Справа № 280/1903/22
Суддя: Духневич Олександр Сергійович
Дата ухвалення: 2022-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2022 року Справа № 280/1903/22 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Духневича О.С., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Запорізькій області

про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Запорізькій області (далі відповідач), в якому просить суд: визнати протиправною та скасувати постанову відповідача від 14.01.2022 № 308430 про застосування адміністративно-господарського штрафу.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 15.11.2021 посадовими особами відповідача була проведена перевірка транспортного засобу марки DAF з державним реєстраційним номером НОМЕР_1 , на підставі якої були складені акти: № 308659 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом та акт № 039615 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, в результаті чого відповідачем було винесено постанову від 14.01.2022 № 308430. Не погоджуючись з правомірністю винесення оскаржуваної постанови зауважує, що при проведенні перевірки інспектором зроблено висновок про перевищення вагової норми транспортним засобом, не беручи до уваги інформації зазначеної в товарно-транспортній накладній № 53 від 15.11.2021, в результаті чого ним помилково до загальної ваги транспортного засобу із вантажем повторно додано вагу тягача і напівпричепа. Стверджує, що габаритно-ваговий контроль було здійснено однією посадовою особою відповідача, що не відповідає вимогам законодавства, яке регулює спірні правовідносини. Також наголошує на тому, що у спірному випадку він не був автомобільним перевізником, оскільки 13.04.2018 між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «Мактраст-Запоріжжя» було укладено договір найму (оренди) транспортного засобу марки DAF з державним реєстраційним номером НОМЕР_1 , строк дії якого закінчується 13.04.2023, а тому ним не вчинялось порушення транспортного законодавства, яке зазначено у постанові від 14.01.2022 № 308430. Крім того, звертає увагу суду на те, що в порушення пункту 26 Порядку проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567, відповідач не виконав свого обов`язку щодо належного та своєчасного повідомлення про час та місце розгляду справи, чим позбавив його права на участь у розгляді справи щодо порушень законодавства про автомобільний транспорт, що також є порушенням порядку розгляду даної категорії справ. На підставі викладеного просить суд задовольнити позов у повному обсязі.

Ухвалою суду від 07.02.2022 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами в порядку, визначеному статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України). Відповідачу запропоновано у 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на позовну заяву.

Відповідач позов не визнав 16.05.2022 на адресу суду надіслав відзив (вх. № 17580), у якому, зокрема пояснює, що на підставі щотижневого графіку проведення рейдових перевірок 15.11.2021 ним на 227 км а/д Н-23 проводилась рейдова перевірка, в результаті якої був зупинений транспортний засіб сідловий тягач марки DAF, модель XF 105.460, номерний знак НОМЕР_1 з напівпричепом марки FLIEGL, модель SDS 390, номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 . Стосовно тверджень позивача про те, що при проведенні перевірки інспектором до загальної ваги транспортного засобу із вантажем повторно додано вагу тягувача і напівпричепа зазначає, що контролюючими особами був проведений саме документальний габаритно-ваговий контроль, а тому загальна сума транспортного засобу визначалась, згідно з вимогами підпункту 5-1 пункту 2 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 879 від 27.06.2007, шляхом додавання маси вантажу, власної маси тягача та власної маси напівпричепа, вага яких була зазначена у документах, які були надані водієм. До цього ж звертає увагу суду на те, що на момент проведення перевірки водій взагалі не пред`являв контролюючим особам товарно-транспортну накладну № 53 від 15.11.2021, що підтверджується письмовим поясненням водія в акті проведення перевірки від 15.11.2021 № 308659. Щодо свідчень позивача про те, що він не має ніякого відношення до перевезення так як на момент здійснення перевірки між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «Мактраст-Запоріжжя» було укладено договір найму (оренди) транспортного засобу, який перевірявся, зазначає, що оскільки на момент проведення перевірки контролюючим особам документи, які б підтверджували вищезазначені факти контролюючим особам пред`явлені не були у зв`язку, з чим в розумінні статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» належним автомобільним перевізником був саме позивач. Щодо доводів позивача, що відповідачем порушено процедуру щодо належного та своєчасного інформування позивача про час і місце розгляду справи вказує, що за вхідним № 109440/3.1/24-21 від 29.12.2021 позивачу було відправлено запрошення на розгляд справи про порушення транспортного законодавства, що підтверджується реєстром відправлення рекомендованих листів із штампом Укрпошти від 30.12.2021, списком № 15625 згрупованих поштових відправлень листів, фіскальним чеком від 30.12.2021 та згідно з роздруківкою трекінгу відправлень з офіційного сайту Укрпошти відправлення було вручено позивачу «особисто» 05.02.2022. Особливу увагу суду звертає на те, що відправлення з 04.01.2022 перебувало на поштовому відділенні, яке обслуговує позивача, але з незрозумілих причин протягом місяця не отримувалось позивачем. У зв`язку з чим просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Враховуючи приписи частини 5 статті 262 КАС України справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (частина 5 статті 250 КАС України).

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.

ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець з 15.11.2006, номер запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № 0028196, основним видом діяльності якого є 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (а.с. 17).

На підставі направлення на рейдову перевірку від 11.11.2021 № 014441 та графіку проведення рейдових перевірок Придніпровським міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки у період з 15.11.2021 по 21.11.2021 (а.с. 49), службовими особами відповідача 15.11.2021 на 227 км а/д Н-23 здійснено перевірку транспортного засобу марки DAF, модель XF 105.460, номерний знак НОМЕР_1 з напівпричепом марки FLIEGL, модель SDS 390, номерний знак НОМЕР_2 , які відповідно до свідоцтв про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 та НОМЕР_4 належать позивачу (а.с. 10).

За наслідками перевірки посадовими особами відповідача 15.11.2021 складено акт № 308659 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, в якому встановлено здійснення перевезення вантажу з перевищенням встановлених законодавством вагових норм на 24,6%, фактична вага транспортного засобу складає 49,825 т, чим порушено вимоги пункту 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, відповідальність за які передбачена абзацом 16 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» (а.с. 7).

Також, 15.11.2021 при здійсненні габаритно-вагового контролю транспортного засобу складено акт № 039615 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, яким встановлено фактичну повну масу транспортного засобу 49,825 т (35,74 т маса вантажу + 7,385 т маса DAF + 6,7 т маса напівпричепа FLIEGL), при нормативно допустимій 40 т (а.с. 6).

Повідомлення про час і місце розгляду справи про порушення транспортного законодавства, розгляд якої було призначено на 14.01.2022, направлено позивачу поштою 30.12.2021, 04.01.2022 поштове відправлення знаходилось у точці видачі, однак позивач отримав поштове відправлення лише 05.02.2022 (а.с. 53-55).

За результатами розгляду даної справи, 14.01.2022 Державною службою України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Запорізькій області стосовно позивача винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 308430. Вказаною постановою на підставі абзацу 16 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 34 000,00 грн. (а.с. 8).

Вважаючи оскаржувану постанову протиправною, позивач звернувся із даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Згідно з статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень регулюються Законом України «Про автомобільний транспорт» № 2344-ІІІ від 05.04.2001 (далі Закон № 2344-ІІІ).

Частиною 4 статті 6 Закону № 2344-ІІІ передбачено, що реалізація державної політики у сфері автомобільного транспорту здійснюється через центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.

З метою оптимізації системи центральних органів виконавчої влади та відповідно до пунктів 9 і 9-1 статті 116 Конституції України Кабінет Міністрів України постановою «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» від 10.09.2014 № 442 постановив, зокрема згідно з абзацу 3 пункту 1, уторити Державну службу України з безпеки на транспорті, реорганізувавши шляхом злиття Державну інспекцію з безпеки на морському та річковому транспорті, Державну інспекцію з безпеки на наземному транспорті.

Постановою Кабінетом Міністрів України № 103 від 11.02.2015 «Про затвердження Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті», затверджено Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті (далі Положення № 103), пунктом 1 якого передбачено, що Державна служба України з безпеки на транспорті (далі Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Згідно з пунктом 4 Положення № 103, основними завданнями Укртрансбезпеки є:

реалізація державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування (далі автомобільний транспорт), міському електричному, залізничному транспорті;

внесення на розгляд Міністра інфраструктури пропозицій щодо забезпечення формування державної політики з питань безпеки на автомобільному, міському електричному, залізничному транспорті;

здійснення державного нагляду (контролю) за безпекою на автомобільному, міському електричному, залізничному транспорті;

надання у передбачених законом випадках адміністративних послуг у сфері автомобільного, міського електричного, залізничного транспорту.

Пунктом 8 Положення № 103, Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.

До того ж, частинами 14, 17 статті 6 Закону № 2344-ІІІ передбачено, що державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі). Рейдові перевірки (перевірки на дорозі) дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

Процедура проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт визначається Порядком проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567 (далі Порядок № 1567).

Згідно із пунктами 2 та 4 Порядку № 1567, рейдовим перевіркам (перевіркам на дорозі) підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних автомобільних перевізників (далі транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України. Рейдові перевірки (перевірки на дорозі) на автомобільному транспорті проводяться посадовими особами Укртрансбезпеки та її територіальних органів (далі посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) згідно з додатком 1-1, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку. Положення про формений одяг, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку посадової особи та працівника Укртрансбезпеки затверджує Мінінфраструктури. Рейдові перевірки (перевірки на дорозі) можуть проводитися із залученням посадових осіб відповідного підрозділу Національної поліції, Укравтодору, органу місцевого самоврядування та/або місцевої держадміністрації, підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління Укртрансбезпеки, та власників (балансоутримувачів) пунктів габаритно-вагового контролю (за погодженням з їх керівниками).

Пунктом 12 Порядку № 1567 передбачено, що рейдова перевірка (перевірка на дорозі) здійснюється на підставі щотижневого графіка.

Відповідно до підпункту 1 пункту 15 Порядку № 1567, під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) перевіряється виключно наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.

Згідно з положень статті 48 Закону № 2344-ІІІ, автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

для автомобільного перевізника документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

для водія посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.

За змістом пункту 19 Порядку № 1567, рейдова перевірка (перевірка на дорозі) проводиться у строк, зазначений у направленні на перевірку.

Пунктами 21 Порядку № 1567 передбачено, що у разі виявлення в ході рейдової перевірки (перевірки на дорозі) транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовою особою (особами), що провела перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

Необхідно зазначити, що відповідно до положень частини 2 статті 29 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353-XII, з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

За приписами статті 33 Закону України «Про автомобільні дороги» від 08.09.2005 № 2862-IV, рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно із пунктом 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінетів Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м (для сільськогосподарської техніки, яка рухається за межами населених пунктів, дорогами сіл, селищ, міст районного значення 3,75 м), за висотою від поверхні дороги 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах 4,35 м), за довжиною 22 м (для маршрутних транспортних засобів 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах до 46 т), навантаження на одиночну вісь 11 т (для автобусів, тролейбусів 11,5 т), здвоєні осі 16 т, строєні 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь 11 т, здвоєні осі 18 т, строєні 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м.

Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі понад 16 т, строєні осі понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі понад 18 т, строєні осі понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.

Забороняється рух транспортних засобів з навантаженням на вісь понад 7 т або фактичною масою понад 24 т автомобільними дорогами загального користування місцевого значення.

За визначенням пункту 31 частини 1 Закону № 2344-ІІІ, габаритно-ваговий контроль контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів, що включає перевірку на відповідність встановленим законодавством нормативам вагових або габаритних параметрів таких транспортних засобів, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.

Здійснення габаритно-вагового контролю регламентовано Порядком здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 № 879 (далі Порядок № 879).

Відповідно до підпункту 5-1 пункту 2 Порядку № 879, документальний габаритно-ваговий контроль визначення загальної маси транспортного засобу шляхом додавання власної маси транспортного засобу та маси вантажу.

Габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції (пункт 3 Порядку № 879).

Відповідно до пункту 18 Порядку № 879, за результатами габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення.

Згідно з пунктами 21 та 22 Порядку № 879, у разі виявлення факту перевищення вагових та/або габаритних параметрів транспортного засобу під час руху без дозволу на рух або у разі здійснення руху з порушенням умов, визначених у дозволі на рух, подальший рух такого транспортного засобу забороняється до усунення порушення шляхом отримання дозволу на рух за пройдену частину маршруту або повного (часткового) перевантаження вантажу, що перевозиться в інший транспортний засіб, з подальшим підтвердженням дотримання вагових та/або габаритних параметрів, установлених законодавством, або отримання дозволу на рух на весь маршрут. У разі виявлення на стаціонарних або пересувних чи автоматичних пунктах габаритно-вагового контролю порушення правил проїзду великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів такий транспортний засіб тимчасово затримується згідно із статтею 265-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до абзацу 16 частини 1 статті 60 Закону № 2344-ІІІ, за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20 відсотків, але не більше 30 відсотків при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу штраф у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З аналізу наведених норм слідує, що з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. За порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи.

Даний правовий висновок узгоджується із позицією Верховного Суду, зазначеною у постанові від 22.12.2021 у справі № 420/3371/21.

Відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону № 2344-III за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2013 № 422 затверджено Порядок зупинення транспортного засобу, що здійснює автомобільні перевезення пасажирів та вантажів, посадовими особами Державної служби з безпеки на транспорті та її територіальних органів (далі Порядок № 422).

Як передбачено пунктами 3, 4 Порядку № 422, зупинення транспортного засобу здійснюється для проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) посадовою особою в будь-який час на маршруті руху.

Водій транспортного засобу зобов`язаний надавати на час перевірки посадовій особі документи, на підставі яких здійснюється перевезення, виконувати вимоги посадової особи, передбачені законодавством, та розпочинати рух лише з дозволу посадової особи. Перевірка одного транспортного засобу проводиться протягом не більше однієї години.

На підставі наявних в матеріалах справи документів можна встановити, що на виконання вимог статті 49 Закону № 2344-ІІІ та пункту 4 Порядку № 422, водій транспортного засобу ОСОБА_2 надав для перевірки наступні документи: посвідчення водія серії НОМЕР_5 , видане 26.06.2019, свідоцтво про реєстрацію сідлового тягача марки DAF, модель XF 105.460, номерний знак НОМЕР_1 серії НОМЕР_3 та свідоцтво про реєстрацію напівпричепа марки FLIEGL, модель SDS 390, номерний знак НОМЕР_2 , серії НОМЕР_4 та квитанцію про зважування від 15.11.2021, на підставі яких посадовою особою відповідача було здійснено рейдову перевірку вищезазначених транспортних засобі, шляхом проведення документально габаритно-вагового контролю (а.с. 50).

Судом встановлено, що дозвіл, який дає право на перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень, виданий компетентними уповноваженими органами, у позивача відсутній.

Стосовно посилань позивача, що відповідачем при проведенні перевірки зроблено висновок про перевищення вагової норми транспортним засобом, не беручи до уваги інформації зазначеної в товарно-транспортній накладній від 15.11.2021 № 53, суд вважає за належне зазначити наступне.

Так, в матеріалах справи міститься товарно-транспортна накладна від 15.11.2021 № 53, з якої можна встановити, що водієм ОСОБА_2 здійснювалось перевезення товару, а саме 21,340 т шлаку 0-10, маса бутто якого складає 35,740 т (14,400 (тара) + 21,340 (нетто)), замовником якого виступало Товариство з обмеженою відповідальністю «АДАЛІД-ГРАН», а вантажовідправником Товариство з обмеженою відповідальністю «МКС ХОЛДИНГ» (а.с. 9), однак суд звертає увагу на те, що з наданої водієм квитанції про зважування від 15.11.2021 можна встановити, що ПАТ «Запоріжсталь» за замовленням ТОВ «РЕСАЙКЛІНГ СОЛЮШИНС» виготовив 35,740 т шлаку 0-10, отримувачем якого виступає Товариство з обмеженою відповідальністю «МКС ХОЛДИНГ» (а.с. 10), що зумовлює висновок суду про невідповідність цих документів один одному.

До того ж, водієм в акті № 308659 від 15.11.2021 були надані письмові пояснення, з яких можна встановити, що ним здійснювалося перевезення шлаку, відправником якого був саме ПАТ «Запоріжсталь», а не Товариство з обмеженою відповідальністю «МКС ХОЛДИНГ».

Товарно-транспортна накладна № 53 від 15.11.2021 не була надана водієм під час проведення перевірки, у зв`язку із чим суд не приймає її до уваги.

Щодо посилань позивача на те, що у спірному випадку він не був автомобільним перевізником, суд зазначає таке.

В розумінні вимог частини 18 статті 1 Закону № 2344-III автомобільний перевізник фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовується на законних підставах (стаття 33 Закону № 2344-ІІІ).

Таким чином, суб`єктом відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт є автомобільний перевізник, який здійснює за власний кошт перевезення вантажів.

З матеріалів справи вбачається, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 є власником сідлового тягача марки DAF, модель XF 105.460, номерний знак НОМЕР_1 та напівпричепа марки FLIEGL, модель SDS 390, номерний знак НОМЕР_2 (а.с.50).

Позивачем надано до суду договір, укладений між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «МАКТРАСТ-ЗАПОРІЖЖЯ» про найм (оренду) транспортного засобу, який нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Гармашовим Г.М. та зареєстрований в реєстрі за № 850.

Відповідно до пункту 1 вказаного договору позивач надає Товариству з обмеженою відповідальністю «МАКТРАСТ-ЗАПОРІЖЖЯ» у тимчасове платне користування транспортні засоби, зокрема, марки DAF, з номерним знаком НОМЕР_1 (а. с. 11-14).

Як видно з акту прийому-передачі від 13.04.2018, Товариством з обмеженою відповідальністю «МАКТРАСТ-ЗАПОРІЖЖЯ» прийняло в оренду транспортний засіб марки DAF, з номерним знаком НОМЕР_1 та відповідно до рахунку-фактури № СФ-00054 від 30.11.2021 сплатило орендну плату у розмірі 8370,00 грн. (а.с. 15-16).

Разом з тим, на думку суду, надання вказаних документів під час розгляду справи у суді не змінює суті вчиненого позивачем порушення, а їх надання згодом не має правових наслідків для визнання неправомірності винесення відповідачем постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу.

Крім того, слід зазначити, що під час здійснення відповідних заходів контролю, водієм транспортного засобу не надано посадовим особам відповідача доказів оренди сідлового тягача марки DAF, модель XF 105.460, номерний знак НОМЕР_1 та напівпричепа марки FLIEGL, модель SDS 390, номерний знак НОМЕР_2 , а пред`явлено лише свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів серії НОМЕР_3 та НОМЕР_4 , згідно із якими право власності на них належить ОСОБА_1 .

Більше того, водій транспортного засобу, заперечень щодо визначення позивача як перевізником в акті перевірки від 15.11.2021 не зазначив.

При цьому якщо позивач, відповідно до частини 1 статті 1191 Цивільного кодексу України, вважає, що порушення мало місце перевізником, відмінним від нього, як особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Щодо посилання позивача на неповідомлення про розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, чим останнього позбавлено можливості подання відповідних пояснень, суд зазначає наступне.

Згідно із пунктом 25 Порядку № 1567, справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

Пунктом 26 Порядку № 1567 передбачено, що справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи автомобільного перевізника.

Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа автомобільного перевізника повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням або надсиланням на офіційну електронну адресу (за наявності).

З матеріалів справи встановлено, що запрошенням № 106440/3.1/24-21 від 29.12.2021 позивача було викликано для розгляду справи про порушення транспортного законодавства на 14.01.2022.

Судом встановлено, що згідно із інформацією про відстеження пересилання поштових відправлень на Офіційному сайті «Укрпошта» копію запрошення направлено на адресу позивача 30.12.2021 та з 04.01.2022 відправлення перебувало на поштовому відділенні, яке обслуговує позивача, проте було вручено йому лише 05.02.2022.

Вказане свідчить, що позивач мав можливість отримати дане запрошення з 04.01.2022, проте вказаним правом не скористався.

Пунктом 27 Порядку № 1567 передбачено, що у разі неявки уповноваженої особи автомобільного перевізника справа про порушення розглядається без її участі.

За наявності підстав керівник територіального органу Укртрансбезпеки або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що відповідач належним чином повідомив позивача про час і місце розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, а у зв`язку із неявкою уповноваженої особи суб`єкта господарювання, правомірно розглянув справу без її участі.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 11.02.2020 у справі № 820/4624/17.

Також, суд вважає безпідставним посилання позивача відносно того, що свідченням невірності заповнення акту є факт одноособової перевірки, в той час як Порядок № 1567 вимагає залучення двох осіб, на підставі наступного.

Як вже зазналося судом вище, пунктом 21 Порядку №1567 передбачено, що у разі виявлення в ході рейдової перевірки (перевірки на дорозі) транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовою особою (особами), що провела перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3, що і було здійснено посадовою особою відповідача.

Отже, посадовою особою складено акт відповідно до пункту 21 Порядку №1567.

Беручи до уваги наведене у сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач як суб`єкт владних повноважень довів правомірність своїх дій при проведенні рейдової перевірки та прийнятті постанови № 308430 від 14.01.2022, а доводи позивача про протиправність дій відповідача щодо застосування штрафу оскаржуваною постановою є необґрунтованими та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, провівши правовий аналіз законодавчих норм, що регулюють спірні правовідносини крізь призму встановлених обставин даної адміністративної справи, суд дійшов висновку, що відповідач діяв у межах наданих повноважень та у спосіб визначений законодавством України, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, розподіл судових витрат відповідно до статті 139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 2, 77, 90, 139, 242-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_6 ) до Державної служби України з безпеки на транспорті (01135, м. Київ, пр. Перемоги, 14, ) в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Запорізькій області (69118, м. Запоріжжя, вул. Чубанова, буд. 8) про визнання протиправною та скасування постанови відмовити.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя О.С. Духневич