Справа № 640/30588/20
Суддя: Єресько Л.О.
Дата ухвалення: 2022-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

29 червня 2022 року

м. Київ

справа №640/30588/20

адміністративне провадження №К/990/15557/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Єресько Л.О.,

суддів: Калашнікової О.В., Загороднюка А.Г.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Травянко Олександр Іванович, на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 листопада 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 квітня 2022 року у справі №640/30588/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області, за участю третіх осіб: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання дій неправомірними,-

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області (далі - відповідач), в якому просив:

визнати протиправним та скасувати рішення відповідача №Б-11252/6/8012 та рішення №Б8272-20/8010.5.1/5395-20 від 30 вересня 2020 року у формі листів щодо неможливості оформлення документів для набуття громадянства України за територіальним походженням неповнолітньому ОСОБА_2 та відмови в оформленні документів для видачі паспорта громадянина України для ОСОБА_2 як неповнолітнього на день звернення;

зобов`язати Дарницьким районний відділ Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області прийняти документи про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням як неповнолітньому ОСОБА_2 та прийняти документи для оформлення видачі паспорта як неповнолітньому громадянину України - ОСОБА_2 та направити їх до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області для прийняття рішень про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням та видачі паспорта неповнолітньому громадянину України ОСОБА_2 ;

зобов`язати відповідача прийняти рішення про оформлення набуття громадянства України неповнолітнім ОСОБА_2 за територіальним походженням та прийняти рішення про оформлення документів для видачі паспорта громадянина України.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 листопада 2021 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 квітня 2022 року, у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із такими рішеннями судів попередніх інстанцій, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Травянко Олександр Іванович, подав касаційну скаргу до Верховного Суду.

За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Аналіз матеріалів касаційної скарги свідчить про її невідповідність вимогам статті 330 КАС України.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У касаційній скарзі скаржник вказує підставою для касаційного оскарження судового рішення - пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України відповідно до якого відсутній висновок Верховного Суду щодо застосовування норм права у подібних правовідносинах, а саме статті 11 Закону України «Про громадянство України».

Суд касаційної інстанції зазначає, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права.

Варто зауважити, що при поданні касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України зазначена скаржником норма права, щодо правильного застосування якої відсутній висновок Верховного Суду, повинна врегульовувати спірні правовідносини, а питання щодо її застосування ставилося перед судами попередніх інстанції в межах підстав позову, але суди таким підставам позову не надали оцінки у судових рішеннях, - що може бути визнано як допущення судами попередніх інстанцій порушення норм процесуального права, або надали, як на думку скаржника, неправильно.

Водночас скаржником лише процитовано статтю 11 Закону України «Про громадянство України», викладено обставини справи та констатовано про неправильне застосування вказаних судами попередніх інстанцій, а тому посилання скаржника в цій частині не узгоджуються з наведеною скаржником підставою касаційного оскарження судових рішень - пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

Зі змісту рішень судів попередніх інстанцій, оприлюднених в Єдиному державному реєстрі судових рішень слідує, що підставою позовних вимог було, на думку позивача, протиправні рішення відповідача у формі листів щодо неможливості оформлення документів для набуття громадянства України за територіальним походженням неповнолітньому та відмови у оформленні документів для видачі паспорта громадянина України як неповнолітнього на день звернення.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що станом на час розгляду справи про набуття громадянства України та прийняття з цього приводу рішення, ОСОБА_2 виповнилось 18 років, а тому він не вважався дитиною, у розумінні статті 1 Закону України «Про громадянство України», та повинен був звертатись до відповідного відділу міграційної служби самостійно, у зв`язку із чим, відповідно до приписів пункту 94 Положення №215, територіальний орган Державної міграційної служби України повернув документи, подані позивачем до територіального підрозділу Державної міграційної служби України, тобто Дарницького районного відділу ЦМУ ДМС. У відповідь на таку заяву ЦМУ ДМС надало відповідь, оформлену листом від 30 вересня 2020 року №Б8272-20/8010.5.1/5395-20, у якій позивачу роз`яснено порядок звернення з заявою про оформлення паспорта громадянина України та наведено необхідний перелік документів. Крім того, станом на час звернення позивача до ЦМУ ДМС із заявою від 09 вересня 2020 року, ОСОБА_4 не набув громадянства України. Таким чином, лист ЦМУ ДМС від 30 вересня 2020 року №Б8272-20/8010.5.1/5395-20 у цьому випадку не є рішенням про відмову в оформленні ОСОБА_4 паспорта громадянина України, а тому позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають. Оскільки позовна вимога про зобов`язання відповідача здійснити (провести) оформлення всіх необхідних документів для надання позивачу громадянства України внаслідок усиновлення та оформлення паспорта громадянина України є похідними, на думку судів попередніх інстанцій відсутні підстави для їх задоволення.

Так, у касаційній скарзі скаржник вказує на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування статті 11 Закону України «Про громадянство України».

Зі змісту пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України слідує, що вказана підстава спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію правовідносин та підлягають застосуванню адміністративними судами під час вирішення спору.

Лише посилання на відсутність висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, за відсутності мотивованих аргументів неправильного застосування певної норми права, не є підставою для відкриття касаційного провадження.

Норми, на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування яких посилається скаржник, є загальними та регулюють порядок набуття дітьми громадянства України внаслідок усиновлення.

Водночас необхідно враховувати, що вирішуючи такі спори, суди застосовують положення статті в залежності від обставин, установлених у кожній конкретній справі.

Зокрема, у цій справі, судами попередніх інстанцій у площині спірних правовідносин вказувалося на те, що станом на час розгляду справи про набуття громадянства України та прийняття з цього приводу рішення, ОСОБА_2 виповнилось 18 років, а тому він не вважався дитиною, у розумінні статті 1 Закону України «Про громадянство України», та повинен був звертатись до відповідного відділу міграційної служби самостійно.

Водночас скаржник зазначивши статтю 11 Закону України «Про громадянство України», не виклав їх у взаємозв`язку у контексті індивідуальних обставин, характерних лише для цієї справи.

Разом з тим, оскарження судових рішень з підстав, передбачених пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України вимагає не лише констатації факту відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а і визначення норми (норм) права, що потребує висновку, підстав необхідності такого висновку у подібних правовідносинах (усунення колізій норм права, визначення пріоритету однієї норми над іншою, тлумачення норми, т.і.), а також зазначення, у чому, на думку заявника, полягає неправильне застосування судами норми права, щодо якої необхідний висновок Верховного Суду.

Колегія суддів зазначає, що доводи касаційної скарги в контексті наявності/відсутності передбаченої пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України підстави переважно зводяться здебільшого до оцінки встановлених судами обставин та досліджених ними доказів, а тому посилання скаржника в цій частині не узгоджуються з наведеною скаржником підставою касаційного оскарження судових рішень - пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

Наведені норми є загальними, а касаційна скарга не містить об`єктивних мотивів щодо їхнього неправильного застосування судами попередніх інстанцій та необхідність висновку Верховного Суду щодо цих норм, за обставин, установлених судами саме у цій справі.

З огляду на викладене, Суд вважає безпідставними посилання скаржника на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу касаційного оскарження.

Виходячи з визначених процесуальним законом меж, предметом касаційного перегляду можуть бути виключно питання права, а не факту.

Посилання на приписи статті 242 КАС України не підміняє визначення таких підстав касаційного оскарження.

При цьому, суд касаційної інстанції звертає увагу, що в попередніх ухвалах Верховного Суду від 18 травня 2022 року та 08 червня 2022 року про повернення касаційних скарг скаржнику надавалися вичерпні роз`яснення щодо зазначення підстав касаційного оскарження та умов за яких подається касаційна скарга на підставі визначених частиною четвертою статті 328 КАС України пунктів.

Однак при поданні цієї касаційної скарги скаржником не взято до уваги роз`яснення щодо вимог, яким має відповідати касаційна скарга в частині визначення підстав касаційного оскарження, визначених пунктом 4 частини 2 статті 330 КАС України.

Посилання скаржника у касаційній скарзі на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та порушення норм процесуального права зводяться до незгоди із висновками судів попередніх інстанції щодо обставин справи та наполяганні на переоцінці наявних у справі доказів, що не є належним обґрунтуванням підстави касаційного оскарження судових рішень відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України.

Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, натомість, в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).

Отже, касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.

Крім того, вказану касаційну скаргу подано на судові рішення у справі, розглянутої за правилами спрощеного позовного провадження.

Водночас, за правилами пункту 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Разом з тим касаційна скарга не містить обґрунтувань щодо наявність одного з випадків визначених підпунктами "а-г" пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Згідно з частиною другою статті 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.

За таких обставин, відповідно до правил статей 169, 332 КАС України касаційна скарга підлягає залишенню без руху з установленням скаржнику строку для усунення її недоліків шляхом надання до суду касаційної інстанції уточненої касаційної скарги із зазначенням підстав для касаційного оскарження судових рішень, з чітким посиланням на пункти частини четвертої статті 328 КАС України, що саме є підставою для касаційного оскарження та з наданням обґрунтувань, визначених пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 169, 328, 330, 332 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Травянко Олександр Іванович, на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 листопада 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 квітня 2022 року у справі №640/30588/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області, за участю третіх осіб: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання дій неправомірними - залишити без руху.

Надати скаржнику строк у десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги, зазначених у мотивувальній частині ухвали.

Недоліки необхідно усунути шляхом подання до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду уточненої касаційної скарги із зазначенням підстав для касаційного оскарження судових рішень, з чітким посиланням на пункти частини 4 статті 328 КАС України, що саме є підставою для касаційного оскарження та з наданням обґрунтувань, визначених пунктом 4 частини 2 статті 330 КАС України.

Роз`яснити скаржнику, що у разі невиконання вимог цієї ухвали в установлений судом строк касаційна скарга буде повернута.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

Л.О. Єресько

О.В. Калашнікова

А.Г. Загороднюк

Судді Верховного Суду