Справа № 200/3485/22
Суддя: Буряк І.В.
Дата ухвалення: 2022-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2022 року Справа№200/3485/22

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючої судді Буряк І.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, -

УСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області, в якому просить суд:

визнати протиправною бездіяльність Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Донецькій області щодо невиплати щомісячних страхових виплат ОСОБА_1

зобов`язати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Донецькій області поновити ОСОБА_1 нарахування та виплату щомісячних страхових виплат та виплатити заборгованість з 01.07.2015 року.

Посилаючись на порушення Конституції України, Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», позовні вимоги вмотивовані тим, що відповідач протиправно припинив страхові виплати, як внутрішньо переміщеній особі.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 07 червня 2022 року відкрито провадження в адміністративній справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

У встановлений судом строк відповідачем подано відзив на позовну заяву. Свою позицію вмотивовував наступним. За статистичними даними інформаційно-аналітичної системи Фонду, Позивач в установленому порядку перебував на обліку як внутрішньо переміщена особа та отримував щомісячні страхові виплати у відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Селидове Донецької області (далі по тексту - Селидівське міське відділення) з січня 2015 року по червень 2015 року включно.

Відповідно до частини 8 статті 4 Закону України №1706 (в редакції станом до 13.01.2016 року, означена норма Закону діяла з моменту набрання даним Законом чинності - тобто з 22.11.2014 року - та до 13.01.2016 року. З 13.01.2016 року набули чинності зміни до частини 1 статті 4 Закону №1706-VII, відповідно до яких довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи діє безстроково), термін дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи становить шість місяців з моменту її видачі. У випадку продовження дії обставин, що визначені у статті 1 цього Закону, термін дії такої довідки може бути продовжено на наступні шість місяців, для чого внутрішньо переміщена особа має повторно звернутися за фактичним місцем свого проживання до відповідного структурного підрозділу відповідної місцевої державної адміністрації з питань соціального захисту населення. На підставі частини 2 статті 9 даного закону внутрішньо переміщена особа зобов`язана повідомляти про зміну фактичного місця проживання або про повернення до покинутого місця проживання протягом 10 днів, а також один раз на шість місяців з`являтися до відповідного структурного підрозділу уповноваженого органу міграційної політики.

Позивач, ОСОБА_1 для продовження дії довідки ВПО до відповідного органу не звертався. Означене кваліфікується як власна бездіяльність. Позивач не виявив бажання підтвердити свій статус внутрішньо-переміщеної особи та продовжити довідку ВПО.

Селидівським міським відділенням відповідно до пункту 6 частини 1 статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 №1105- XIV, припинено виплати з 01.07.2015 року у зв`язку із закінченням терміну дії довідки про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України.

Відповідач також посилається на пропуск строку звернення до суду із даним позовом. На підставі просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , виданим 18.03.1998 Калінінським РВ ДМУ УМВС України в Донецькій області.

Позивач, як внутрішньо переміщена особа знаходився на обліку та отримував виплати у Селидівському відділенні управління Фонду соціального страхування України в Донецькій області з січня 2015 року по червень 2015 року включно, що відповідачем не заперечується.

Постановою відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Селидові №0556/51472/5 від 01.07.2015 справу потерпілого знято з обліку та припинено щомісячну страхову виплату потерпілому ОСОБА_1 з 1 липня 2015 року, відповідно до ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» у зв`язку із закінченням терміну дії довідки ВПО.

Тобто, підставою припинення страхових виплат слугувало закінчення терміну дії довідки внутрішньо переміщеної особи позивача.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Статус внутрішньо переміщеної особи врегульований Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20 жовтня 2014 року №1706-VII (далі - Закон № 1706-VII).

Статтею 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» визначено, що для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.

Питання щодо страхових виплат врегульовані Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 1105-XIV).

Відповідно до вимог статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», страхові виплати і надання соціальних послуг припиняються: 1) на весь час проживання потерпілого за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 2) на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови, що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, надається особам, які перебувають на утриманні потерпілого; 3) якщо з`ясувалося, що виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості. Сума витрат на страхові виплати, отримані застрахованим, стягується в судовому порядку; 4) якщо страховий випадок настав внаслідок навмисного наміру заподіяння собі травми; 5) якщо потерпілий ухиляється від медичної чи професійної реабілітації або не виконує правил, пов`язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню; 6) в інших випадках, передбачених законодавством.

При цьому суд вказує, що законодавством чітко встановлено, що призначення, виплата, припинення виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням усім без виключення особам, в тому числі й особам, які вимушено перемістилися з тимчасово окупованих територій, має здійснюватися виключно на підставі норм Законів щодо соціального страхування на рівні з іншими громадянами України.

Припинення страхових виплат можливе лише за умови прийняття органом ФСС відповідного рішення та лише з підстав, визначених статті 46 Закону № 1105-XIV.

Судом встановлено, що позивачу припинено страхові виплати Селидівським відділенням управління з 1 липня 2015 року у зв`язку із закінченням терміну дії довідки внутрішньо переміщеної особи.

Проте, суд зазначає, що позивачу страхові виплати призначені безстроково, та Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» не передбачено припинення страхових виплат у зв`язку із закінченням терміну дії довідки внутрішньо переміщеної особи.

Пунктом 1 частини 1 статті 92 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина, гарантії їх здійснення та основні обов`язки повинні визначатися виключно законом, які приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Закінчення терміну дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи не є передбаченою законом підставою для припинення страхових виплат, а постанова КМУ № 365 від 8 червня 2016 року «Порядок призначення (відновлення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» є підзаконним нормативно-правовим актом, який обмежує встановлене законодавством право на отримання страхових виплат позивачем.

Право виносити закони, вносити до них зміни належить виключно Верховній раді України і не може передаватися іншим органам чи посадовим особам. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Верховна рада України може змінити закон виключно законом, а не шляхом прийняття підзаконного правового акта. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України відносяться до категорії підзаконних, а тому не можуть змінювати в бік звуження права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили. Право на обмеження конституційних прав громадян Кабінету Міністрів України Верховною радою України не надано.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень Конституції України, в Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (статті 1, 3 Конституції України). Право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел (ч.2 ст.46 Основного Закону України) і забезпечується частиною другою статті 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

В даному випадку наявність або відсутність у позивача статусу внутрішньо переміщеної особи створює для нього, на відміну від інших громадян України, певні перешкоди в отриманні страхових виплат, та потребує від людини здійснення додаткових дій, не передбачених Законами.

Стаття 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачає, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Згідно статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», місце проживання - це житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає постійно або тимчасово.

Відповідно до статті 29 ЦК України, місце проживання фізичної особи - це житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Частина 6статті 29 ЦК України дозволяє фізичній особі мати кілька місць проживання.

Отже, виходячи із зазначених норм законодавства, правової та соціальної природи пенсії, право громадянина на призначення йому страхових виплат не можна пов`язувати з такою умовою, як постійне місце проживання (реєстрація місця проживання), а держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначені страхові виплати.

Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 47 Закону № 1105-XIV, страхові виплати провадяться протягом строку, на який встановлено втрату працездатності у зв`язку із страховим випадком, а фінансування додаткових витрат згідно з цим Законом - протягом строку, на який визначено потребу в них; страхові виплати провадяться протягом строку, встановленого МСЕК або ЛКК. Строк проведення страхових виплат продовжується з дня їх припинення і до часу, встановленого при наступному огляді МСЕК або ЛКК, незалежно від часу звернення потерпілого або заінтересованих осіб до Фонду. При цьому сума страхових виплат за минулий час виплачується за умови підтвердження МСЕК втрати працездатності та причинного зв`язку між настанням непрацездатності та ушкодженням здоров`я.

Суд зазначає, що за висновком МСЕК від 21.04.2011 потерпілому ОСОБА_1 встановлено стійка втрата працездатності 40 % та ІІІ група інвалідності безстроково, тому в даному випадку відсутні підстави для невиплати раніше призначених щомісячних страхових виплат.

Щодо строку звернення суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1ст. 122 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Однак, частиною 7 статті 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачено, що якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхової виплати, з вини Фонду своєчасно не визначено або не виплачено суми страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку та підлягає коригуванню у зв`язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому статтею 34 Закону України "Про оплату праці".

Враховуючи те, що позивач звернувся до суду з позовом про виплату щомісячних страхових виплат, які призначені особі безстроково, при цьому, під час розгляду справи встановлено, що ці суми не отримані з вини управління та піддані формальним обмеженням, з підстав та у спосіб, які суперечать вимогам Конституції України, згідно ч.7 ст. 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», отже строк звернення із даним позовом не пропущений, а виплата щомісячних страхових виплат позивачу підлягає поновленню з моменту її припинення.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.1 і ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На підставі зазначеного, суд приходить висновку про те, що відповідач припинивши страхові виплати позивачеві, діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд вважає, що невиплата належної позивачеві страхових виплат є протиправною, оскільки не відповідає зазначеним критеріям правомірності.

Ураховуючи те, що позивач звернувся до суду з позовом про поновлення страхових виплат, право на яку відповідачем не заперечується, однак виплати були піддані формальним обмеженням, з та у спосіб, які суперечать вимогам Конституції та законів України, згідно положень ст. 47 Закону № 1105-ХIV, страхові виплати позивачеві підлягають поновленню.

Що стосується посилання відповідача на відсутність реквізитів банківського рахунку, відкритого на ім`я позивача в АТ «Державний ощадний банк України», суд зазначає, що наявність такого рахунку не є необхідною умовою для вирішення спору по суті, оскільки стосується виключно механізму виконання судового рішення і не скасовує права позивача на страхові виплати, виплату яких відповідач протиправно припинив. З зазначених причин вказане посилання суд до уваги не приймає.

При цьому, судом встановлено, що позивачу припинено страхові виплати на підставі постанови відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Селидові від 01.07.2015, при цьому позивач не був обізнаний про наявність такої, отже суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та обрати спосіб захисту прав позивача шляхом скасування постанови про зняття з обліку та припинення щомісячної страхової виплати позивачу замість визнання бездіяльності протиправною.

Стосовно клопотання про звернення до негайного виконання рішення суду в частині суми виплати пенсії за один місяць суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які виконуються негайно, визначений нормами статті 371 КАС України.

Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Крім цього, частиною 2 цієї ж статті передбачено, що суд, який ухвалив рішення, за заявою учасників справи або з власної ініціативи може ухвалою в порядку письмового провадження або зазначаючи про це в рішенні звернути до негайного виконання рішення: 1) у разі стягнення всієї суми боргу при присудженні платежів, визначених пунктами 1 і 2 частини першої цієї статті;…

Враховуючи, що судом при вирішенні даного спору рішення про стягнення суми заборгованості зі страхових виплат не приймалось, підстави для звернення даного рішення до негайного виконання відсутні.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

При зверненні до суду із позовом позивачем сплачено судовий збір у розмірі 992,40 грн., що підтверджується квитанцією від 19.05.2022 №8162-6381-4933-5989.

Відповідно до частини першої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Отже, з урахуванням вимог статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, та задоволення позовних вимог, підлягає стягненню за рахунок відповідача судовий збір у сумі 992,40 грн. на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_2 ) до Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області (84122, Донецька область, м. Слов`янськ, вул. Свободи, 5, ) про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Селидові від 01.07.2015 №0556/51472/5 про зняття з обліку та припинення щомісячної страхової виплати ОСОБА_1 .

Зобов`язати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Донецькій області поновити ОСОБА_1 нарахування та виплату щомісячних страхових виплат та виплатити заборгованість, яка утворилась з 01.07.2015 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області (місцезнаходження: Свободи, б. 5, м. Слов`янськ, Донецька область, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 992,40 грн.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили у строк та порядок визначений ст.255 КАС України.

Рішення суду першої інстанції оскаржується у строк та порядок встановлений ст.ст. 292, 295, 297 КАС України.

Повний текст судового рішення складено 01.07.2022.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя І.В. Буряк