Справа № 280/9791/21
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2022-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

24 червня 2022 року м. Дніпросправа № 280/9791/21

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),

суддів: Чепурнова Д.В., Сафронової С.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі

апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення по Заводському району Запорізької міської ради

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 19 листопада 2021 року (головуючий суддя Прасов О.О.)

у справі № 280/9791/21

за позовом ОСОБА_1

до Управління соціального захисту населення по Заводському району Запорізької міської ради

про визнання дій протиправними та стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління соціального захисту населення по Заводському району Запорізької міської ради, в якому просив:

- визнати протиправними дії Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Заводському району, які полягають у виплаті ОСОБА_1 грошової допомоги до 05 травня 2021 року, у розмірі, який не відповідає ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та висновку Конституційного Суду України, викладеному у рішенні від 27.02.2020 за №3-р/2020 у справі №14-247/2018(3393/18);

- стягнути з Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Заводському районі на користь ОСОБА_1 суму недоплаченої частини разової грошової допомоги до 05 травня 2021 року в розмірі 20346,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є особою з інвалідністю внаслідок війни ІІІ групи та має право на пільги, встановлені законодавством України, у зв`язку із чим перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення Запорізької міської ради по Заводському району як отримувач щорічної разової допомоги до 5 травня. Ця допомога виплачена у 2021 році у розмірі, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 08.04.2021 №325, що є протиправним, оскільки рішенням Конституційного Суду України від 27.02.2020 №3-р/2020 встановлено неконституційність окремих положень Бюджетного кодексу України щодо делегування Кабінету Міністрів повноважень визначати порядок та розмір виплат, передбачених нормами Закону №3551-XII.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 19 листопада 2021 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Заводському району, які полягають у виплаті ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік у розмірі меншому семи мінімальних пенсій за віком, як це встановлено ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та висновку Конституційного Суду України, викладеному у рішенні від 27.02.2020 за №3-р/2020 у справі №1-247/2018(3393/18).

Стягнуто з Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Заводському районі на користь ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік у розмірі семи мінімальних пенсій за віком, виходячи із розміру мінімальної пенсії за віком, відповідно до ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», з урахуванням проведених виплат, в сумі 8992,00 грн.

В іншій частині позову - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідач зазначає, що рішення суду першої інстанції ухвалено без повного та об`єктивного дослідження доказів. При виплаті одноразової допомоги відповідач діяв в межах своїх повноважень і у спосіб, встановлений чинним законодавством. Можливість збільшення розміру соціальних виплат розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня на свій розсуд не передбачена.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Рішення суду в частині відмовлених позовних вимог не оскаржується, тому судом апеляційної інстанції в цій частині рішення суду першої інстанції не перевіряється.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд зазначає про таке.

Позивач ОСОБА_1 є особою з інвалідністю внаслідок війни третьої групи та має право на пільги, встановлені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», згідно посвідчення від 30.01.2020 року №001948. (а.с. 6)

У квітні 2021 року позивачу виплачена одноразова грошова допомога до 05 травня за 2021 рік у розмірі 3391 гривні.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції.

Правовий статус ветеранів війни визначає Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 3551-XII від 22 жовтня 1993 року.

Відповідно до статті 13 Закону України №3551-XII (в редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 25 грудня 1998 року №367-XIV) щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах: інвалідам I групи - десять мінімальних пенсій за віком; ІІ групи - вісім мінімальних пенсій за віком; III групи - сім мінімальних пенсій за віком.

Підпунктом «б» підпункту 2 пункту 20 розділу II «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №107-VI від 28 грудня 2007 року (набрав чинності 01 січня 2008 року) частину 5 статті 13 Закону України №3551-XII викладено у такій редакції: «Щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України».

Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10рп/2008 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), зокрема, положення пункту 20 розділу II «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 107-VI від 28 грудня 2007 року.

Отже, на час виникнення спірних правовідносин діяла редакція ч.5 ст.13 Закону №3551-XII у редакції Закону №367-ХІV, згідно якої щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах: інвалідам I групи - десять мінімальних пенсій за віком; ІІ групи - вісім мінімальних пенсій за віком; III групи - сім мінімальних пенсій за віком.

Поряд із цим, як правильно вказано судом першої інстанції, з 01.01.2015 законодавцем правовідносини щодо нарахування, виплати та розмірів одноразової грошової допомоги до 5 травня були також врегульовані пунктом 26 розділу VI Бюджетного кодексу України.

Так, Законом України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28 грудня 2014 року № 79-VІІІ розділ VІ Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України доповнено п. 26, яким встановлено, що норми і положення ст.ст. 12,13,14,15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Рішенням Конституційного Суду України від 27.02.2020 №3-р/2020 зазначене положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним).

У даному рішенні Конституційний Суд дійшов висновку, що встановлення пунктом 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України іншого, ніж у ст.ст. 12, 13, 14, 15 та 16 Закону № 3551-ХІІ, законодавчого регулювання відносин у сфері надання пільг ветеранам війни спричиняє юридичну невизначеність при застосуванні зазначених норм Кодексу та Закону № 3551-ХІІ, що суперечить принципу верховенства права, встановленому ст. 8 Конституції України.

Згідно з ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Отже, з 27 лютого 2020 року норми і положення, зокрема статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», не застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Таким чином, з 27 лютого 2020 року застосовуються положення статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 25 грудня 1998 року №367-XIV (з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10рп/2008), а саме: щорічно до 5 травня особам з інвалідністю ІІI групи внаслідок війни виплачується разова грошова допомога у розмірі сім мінімальних пенсій за віком.

Водночас, 08.04.2021 Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 325 «Деякі питання виплати разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» відповідно до якої особам з ІІІ групою інвалідності внаслідок війни виплата разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законом № 3551-XII, проводиться у розмірі 3391,00 грн., тобто у розмірі меншому, ніж це передбачено частиною п`ятою статті 13 цього Закону № 3551-XII.

Отже, на час виплати позивачу у квітні 2021 року щорічної разової грошової допомоги до 5 травня одночасно діяли і Закон №3551-XII (ч.5 ст.13), і Постанова Кабінету Міністрів України від 08.04.2021 №325, які по-різному регламентують розмір щорічної разової грошової допомоги до 5 травня відповідним особам.

З цього приводу суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що під час визначення розміру разової грошової допомоги до 5 травня, що належить до виплати позивачу у 2021 році, слід застосовувати не Постанову Кабінету Міністрів України №325, а Закон №3551-XII, який має вищу юридичну силу.

Слід зауважити, що норми підзаконних нормативно-правових актів, у тому числі і постанови Кабінету Міністрів України, на яку посилається відповідач, не можуть змінювати приписів Закону №3551-ХІІ. При цьому, вища юридична сила закону полягає у тому, що всі підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі законів та за своїм змістом не повинні суперечити їм. Підпорядкованість таких актів законам закріплена у положеннях Конституції України. У випадку суперечності норм підзаконного акта нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.

Таким чином, позивач має право на одержання разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік у розмірі сім мінімальних пенсій за віком, як це передбачено ч.5 ст.13 Закону №3551-XII в редакції Закону 367-XIV.

Як встановлено вище, відповідачем у квітні 2021 року виплачена позивачеві разова грошова допомога до 5 травня у розмірі 3391,00 грн., тобто у розмірі меншому, ніж визначено ч.5 ст.13 Закону №3551-XII в редакції Закону 367-XIV.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції, що відповідач, здійснюючи нарахування та виплату позивачу разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік у розмірі меншому, ніж визначено статтею 13 Закону №3551-XII в редакції Закону 367-XIV, діяв протиправно та порушив право позивача на отримання такої допомоги у належному розмірі.

Крім цього, при вирішенні цієї справи, судом взято до уваги висновки Верховного Суду щодо застосування норм матеріального права у подібних правовідносинах, викладені у рішенні від 29 вересня 2020 року у зразковій справі №440/2722/20, залишене без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 13.01.2021, предметом спору у якій є нарахування та виплата разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік особі, яка має статус особи з інвалідністю та має право на пільги, передбачені статтею 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 27 лютого 2020 року у справі № 1-247/2018 (3393/18). В даному судовому рішенні Суд, визначаючи розмір належної до виплати допомоги, дійшов висновку, що з 27.02.2020 розмір разової грошової допомоги до 5 травня підлягає нарахуванню і виплаті у розмірі, визначеному Законом № 3551-XII в редакції Закону 367-XIV.

Аргументи скаржника в апеляційній скарзі про неможливість виплати допомоги до 5 травня позивачу у більшому розмірі, ніж те визначено Постановою Кабінету Міністрів України, з огляду на те, що відповідач не є розпорядником бюджетних коштів, на переконання суду апеляційної інстанції, в контексті спірних правовідносин, є безпідставними, оскільки даний вид допомоги гарантований законом та його неможливо поставити в залежність від видатків бюджету.

В спірному випадку відмова Управління в перерахунку та виплаті щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік у розмірі, визначеному Законом № 3551-XII, порушує гарантоване статтею 1 Першого протоколу до Конвенції право мирно володіти своїм майном. Доки відповідне положення цього Закону є чинним, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти в такій виплаті. Тобто органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань (рішення ЄСПЛ від 08 листопада 2005 року у справі Кечко проти України).

У Рішенні від 27.11.2008 у справі № 1-37/2008 Конституційний Суд України вказав, що Закон про Державний бюджет України як правовий акт, що має особливий предмет регулювання (визначення доходів та видатків на загальносуспільні потреби), створює належні умови для реалізації законів України, інших нормативно-правових актів, ухвалених до його прийняття, які передбачають фінансові зобов`язання держави перед громадянами і територіальними громадами. Саме у виконанні цих зобов`язань утверджується сутність держави як соціальної і правової.

Відповідно до статей 1, 3 Конституції України та принципів бюджетної системи (стаття 7 Кодексу) держава не може довільно відмовлятися від взятих на себе фінансових зобов`язань, передбачених законами, іншими нормативно-правовими актами, а повинна діяти ефективно і відповідально в межах чинного бюджетного законодавства (абзаци другий, третій підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення 27.11.2008 у справі № 1-37/2008).

Таким чином, законодавство, що визначає фінансові зобов`язання держави, має первинний характер, а бюджетне законодавство - похідний від нього характер.

При цьому, Верховний Суд України у своїх рішеннях неодноразово вказував на те, що відсутність чи скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення будь-яких виплат, гарантованих державою (постанови Верховного Суду України від 22.06.2010 у справі № 21-399во10, від 07.12.2012 у справі №21-977во10, від 03.12.2010 у справі № 21- 44а10).

Така правова позиція підтримана Конституційним Судом України, зокрема, у рішеннях від 20.03.2002 № 5-рп/2002, від 17.03.2004 № 7-рп/2004, від 01.12.2004 № 20-рп/2004, від 09.07.2007 №6-рп/2007, в яких зазначено про неможливість поставити гарантовані законом виплати, пільги тощо в залежність від видатків бюджету.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення адміністративного позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Передбачені ст.317 КАС України підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення по Заводському району Запорізької міської ради залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 19 листопада 2021 року у справі № 280/9791/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, може бути оскаржена до касаційного суду в порядку та строки, встановлені ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк

суддя Д.В. Чепурнов

суддя С.В. Сафронова