної заяви.

За змістом процесуального закону поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Посилання скаржника на скорочення штату підприємства, у зв`язку з призупиненням господарської діяльності Товариства, відсутність юриста на підприємстві, також не свідчить про наявність об`єктивно непереборних обставин, які не залежали від волевиявлення позивача та були пов`язані з дійсними істотними труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій. Позивач, як особа, зацікавлена у судовому оскарженні рішення податкового органу, мав можливість звернутись за правовою допомогою, однак, позивач не підтвердив вжиття ним активних дій, направлених на своєчасне звернення до суду.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що строк в одинадцять місяців після отримання спірного рішення про відмову в реєстрації податкової накладної, що сплинув на момент подання позовної заяви, не можна вважати розумним та оптимальним для реалізації права на судове оскарження.

Сукупність цих обставин свідчить про допущення скаржником необґрунтованих зволікань щодо реалізації свого права на подання позовної заяви з дотриманням вимог КАС України. Отже, враховуючи обставини справи, відсутні підстави вважати, що скаржником пропущено строк з поважних причин, оскільки такі не пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про повернення позовної заяви, оскільки належних доказів, що обґрунтовують наявність поважних причин для поновлення пропущеного строку звернення до суду скаржником не надано. В межах доводів апеляційної скарги відсутні підстави для скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Макс" залишити без задоволення.

Ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 21.12.2021 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий - суддя Т.І. Ясенова

суддя О.В. Головко

суддя А.В. Суховаров