Справа № 320/138/19
Суддя: Головенко О.Д.
Дата ухвалення: 2022-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2022 року м.Київ № 320/138/19

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Головенко О.Д., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Броварської міської ради Київської області, Виконуючого обов`язки міського голови м. Бровари Київської області Голубовського Григорія Павловича, Броварського міського голови Сапожко Ігоря Васильовича про визнання дій (бездіяльності) протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - Позивач) з позовом до Виконуючого обов`язки міського голови м. Бровари Київської області Голубовського Григорія Павловича (далі Відповідач 1), Броварської міської ради Київської області (далі Відповідач 2), Броварського міського голови Сапожко Ігоря Васильовича (далі Відповідач 3), в якому з урахуванням заяви про усунення описки у позовній заяві та заяви про збільшення позовних вимог просить суд:

визнати протиправними /дії / бездіяльності Виконуючого обов`язку міського голови м. Бровари Київської області Голубовського Григорія Павловича за умисне надання недостовірної інформації позивачу, повідомленням в відповіді від 27.06.2018 та інших відповідях, що до Броварської міської ради не зверталися інші громадяни, з заявами про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , що не відповідає дійсності;

визнати протиправними /дії/ бездіяльність Виконуючого обов`язки міського голови м. Бровари Київської області Голубовського Григорія Павловича за умисне надання недостовірної інформації позивачу, повідомленням у відповіді від 06.07.2018, що на сесії міської ради 29.03.2018, рішення стосовно ОСОБА_2 не приймалося;

визнати протиправними /дії/ бездіяльність Виконуючого обов`язки міського голови м. Бровари Київської області Голубовського Григорія Павловича за умисне надання недостовірної інформації позивачу, повідомленням в відповіді від 03.07.2018, що Броварською міською радою рішення щодо затвердження проекту землеустрою земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 не приймалося;

визнати протиправними /дії/ бездіяльність в.о. міського голови м. Бровари Київської області Голубовського Григорія Павловича щодо неналежного розгляду скарги позивача від 13.06.2018, відмову провести службове розслідування, незважаючи на факти порушення КП Бровари землеустрою умов договору на виготовлення проекту землеустрою, умисного надання суперечливої та недостовірної інформації, в тому числі підставою відмови в реєстрації земельної ділянки - є наслідком умисного не виконання умов договору КП Бровари землеустрою до 11.03.2018, не повідомлення позивача про те, що дана земельна ділянка вже зареєстрована за іншою особою і КП Бровари землеустрою знало про наслідки реєстрації земельної ділянки за іншою особою та за визнання правомірними дії КП Бровари землеустрою, який, незважаючи на закінчення умов договору 11.03.2018, продовжував діяти від імені позивача, отримував та передавав від його імені документи, які у зв`язку з закінченням умов договору мав право отримувати та передавати лише позивач, та розгляд скарги за відсутності позивача без надання результатів правомірності дій міського голови, юридичного та земельного відділу міської ради, щодо позбавлення позивача можливості набути у власність земельну ділянку;

зобов`язати Виконуючого обов`язки міського голови м. Бровари Київської області Голубовського Григорія Павловича та Броварську міську раду Київської області провести службову перевірку дій КП Бровари землеустрою при порушенні умов договору на виготовлення проекту землеустрою в передбачений термін та розглянути скаргу позивача в його присутності відповідно до Закону України Про звернення громадян та надати до суду і позивачу результати службової перевірки дій КП Бровари землеустрою;

зобов`язати Броварську міську раду Київської області відшкодувати матеріальні збитки ОСОБА_1 у розмірі 4 000 000 (чотири мільйони) гривень та стягнути з відповідача кошти у розмірі 4 000 000 (чотири мільйони) гривень;

зобов`язати Броварську міську раду Київської області відшкодувати моральну шкоду ОСОБА_1 у розмірі 4 000 000 (чотири мільйони) гривень та стягнути з відповідача кошти у розмірі 4 000 000 (чотири мільйони) гривень.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 28.01.2019 (суддя Панченко Н.Д.) відкрито провадження в адміністративній справі № 320/138/19, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, розпочато підготовку справи до судового розгляду та призначено підготовче судове засідання на 27.02.2019.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 27.02.2019 (суддя Панченко Н.Д.) продовжено строк проведення підготовчого провадження по справі на 30 календарних днів та оголошено перерву в підготовчому засіданні до 27.03.2019.

В підготовчому судовому засіданні, 27.03.2019, було оголошено перерву (суддя Панченко Н.Д.) у зв`язку з наданням додаткових пояснень. Наступне підготовче засідання призначено на 23.04.2019.

Підготовче судове засідання, призначене на 23.04.2019, знято з розгляду у зв`язку з перебуванням головуючої судді Панченко Н.Д. у відпустці. Наступне підготовче засідання призначено на 29.05.2019.

В підготовчому судовому засіданні, 29.05.2019, було оголошено перерву (суддя Панченко Н.Д.) у зв`язку з задоволенням клопотання позивача про надання часу для подання додаткових пояснень. Наступне підготовче засідання призначено на 03.07.2019.

Підготовче судове засідання, призначене на 03.07.2019, знято з розгляду у зв`язку з перебуванням головуючої судді Панченко Н.Д. у відпустці. Наступне підготовче засідання призначено на 14.08.2019.

В підготовчому судовому засіданні, 14.08.2019, було оголошено перерву (суддя Панченко Н.Д.) у зв`язку з наданням додаткових доказів та пояснень. Наступне підготовче засідання призначено на 23.10.2019.

В підготовчому судовому засіданні, 23.10.2019, було оголошено перерву (суддя Панченко Н.Д.) у зв`язку з наданням додаткових доказів. Наступне підготовче засідання призначено на 20.11.2019.

Підготовче судове засідання, призначене на 20.11.2019, знято з розгляду у зв`язку з перебуванням головуючої судді Панченко Н.Д. у відпустці. Наступне підготовче засідання призначено на 16.12.2019.

В підготовчому судовому засіданні, 16.12.2019, було оголошено перерву (суддя Панченко Н.Д.) у зв`язку з неявкою сторін. Наступне підготовче засідання призначено на 03.02.2020.

03.02.2020 позивачем у підготовчому засіданні було оголошено письмову заяву про відвід судді Панченко Н.Д.

Ухвалою суду від 03.02.2020 визнано відвід судді Київського окружного адміністративного суду Панченко Н.Д. у справі № 320/138/19 необґрунтованим. Зупинено провадження у справі № 320/138/19 до вирішення питання про відвід суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу. Передано справу для визначення складу суду для вирішення заяви про відвід.

Ухвалою суду (суддя Панова Г.В.) від 05.02.2020 у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Київського окружного адміністративного суду Панченко Н.Д. в адміністративній справі № 320/138/19 відмовлено.

Ухвалою суду від 10.02.2020 поновлено провадження у цій справі.

11.02.2020 суддею Панченко Н.Д. подано заяву про самовідвід.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 11.02.2020 задоволено заяву судді Київського окружного адміністративного суду Панченко Н.Д. про самовідвід від 11.02.2020 у адміністративній справі № 320/138/19.

Відповідно до розпорядження керівника апарату Київського окружного адміністративного суду від 17.02.2020 № 48 "Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу справи № 320/138/19" у зв`язку із самовідводом судді Панченко Н.Д. справу № 320/138/19 передано на повторний автоматичний розподіл між суддями.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.02.2020 дану справу передано на розгляд судді Київського окружного адміністративного суду Василенко Г.Ю.

Ухвалою суду від 19.02.2020 дану справу було прийнято до провадження та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

23.06.2020 суддею Василенко Г.Ю. подано заяву про самовідвід.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 23.06.2020 задоволено заяву судді Київського окружного адміністративного суду Василенко Г.Ю. про самовідвід від 23.06.2020 у адміністративній справі № 320/138/19.

Відповідно до розпорядження керівника апарату Київського окружного адміністративного суду від 23.06.2020 № 17 "Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу справи № 320/138/19" у зв`язку із самовідводом судді Василенко Г.Ю. справу № 320/138/19 передано на повторний автоматичний розподіл між суддями.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.06.2020 дану справу передано на розгляд судді Київського окружного адміністративного суду Лиски І.Г.

Ухвалою суду від 30.06.2020 дану справу було прийнято до провадження та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

22.07.2020 суддею Лискою І.Г. подано заяву про самовідвід.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 22.07.2020 задоволено заяву судді Київського окружного адміністративного суду Лиски І.Г. про самовідвід від 22.07.2020 у адміністративній справі № 320/138/19.

Відповідно до розпорядження в.о. керівника апарату Київського окружного адміністративного суду від 22.07.2020 № 210 "Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу справи № 320/138/19" у зв`язку із самовідводом судді Лиски І.Г. справу № 320/138/19 передано на повторний автоматичний розподіл між суддями.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.07.2020 дану справу передано на розгляд судді Київського окружного адміністративного суду Головенко О.Д.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 27.07.2020 було прийнято дану справу до провадження та розпочато розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 24.12.2021 заяву ОСОБА_1 про відвід судді Головенку О.Д. було залишено без розгляду.

24.12.2021 закрито підготовче провадження та розпочато розгляд справи по суті.

Ухвалою суду від 27.01.2022 заяву ОСОБА_1 про відвід судді Головенку О.Д. було залишено без розгляду повторно.

31.05.2022 у звязку з тим, що учасники справи, які належним чином були повідомленні про час, дату та місце розгляду справи не зявились, розгляд справи було продовжено в порядку письмового провадження.

У зв`язку з недостатнім фінансуванням суду на здійснення витрат на закупівлю поштових марок та оплати послуг на відправлення поштової кореспонденції копія повісток про виклик до суду направлялась на електронні адреси, які вказана у позовній заяві, про що свідчить звіт про успішне доставлення листа електронною поштою.

Крім того, про дату, час та місце розгляду справи додаткового позивача було повідомлено засобами телефонного зв`язку, про що свідчить відповідна телефонограма від 24.05.2022.

Частиною 9 ст. 205 КАС України визначено, що якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

В обґрунтовуння своїмх позовних вимог позивач зазначив, що відповідачами неправомірно та в порушення Закону України «Про звернення громадян» розглянуто його звернення, а саме не у його присутності, умисно надано недостовірну інформацію, не прийнято рішення щодо проведення службового розслідування при порушенні умов договору на виготовлення проекту землеустрою в передбачений термін.

Протягом розгляду справи відповідачами та уповноваженими особами направлялись відзив на позову заяву та ряд додаткових пояснень, відповідно до яких останні зазначають, що відповідачем розглянуто заяву позивача по суті порушених у ній питань та надано з цього приводу вичерпну відповідь згідно Закону України «Про звернення громадян», оскільки позивач запитував інформацію щодо гр. ОСОБА_3 , а відносно нього рішення 29.03.2018 не приймалось.

Крім того, щодо розгляду скарги та відмови у проведенні службового розслідування зазначуть, що відповідачем 1 та 2 позивачу було надано змістовне роз`яснення з посиланням на відповідні норми законодавства та інформацію отриману з пояснень керівника комунального підприємства Броварської міської ради «Бровари - землеутрій», керівника земельного відділу Броварської міської ради, а також у звязку з відсутністю підтверджень вказаних у зверненні фактів позивачу відмовлено у проведенні службової перевірки.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення учасників справи, оглянувши письмові докази, які були надані учасниками справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 27.06.2018 ОСОБА_1 звернувся до Броварської міської ради Київської області з запитом про надання інформації щодо надання витягу із рішення сесії міської ради від 29.03.2018 про відмову в наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою ОСОБА_3 в зв`язку з тим, що дану земельну ділянку вже надано дозвіл іншій особі.

У відповіді від 06.07.2018 за підписом В.о. міського голови міста Бровари Голубовського Григорія Павловича повідомлено, що на сесії міської ради 29.03.2018 рішення стосовно ОСОБА_3 не примайлось.

Також, 13.06.2018 позивач звернувля до Броварської міської ради зі скаргою на дії міського голови міста Бровари, керівника юдичного відділу, керівника земельного відділу та комунальне підприємства Броварської міської ради «Бровари - землеустрій» та просив провести перевірку щодо надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 іншій особі та просив відшкодувати завдану шкоду.

У відповіді від 26.06.2018, яку позивач отримав 02.07.2018 у відділі звернень, позивачу за підписом В.о. міського голови міста Бровари Голубовського Григорія Павловича повідомлено про один з недоліків проекту землеустрою виготовлених комунальним підприємством «Бровари землеустрій» та стосовно дій юридичного та земельного відділу інформація була відсутня, а також відмовили відшкодовувати завдану шкоду.

18.06.2018 позивач звернувся до Броварської міської ради Київської області з заявою про надання інформації щодо земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 .

У відповіді від 23.06.2018, яку надано за підписом В.о. міського голови міста Бровари Голубовського Григорія Павловича повідомлено, що Броварською міською радою рішення про затвердження проекту землеустрою земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 не приймалось.

Не погодившись з вказаним діями відповідачів та відповідями, які були йому надані, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про звернення громадян» регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.

Частиною 1 ст. 1 Закону України «Про звернення громадян» визначено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Стаття 3 Закону України «Про звернення громадян» містить розмежування зверненень громадян на види, а саме слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Так, пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звертавля до відповідача 1 із запитом на інформацію та скаргою.

Усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк (ст. 40 Конституції України).

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес, визначений Законом України "Про доступ до публічної інформації".

Статтею 1 вказаного Закону надано визначення публічної інформації, згідно якого публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

У відповідності до ст. 2 Закону України "Про доступ до публічної інформації", метою цього Закону є забезпечення прозорості та відкритості суб`єктів владних повноважень і створення механізмів реалізації права кожного на доступ до публічної інформації.

Цей Закон не поширюється на відносини щодо отримання інформації суб`єктами владних повноважень при здійсненні ними своїх функцій, а також на відносини у сфері звернень громадян, які регулюються спеціальним законом.

Тобто, положення вказаного закону регулюють правовідносини з приводу забезпечення отримання інформації громадянами або іншими особами, що створюється та виникає в процесі функціонування суб`єктів владних повноважень та виконання покладених на них завдань, така інформація є (має бути) загальнодоступною та не стосується конкретно визначених осіб.

Статтею 3 Закону України "Про доступ до публічної інформації", встановлені гарантії забезпечення права на доступ до публічної інформації, згідно якої, право на доступ до публічної інформації гарантується, зокрема:

обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом;

визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє;

юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації.

Також, доступ до публічної інформації відповідно до цього Закону здійснюється на принципах зокрема, прозорості та відкритості діяльності суб`єктів владних повноважень; вільного отримання, поширення та будь-якого іншого використання інформації, що була надана або оприлюднена відповідно до цього Закону, крім обмежень, встановлених законом (стаття 4 цього ж Закону).

Згідно ст. 5 Закону України "Про доступ до публічної інформації", доступ до інформації забезпечується шляхом:

систематичного та оперативного оприлюднення інформації: в офіційних друкованих виданнях; на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет; на єдиному державному веб-порталі відкритих даних; на інформаційних стендах; будь-яким іншим способом;

надання інформації за запитами на інформацію.

Отже, доступ до публічної інформації, крім передбаченої цим Законом публічної інформації з обмеженим доступом, щодо якої існує спеціальний порядок її поширення, можливо за допомогою двох способів, а саме отримання такої інформації з загальнодоступних встановлених законом джерел оприлюднення суб`єктами владних повноважень публічної інформації, або за результатами надання такої інформації у відповідь на конкретне відповідне звернення особи.

Відповідно до ст. 10-1 Закону України "Про доступ до публічної інформації", публічна інформація у формі відкритих даних - це публічна інформація у форматі, що дозволяє її автоматизоване оброблення електронними засобами, вільний та безоплатний доступ до неї, а також її подальше використання.

Розпорядники інформації зобов`язані надавати публічну інформацію у формі відкритих даних на запит, оприлюднювати і регулярно оновлювати її на єдиному державному веб-порталі відкритих даних та на своїх веб-сайтах.

Публічна інформація у формі відкритих даних є дозволеною для її подальшого вільного використання та поширення. Будь-яка особа може вільно копіювати, публікувати, поширювати, використовувати, у тому числі в комерційних цілях, у поєднанні з іншою інформацією або шляхом включення до складу власного продукту, публічну інформацію у формі відкритих даних з обов`язковим посиланням на джерело отримання такої інформації.

Публічна інформація, що містить персональні дані фізичної особи, оприлюднюється та надається на запит у формі відкритих даних у разі додержання однієї з таких умов: персональні дані знеособлені та захищені відповідно до Закону України "Про захист персональних даних"; фізичні особи (суб`єкти даних), персональні дані яких містяться в інформації у формі відкритих даних, надали свою згоду на поширення таких даних відповідно до Закону України "Про захист персональних даних"; надання чи оприлюднення такої інформації передбачено законом; обмеження доступу до такої інформації (віднесення її до інформації з обмеженим доступом) заборонено законом.

Перелік наборів даних, що підлягають оприлюдненню у формі відкритих даних, вимоги до формату і структури таких наборів даних, періодичність їх оновлення визначаються Кабінетом Міністрів України. При цьому до такого переліку Кабінет Міністрів України обов`язково включає інформацію, доступ до якої у формі відкритих даних передбачено законом.

Створення та забезпечення функціонування єдиного державного веб-порталу відкритих даних здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері електронного урядування.

Відповідно до ст. 12 Закону суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є:

запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень;

розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону;

структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

Статтею 13 Закону визначено, що розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються:

суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання;

юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів;

особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків;

суб`єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них.

До розпорядників інформації, зобов`язаних оприлюднювати та надавати за запитами інформацію, визначену в цій статті, у порядку, передбаченому цим Законом, прирівнюються суб`єкти господарювання, які володіють:

інформацією про стан довкілля;

інформацією про якість харчових продуктів і предметів побуту;

інформацією про аварії, катастрофи, небезпечні природні явища та інші надзвичайні події, що сталися або можуть статися і загрожують здоров`ю та безпеці громадян;

іншою інформацією, що становить суспільний інтерес (суспільно необхідною інформацією).

На розпорядників інформації, визначених у п. 2, 3, 4 частини 1 та в ч. 2 цієї статті, вимоги цього Закону поширюються лише в частині оприлюднення та надання відповідної інформації за запитами.

Усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом.

Відповідно ст. 14 Закону України "Про доступ до публічної інформації", розпорядники інформації зобов`язані: оприлюднювати інформацію, передбачену цим та іншими законами; систематично вести облік документів, що знаходяться в їхньому володінні; вести облік запитів на інформацію; визначати спеціальні місця для роботи запитувачів з документами чи їх копіями, а також надавати право запитувачам робити виписки з них, фотографувати, копіювати, сканувати їх, записувати на будь-які носії інформації тощо; мати спеціальні структурні підрозділи або призначати відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації та оприлюднення інформації; надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Перелік та види інформації яку розпорядники інформації зобов`язані оприлюднювати визначений в ст. 15 Закону України "Про доступ до публічної інформації".

Згідно зі ст. 19 Закону запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача.

Письмовий запит подається в довільній формі.

Запит на інформацію має містити:

ім`я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв`язку, якщо такий є;

загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо;

підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.

Відповідно до ст. 20 Закону розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

У разі якщо запит на інформацію стосується інформації, необхідної для захисту життя чи свободи особи, щодо стану довкілля, якості харчових продуктів і предметів побуту, аварій, катастроф, небезпечних природних явищ та інших надзвичайних подій, що сталися або можуть статись і загрожують безпеці громадян, відповідь має бути надана не пізніше 48 годин з дня отримання запиту.

Клопотання про термінове опрацювання запиту має бути обґрунтованим.

У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Підстави відмови та відстрочки в задоволенні запиту на інформацію передбачено статтею 22 Закону.

Так, розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках:

розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит;

інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону;

особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені ст. 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком;

не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених ч. 5 ст. 19 цього Закону.

Відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації (ч. 2 ст. 22 Закону).

Частиною 3 ст. 22 Закону передбачено, що розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов`язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником.

Відповідно до ст. 23 Закону рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду.

Запитувач має право оскаржити:

1) відмову в задоволенні запиту на інформацію;

2) відстрочку задоволення запиту на інформацію;

3) ненадання відповіді на запит на інформацію;

4) надання недостовірної або неповної інформації;

5) несвоєчасне надання інформації;

6) невиконання розпорядниками обов`язку оприлюднювати інформацію відповідно до статті 15 цього Закону;

7) інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача.

Оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації до суду здійснюється відповідно до КАС України.

Окрім того, згідно зі ст. 24 Закону, відповідальність за порушення законодавства про доступ до публічної інформації несуть особи, винні у вчиненні таких порушень:

1) ненадання відповіді на запит;

2) ненадання інформації на запит;

3) безпідставна відмова у задоволенні запиту на інформацію;

4) неоприлюднення інформації відповідно до статті 15 цього Закону;

5) надання або оприлюднення недостовірної, неточної або неповної інформації;

6) несвоєчасне надання інформації;

7) необґрунтоване віднесення інформації до інформації з обмеженим доступом;

8) нездійснення реєстрації документів;

9) навмисне приховування або знищення інформації чи документів.

З аналізу наведеного вбачається, що запит на інформацію подається запитувачами інформації - фізичними, юридичними особами, об`єднаннями громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень, з метою реалізувати конституційне право на отримання інформації, передбачене ст. 34 Конституції України і детально врегульоване Законом України Про доступ до публічної інформації.

Тобто, позивача у порядку, визначеному Законом наділено правом на отримання публічної інформації, яка знаходиться у володінні відповідних розпорядників, тобто в даному випадку, позивач є запитувачем інформації.

Нормами зазначеного Закону розпорядника інформації зобов`язано не лише оприлюднювати публічну інформацію на своєму офіційному веб-сайті, але і надавати таку інформацію за запитами.

Таким чином, нормами чинного законодавства прямо передбачено право запитувачів інформації - фізичних, юридичних осіб, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень, запитувати публічну інформацію та обов`язок розпорядників інформації, надавати публічну інформацію у відповідь на такі запити.

Як вбачається з матеріалів справи позивач звернувся до відповідача - 1 з запитом на інформацію, а саме щодо надання витягу із рішення сесії міської ради від 29.03.2018 про відмову в наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою ОСОБА_3 . За підписом відповідачем-2 на запит позивача листом від 06.07.2018 повідомлено про те, що на засіданні постійної комісії та сесії Броварської міської ради, яка відбулась 29.03.2018 ріщення щодо ОСОБА_3 не примайлось.

При цьому, з наданого до суду рішення Броварської міської ради від 29.03.2018 вбачається, що рішення щодо ОСОБА_3 не приймалось, однак ним відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянину ОСОБА_2 .

Крім того, позивач звертався з запитом про надання інформації земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 .

У відповіді 23.06.2018 позивачу було повідомлено, що рішення щодо вказаної земельної діялки не приймалося.

Судом встановлено, що вказаним рішенням Броварської міської ради Київської юбласті вирішено затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передати у власність громадянину ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,1000 га, з них 0,0215 га - землі обмеженого використання - охоронна зона навколо (вздовж) об`єкта енергетичної системи для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки :01:057:0056. Крім того, згідно п. 5.2. рішення Броварської міської ради Київської області № 801-36-07 від 21.12.2017 вирішено надати дозвіл ОСОБА_4 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,1000 га, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по

АДРЕСА_2 , згідно зазначених рішень ставилось питання по АДРЕСА_2 , без зазначення конкретної адреси, а запит позивача стосувався безпосередньо земельної ділянки по АДРЕСА_1 .

Так, рішення Броварської міської ради Київської області стосовно земельної ділянки за встановленою адресою по АДРЕСА_1 не приймалось, про що і було правомірно повідомлено позивача.

З наведеного вбачається, що позивачем не в повному обсязі викладено загальний опис інформації щодо якого було зроблено запити, а саме не вірно вказано прізвище особи щодо якої приймалось рішення та назва вулиці.

Зазначена обставина зумовила надання відповідачем 1 та 2 тої інформації, яка на той час була в нього у розрядженні.

З матеріалів справи судом встановлено, що відповідачем було надано відповідь по суті на інформаційні запити позивача якою він володів, чим протиправну бездіяльність не допущено.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача в частині визнання протиправними /дії / бездіяльності Виконуючого обов`язку міського голови м. Бровари Київської області Голубовського Григорія Павловича за умисне надання недостовірної інформації позивачу, повідомленням в відповіді від 27.06.2018 та інших відповідях, що до Броварської міської ради не зверталися інші громадяни, з заявами про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , що не відповідає дійсності, визнання протиправними /дії/ бездіяльність Виконуючого обов`язки міського голови м. Бровари Київської області Голубовського Григорія Павловича за умисне надання недостовірної інформації позивачу, повідомленням у відповіді від 06.07.2018, що на сесії міської ради 29.03.2018, рішення стосовно ОСОБА_2 не приймалося та визнання протиправними /дії/ бездіяльність Виконуючого обов`язки міського голови м. Бровари Київської області Голубовського Григорія Павловича за умисне надання недостовірної інформації позивачу, повідомленням в відповіді від 03.07.2018, що Броварською міською радою рішення щодо затвердження проекту землеустрою земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 не приймалося, задоволенню не підлягає.

Щодо позовних вимог позивача про визнання протиправними /дії/ бездіяльність в.о. міського голови м. Бровари Київської області Голубовського Григорія Павловича щодо неналежного розгляду скарги позивача від 13.06.2018, відмову провести службове розслідування, незважаючи на факти порушення КП Бровари землеустрою умов договору на виготовлення проекту землеустрою, умисного надання суперечливої та недостовірної інформації, в тому числі підставою відмови в реєстрації земельної ділянки - є наслідком умисного не виконання умов договору КП Бровари землеустрою до 11.03.2018, не повідомлення позивача про те, що дана земельна ділянка вже зареєстрована за іншою особою і КП Бровари землеустрою знало про наслідки реєстрації земельної ділянки за іншою особою та за визнання правомірними дії КП Бровари землеустрою, який, незважаючи на закінчення умов договору 11.03.2018, продовжував діяти від імені позивача, отримував та передавав від його імені документи, які у зв`язку з закінченням умов договору мав право отримувати та передавати лише позивач, та розгляд скарги за відсутності позивача без надання результатів правомірності дій міського голови, юридичного та земельного відділу міської ради, щодо позбавлення позивача можливості набути у власність земельну ділянку та зобов`язання Виконуючого обов`язки міського голови м. Бровари Київської області Голубовського Григорія Павловича та Броварську міську раду Київської області провести службову перевірку дій КП Бровари землеустрою при порушенні умов договору на виготовлення проекту землеустрою в передбачений термін та розглянути скаргу позивача в його присутності відповідно до Закону України Про звернення громадян та надати до суду і позивачу результати службової перевірки дій КП Бровари землеустрою, суд зазначає наступне.

Проведення службових розслідувань визначено Порядком проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та осіб, які для цілей Закону України «Про запобігання корупції» прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.06.2000 № 950 (далі - Порядок № 950).

Відповідно до п. 1 Порядку № 950 стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування може бути проведено службове розслідування:

у разі невиконання або неналежного виконання ними службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або заподіяло значну матеріальну чи моральну шкоду громадянинові, державі, і підприємству, установі, організації чи об`єднанню громадян;

у разі недодержання ними законодавства про державну службу, службу в органах місцевого самоврядування, антикорупційного законодавства;

на вимогу особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, з метою зняття безпідставних, на її думку, звинувачень або підозри;

з метою виявлення причин та умов, що призвели до вчинення корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення чи невиконання вимог Закону України Про запобігання корупції в інший спосіб, за поданням спеціально уповноваженого суб`єкта у сфері протидії корупції або приписом Національного агентства з питань запобігання корупції за рішенню керівника органу, в якому працює особа, яка вчинила таке правопорушення.

Згідно з п. 2 вказаного Порядку № 950 рішення щодо проведення службового розслідування приймається вищими посадовими особами України, Першим віце- прем`єр-міністром України, керівником органу державної влади (посадовою особою), що призначив на посаду особу, уповноважену на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, стосовно якої планується проводитися службове розслідування, керівником органу, в якому працює зазначена особа.

В своєму зверненні позивач обґрунтовував необхідність проведення службової перевірки щодо міського голови, керівників юридичного, земельного відділів та комунального підприємства Броварської міської ради «Бровари - землеустрій», тобто осіб, що входять до складу Броварської міської ради через наявність організованого злочинного угрупування в складі Броварської міської ради Київської області та надання іншій особі дозволу на розробку проекту землеустрою через не отримання від ОСОБА_1 неправомірної вигоди. Проте жодних доказів чи підтверджень зазначених припущень надано ні відповідачу, ні до суду надано не було.

Враховуючи наявну інформацію в пояснювальних записках та відсутність підтверджень вказаних у зверненні фактів позивачу було відмовлено у проведенні службової перевірки.

З урахуванням викладеного, суд вважає за можливе відмовити у задоволенні позову в цій частині, оскільки наведенні твердження у зверненні позивача від 13.06.2018 ніякими доказами підтверджено не було.

У позовній заяві позивач просить суд зобов`язати Броварську міську раду Київської області відшкодувати матеріальні збитки ОСОБА_1 у розмірі 4 000 000 (чотири мільйони) гривень та стягнути з відповідача кошти у розмірі 4 000 000 (чотири мільйони) гривень та відшкодувати моральну шкоду у розмірі 4 000 000 (чотири мільйони) гривень та стягнути з відповідача кошти у розмірі 4 000 000 (чотири мільйони) гривень, з приводу чого суд зазначає таке.

Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною 1 ст. 22 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 23 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Разом з тим, слід надати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Аналогічну позицію підтримав Верховний Суд у постанові від 19.09.2018 по справі № 815/7401/16.

Таким чином для вирішення питання про відшкодування моральної шкоди необхідно встановити: наявність шкоди, протиправність дій відповідача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням відповідача. Кожна із цих складових є обов`язковою умовою для відшкодування завданої шкоди. При цьому, враховуючи специфіку адміністративних правовідносин, відповідно до ст. 1173 ЦК України вина органу державної влади як обов`язкова підстава відповідальності виключається.

Оскільки, судом не встановлено протиправність дій або бездіяльності Броварської міської ради під час надання відповідей на запити та скарги поданні позивачем, тому сукупність всіх передумов, з якими закон пов`язує можливість відшкодування моральної шкоди, у даному випадку відсутня, а тому суд вважає за можливе відмовити у стягненні матеріальної та моральної шкоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, ці норми одночасно покладають обов`язок на сторін доводити суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень.

При цьому, суд враховує, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд вказує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994).

На переконання суду, питання, які можуть вплинути на результат розгляду даної справи, судом було розглянуто та надано їм оцінку у повній мірі.

Відтак, з урахуванням зазначеного, на підставі встановлених судом фактів та обставин, суд дійшов висновку, що у задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб`єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов`язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

Відповідач не надав суду доказів понесення ним судових витрат, тому підстави для присудження на його користь судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 9, 14, 73 - 78, 90, 139, 143, 242- 246, 250, 255 КАС України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Головенко О.Д.