Справа № 640/19619/20
Суддя: Кобаль Михайло Іванович
Дата ухвалення: 2022-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Кобаля М.І.,

суддів Бужак Н.П., Костюк Л.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Телеканал «Прямий» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 вересня 2021 року по справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Телеканал «Прямий» до Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Телеканал «Прямий» (далі по тексту - позивач, ТОВ «Телеканал «Прямий») звернулося до суду з адміністративним позовом до Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення (далі по тексту - відповідач, Національна рада) в якому просило визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 09.04.2020 року №519 «Про призначення позапланової виїзної перевірки ТОВ «ТЕЛЕКАНАЛ «ПРЯМИЙ».

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 вересня 2021 року в задоволенні значеного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.

Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав проведення розгляду апеляційної скарги за участю учасників справи у відкритому судовому засіданні.

В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов`язкова.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 309 КАС України у виняткових випадках апеляційний суд за клопотанням сторони та з урахуванням особливостей розгляду справи може продовжити строк розгляду справи, але не більш як на п`ятнадцять днів, про що постановляє ухвалу.

Пунктом 1 статті 6 ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року Конвенції про захист прав людини та основних свобод закріплено право вирішення спірного питання упродовж розумного строку.

Згідно п. 26 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень ухвалення рішення в розумні строки відповідно до статті 6 Конвенції також можна вважати важливим елементом його якості. Проте можливе виникнення суперечностей між швидкістю проведення процесу та іншими чинниками, пов`язаними з якістю, такими як право на справедливий розгляд справи, яке також гарантується статтею 6 Конвенції. Оскільки важливо забезпечувати соціальну гармонію та юридичну визначеність, то попри очевидну необхідність враховувати часовий елемент слід також зважати й на інші чинники.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про продовження строку розгляду апеляційної скарги ТОВ «Телеканал «Прямий» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 вересня 2021 року на розумний строк.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частиною 1 ст. 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, за результатами моніторингу мовлення ТОВ «ТЕЛЕКАНАЛ «ПРЯМИЙ», м. Київ за 19.10.2019, 20.10.2019, 26.10.2019, 02.11.2019, 16.11.2019, 04.01.2020, 02.02.2020, 03.02.2020, 08.02.2020, 15.02.2020 та 22.02.2020 зафіксовано трансляцію передачі «ВАТА-ШОУ» (ведучий передачі: Андрій Полтава), в якій поширено висловлювання, що мають ознаки порушення ліцензіатом вимог чинного законодавства, а саме:

- частини 1 статті 28 Закону України «Про інформацію» (Інформація не може бути використана для закликів до повалення конституційного ладу, порушення територіальної цілісності України, пропаганди війни, насильства, жорстокості, розпалювання міжетнічної, расової, релігійної ворожнечі, вчинення терористичних актів, посягання на права і свободи людини);

- абзаців четвертого та п`ятого частини третьої статті 2 Закону України «Про захист суспільної моралі» (Забороняються виробництво та розповсюдження продукції, яка: принижує або ображає націю чи особистість за національною ознакою; пропагує бузувірство, блюзнірство, неповагу до національних і релігійних святинь);

- абзаців четвертого, тринадцятого частини другої статті 6 Закону України «Про телебачення і радіомовлення» (не допускається використання телерадіоорганізацій для: закликів до розв`язування агресивної війни або її пропаганди та/або розпалювання національної, расової чи релігійної ворожнечі та ненависті; поширення інформації, яка порушує законні права та інтереси фізичних і юридичних осіб, посягає на честь і гідність особи);

- частини 6 статті 28 Закону України «Про телебачення і радіомовлення» (Текстовий супровід не може містити брутальних слів, висловів тощо);

- пунктів а), в) та є) частини першої статті 59 Закону України «Про телебачення і радіомовлення» (Телерадіоорганізація зобов`язана: дотримуватися законодавства України та вимог ліцензії; поширювати об`єктивну інформацію, з повагою ставитися до національної гідності, до національної своєрідності і культури всіх народів).

09.04.2020 року розглянувши результати моніторингу мовлення ТОВ «ТЕЛЕКАНАЛ «ПРЯМИЙ», за 19.10.2019, 20.10.2019, 26.10.2019, 02.11.2019, 16.11.2019, 04.01.2020, 02.02.2020, 03.02.2020, 08.02.2020, 15.02.2020, 22.02.2020, Національна рада, на підставі вимог ч. 7 ст. 4, абз.4, 13 , ч.2 ст. 6, ч.1 ст. 70 Закону України «Про телебачення і радіомовлення», ст.13 Закону України «Про Національну раду України з питань телебачення і радіомовлення», ч.1 ст. 28 Закону України «Про інформацію», абз. 3п. 3 розділу III Інструкції про порядок здійснення моніторингу телерадіопрограм, проведення перевірок телерадіоорганізацій та провайдерів програмної послуги, оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженої рішенням Національної ради від 08.02.2012 № 115, прийняла рішення № 519 про призначення позапланової виїзної перевірки діяльності ТОВ «ТЕЛЕКАНАЛ «ПРЯМИЙ», м. Київ (HP 00349-м від 29.08.2018) (далі по тексту - оскаржуване рішення).

Вважаючи оскаржуване рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що під час призначення позапланової перевірки на підставі моніторингу телерадіопрограм Національною радою встановлюються лише ознаки порушення ліцензіатом вимог законодавства та/або умов ліцензії, а не сам факт порушення, що встановлюються лише за результатами проведеної перевірки.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Правовими положеннями ч. 1 ст. 1 Закону України «Про Національну раду України з питань телебачення і радіомовлення» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) регламентовано, що Національна рада є конституційним, постійно діючим колегіальним органом, метою діяльності якого є нагляд за дотриманням законів України у сфері телерадіомовлення, а також здійснення регуляторних повноважень, передбачених цими законами.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про Національну раду України з питань телебачення і радіомовлення», Національна рада, зокрема, здійснює нагляд за дотриманням телерадіоорганізаціями та провайдерами програмної послуги вимог законодавства у галузі телерадіомовлення; нагляд за дотриманням ліцензіатами ліцензійних умов та умов ліцензій; застосування в межах своїх повноважень санкцій відповідно до закону; офіційний моніторинг телерадіопрограм.

Приписами ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну раду України з питань телебачення і радіомовлення» визначено, що порядок організації та внутрішньої роботи Національної ради, що не врегульований цим Законом, визначається Регламентом Національної ради, який за поданням голови або не менше трьох членів Національної ради затверджується Національною радою більшістю від її складу.

Засідання Національної ради скликаються головою Національної ради відповідно до Регламенту Національної ради за власною ініціативою або на вимогу не менше трьох членів Національної ради (ч. 1 ст. 24 Закону України «Про Національну раду України з питань телебачення і радіомовлення»).

Виключно на засіданнях Національної ради:

- обговорюються проекти законодавчих та інших нормативних актів і пропозиції щодо вдосконалення законодавства у сфері телерадіомовлення;

- затверджуються Регламент Національної ради, положення та інші нормативні акти Національної ради;

- затверджуються План розвитку національного телерадіоінформаційного простору та зміни до нього;

- затверджується щорічний звіт про діяльність Національної ради;

- приймаються рішення щодо створення та розвитку каналів мовлення, мереж мовлення і телемереж, які передбачають використання радіочастотного ресурсу;

- приймаються рішення про оголошення конкурсів на отримання ліцензій на телерадіомовлення та затверджуються конкурсні умови;

- приймаються рішення про видачу, продовження, переоформлення ліцензій на телерадіомовлення та про внесення змін до ліцензій;

- затверджується штатний розпис апарату Національної ради;

- приймаються рішення про видачу та продовження ліцензій провайдерів програмної послуги, про затвердження та внесення змін до відповідних пакетів програм універсальної програмної послуги;

- призначаються і звільняються керівник апарату Національної ради та керівники структурних підрозділів апарату Національної ради;

- призначаються і звільняються представники Національної ради в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі;

- приймаються рішення про застосування санкцій та про звернення до суду із заявою про анулювання ліцензії;

- приймаються рішення про застосування санкцій та про звернення до суду із заявою про анулювання ліцензії на мовлення або про скасування державної реєстрації провайдера програмної послуги;

- погоджуються стандарти і норми технічної якості телерадіопрограм;

- приймаються рішення про видачу довіреностей на представництво Національної ради у суді;

- створюються робочі органи Національної ради (конкурсні комісії, робочі групи тощо);

- затверджуються положення щодо формування, обрання та припинення повноважень складу Наглядової ради акціонерного товариства «Національна суспільна телерадіокомпанія України», а також ухвалюються рішення щодо проведення відповідних конференцій (ч. 2 ст. 24 Закону України «Про Національну раду України з питань телебачення і радіомовлення»).

Засідання Національної ради є відкритими (ч. 3 ст. 24 Закону України «Про Національну раду України з питань телебачення і радіомовлення»).

Частиною 5 ст. 24 Закону України «Про Національну раду України з питань телебачення і радіомовлення» передбачено, що розгляд на засіданнях Національної ради питань про видачу, продовження, переоформлення ліцензії на телерадіомовлення або питання про застосування санкцій до ліцензіатів відбувається у присутності повноважних представників відповідних ліцензіатів, про що їх письмово повідомляє Національна рада не пізніш як за три дні до засідання. Таке засідання може проводитися без участі цих осіб тільки за умови, якщо є відомості про вручення їм повідомлення про час та місце проведення засідання та в разі відсутності поважних причин для перенесення засідання.

На виконання ст. 23 та ч. 2 ст. 24 Закону України «Про Національну раду України з питань телебачення і радіомовлення» рішенням Національної ради від 29.04.2015 року №581 затверджено Регламент Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення (надалі - Регламент у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин).

Пунктом 3.2.1 Регламенту визначено, що голова Національної ради, члени Національної ради, керівник апарату Національної ради, начальники структурних підрозділів апарату Національної ради надають пропозиції до порядку денного засідання Національної ради з урахуванням термінів, визначених законодавством для розгляду та прийняття рішень, віднесених до повноважень Національної ради.

Порядок денний формується на підставі заявок за підписом начальників структурних підрозділів апарату Національної ради не пізніше ніж за шість календарних днів до засідання, крім питань, які визначені головою Національної ради, членами Національної ради невідкладними (п. 3.2.2 Регламенту).

Проект рішення, підготовлений структурним підрозділом апарату Національної ради та завізований членом Національної ради, реєструється відділом протокольно-організаційної роботи (п. 3.3.1 Регламенту).

Підготовлені для розгляду на засіданні Національної ради проекти рішень та матеріали до них мають бути надані для ознайомлення голові Національної ради, членам Національної ради не пізніше ніж за три робочих дні до дати проведення засідання. У виняткових випадках проекти рішень можуть надаватися безпосередньо на засіданні Національної ради (п. 3.3.11 Регламенту).

Тобто, проекти рішень та матеріали до них мають бути надані для ознайомлення голові Національної ради, членам Національної ради не пізніше ніж за три робочих дні до дати проведення засідання, крім виняткових випадків.

Разом з тим, відповідно до п. 3.3.11 Регламенту, у виняткових випадках проекти рішень можуть надаватися безпосередньо на засіданні Національної ради.

Таким чином, наведеними законодавчими положеннями передбачено виняток у разі якого проекти рішень та матеріали до них можуть бути надані голові та членам Національної ради безпосередньо на засіданні.

У свою чергу, приписами п. 1 розділу ІІІ Інструкції про порядок здійснення перевірок телерадіоорганізацій та провайдерів програмної послуги, оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення та про порушення законодавства про рекламу №115, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 24.02.2012 року за № 313/20626 (далі по тексту - Інструкція № 115) (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що Національна рада здійснює наглядові повноваження, зокрема шляхом здійснення моніторингу телерадіопрограм, а також проведення перевірок (планових або позапланових, виїзних або безвиїзних).

Підставами для призначення позапланових перевірок є:

- подання ліцензіатом письмової заяви до Національної ради про проведення позапланової перевірки за його бажанням (ініціативою);

- виявлення Національною радою під час проведення моніторингу телерадіопрограм, а також програм, що надаються у складі програмної послуги, ознак порушення ліцензіатом вимог законодавства та/або умов ліцензії;

- обґрунтоване звернення фізичних і юридичних осіб, органів державної влади та місцевого самоврядування, що свідчить про наявність ознак порушень ліцензіатом вимог законодавства та/або умов ліцензії;

- перевірка виконання ліцензіатом рішень, розпоряджень Національної ради щодо усунення порушень вимог законодавства та/або умов ліцензії, прийнятих і виданих за результатами проведених перевірок;

- отримання обґрунтованої інформації (крім звернень фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та місцевого самоврядування), що свідчить про наявність ознак порушень ліцензіатом вимог законодавства та/або умов ліцензії (п. 3 розділу ІІІ Інструкції №115).

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи та зі змісту оскаржуваного рішення, підставою для призначення позапланової виїзної перевірки ТОВ «ТЕЛЕКАНАЛ «ПРЯМИЙ» слугувало виявлення уповноваженим працівником Національної ради, під час проведення моніторингу телерадіопрограми «ВАТА-ШОУ», ознак порушення ліцензіатом вимог законодавства та/або умов ліцензії.

Згідно з п.п. 1 та 2 розділу ІІ Інструкції №115, об`єктами моніторингу є телерадіопрограми, які транслюються (ретранслюються) на території України, та телерадіопрограми, що надаються у складі програмної послуги.

Уповноваженими особами, які здійснюють моніторинг, є: представники Національної ради в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, працівники секретаріатів представників Національної ради, а також працівники відповідних структурних підрозділів Національної ради, до посадових обов`язків яких належить здійснення моніторингу.

В акті моніторингу телерадіопрограм телерадіоорганізації зазначають: найменування телерадіоорганізації; номер ліцензії; технічні параметри мовлення; вихідні дані (логотип, позивні); дату мовлення ліцензіата, що є предметом моніторингу; час початку програм (передач) (за необхідності); елементи програмного наповнення (за необхідності); назву програм (передач) (за необхідності); мову програм (передач) (за необхідності); жанр (тип) програм (передач) (за необхідності); програми (передачі) власного виробництва (за необхідності); національний/іноземний аудіовізуальний продукт (за необхідності); хронометраж програм (передач) (за необхідності); посаду, прізвище та ініціали уповноваженої особи, яка здійснила моніторинг; дату складання акта моніторингу; іншу інформацію залежно від предмета та виду моніторингу (п. 7 розділу ІІ Інструкції №115).

Так, положення Інструкції №115 визначають поняття «акт мовлення», що визначає службовий документ, складений уповноваженою особою Національної ради, в якому відображаються результати моніторингу.

Відповідно, колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку, що найменування акту мовлення шляхом «акт моніторингу програмного наповнення» не перешкоджає можливості ідентифікації такого документу, складання якого передбачено Інструкцією №115, та, відповідно, не свідчить про неналежність такого доказу.

Виходячи зі змісту наявних у матеріалах справи копій актів мовлення програмного наповнення за 19.10.2019, 20.10.2019, 26.10.2019, 02.11.2019, 16.11.2019, 04.01.2020, 02.02.2020, 03.02.2020, 08.02.2020, 15.02.2020, 22.02.2020, суд апеляційної інстанції зазначає, що такі акти відповідають приписам п. 7 розділу ІІ Інструкції №115, а саме: містять технічні параметри мовлення, вихідні дані та дату мовлення, з урахуванням того, що наведеними законодавчими положеннями не передбачено зазначення в акті моніторингу аналізу отриманих результатів.

Щодо тверджень апелянта про невідповідність оскаржуваного рішення вимогам ч. 5 cт. 17 Закону України «Про Національну раду України з питань телебачення і радіомовлення» № 538/97-ВР, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до п. 3 розділу ІІІ Інструкції, підставами для призначення позапланових перевірок, зокрема, є виявлення Національною радою під час проведення моніторингу телерадіопрограм, а також програм, що надаються у складі програмної послуги, ознак порушення ліцензіатом вимог законодавства та/або умов ліцензії.

Планові та позапланові перевірки проводяться на підставі рішення Національної ради. У рішенні Національної ради про призначення позапланової перевірки зазначають найменування або прізвище, ім`я, по батькові ліцензіата, щодо якого буде проводитися перевірка, підстава для призначення перевірки та предмет перевірки (п. 5 розділу ІІІ Інструкції).

Отже, під час призначення позапланової перевірки на підставі моніторингу телерадіопрограм Національною радою встановлюються лише ознаки порушення ліцензіатом вимог законодавства та/або умов ліцензії, а не сам факт порушення, що встановлюються лише за результатами проведеної перевірки.

Відповідно, твердження представника апелянта про невідповідність висновків, викладених в оскаржуваному рішенні, є передчасними, оскільки факту порушення Національною радою оскаржуваним рішенням прав та законних інтересів ТОВ «Телеканал «Прямий» судом не встановлено, адже встановлення такого порушення можливо лише за результатами проведення перевірки, яка ще не була реалізована контролюючим органом та не може бути предметом розгляду у межах даної справи.

Згідно з ч.1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси

Тобто, завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи у публічно-правових відносинах.

У справі за конституційним поданням щодо офіційного тлумачення окремих положень ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) Конституційний Суд України в Рішенні від 1 грудня 2004 року N 18-рп/2004 дав визначення поняттю «охоронюваний законом інтерес», який вживається в ряді законів України, у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «право» (інтерес у вузькому розумінні цього слова), який розуміє як правовий феномен, що: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

<...> поняття «охоронюваний законом інтерес» у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «право» має один і той же зміст.

Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване ст. 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

З наведеного слідує, що суд під час розгляду справи повинен встановити факт або обставини, які б свідчили про порушення прав, свобод чи інтересів позивача з боку відповідача - суб`єкта владних повноважень, створення перешкод для їх реалізації або мають місце інші порушення прав та свобод позивача.

При цьому позивач на власний розсуд визначає чи порушені його права, свободи чи інтереси рішенням суб`єкта владних повноважень. Водночас, задоволення відповідних позовних вимог можливе лише в разі об`єктивної наявності порушення, тобто встановлення, що рішення протиправно породжує, змінює або припиняє права та обов`язки саме позивача у сфері публічно-правових відносин.

Якщо особа не довела факту порушення особисто своїх прав чи інтересів, то навіть у разі, якщо рішення суб`єкта владних повноважень є протиправними, підстав для задоволення позову немає.

Отже, виходячи із заявлених предмету та підстав позову, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції про правомірність оскаржуваного рішення Національної ради, яке прийнято відповідачем обґрунтовано та у межах наданих йому повноважень.

Аналіз наведених правових положень та вищезазначених обставин справи дає підстави колегії суддів апеляційної інстанції для висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, а тому даний адміністративний позов не підлягає задоволенню, а доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу суду.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів апеляційної інстанції доходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Обставини, викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки є необґрунтованими та не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.

В зв`язку з цим, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

Так, згідно ч. 1 ст. 260 КАС України питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності.

Керуючись ст.ст. 242, 257, 260, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Телеканал «Прямий» - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 вересня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: М.І. Кобаль

Судді: Н.П. Бужак

Л.О. Костюк

Повний текст виготовлено 30.06.2022 року