Справа № 640/35887/21
Суддя: Федотов Ігор В'ячеславович
Дата ухвалення: 2022-06-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 червня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Федотова І.В.,

суддів: Єгорової Н.М. та Сорочка Є.О.,

за участю секретаря Бринюк Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства охорони здоров`я України на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 грудня 2021 року у справі за адміністративним позовом публічного акціонерного товариства "Укрнафта" до Міністерства охорони здоров`я України про часткове визнання протиправним та нечинним наказу № 2393 від 01.11.2021,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Укрнафта» (далі - позивач) звернулось до суду з адміністративним позовом до Міністерства охорони здоров`я України (далі - відповідач) про часткове визнання протиправним та нечинним наказу від 01.11.2021 року №2393.

Позивачем подано заяву про забезпечення позову, в якій просить суд зупинити дію наказу Міністерства охорони здоров`я України «Про затвердження Змін до Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» від 01.11.2021 № 2393, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 08.11.2021 за № 1452/37074, в частині застосування пункту шостого (6. Підприємств, установ та організацій, включених до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2015 № 83) Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 04.10.2021 №2153, до Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» (), до моменту набрання законної сили судовим рішенням по цій справі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 грудня 2021 року заяву Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» про забезпечення позову було задоволено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на його необґрунтованість просить його скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що оскаржуване судове рішення прийнято судом з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Крім того, апелянт звертає увагу, що ПАТ «Укрнафта» не згодна із самим фактом, що товариство віднесено до об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення.

Також, зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що наказ №2153 не порушує права ПАТ «Укрнафта».

Серед іншого апелянт вказує, що судом не враховано, що у разі спалаху COVID-19 та поширення вірусу серед працівників ПАТ «Укрнафта», позивач буде позбавлений можливості здійснювати видобуток нафти і газу у запланованих обсягах, переробку вуглеводнів у необхідних обсягах.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, які з`явились в судове засідання, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Забезпечуючи позов у спосіб, про який просив позивач, суд першої інстанції, дійшов висновку, що у зв`язку з тим, що Кабінетом Міністрів України безпідставно віднесено Товариство до об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки, а Міністерством охорони здоров`я України визначено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням: працівники ПАТ «Укрнафта» підлягають обов`язковому профілактичному щепленню проти гострої респіраторної хвороби COVID-19; відсторонюються від роботи (виконання робіт) працівники ПАТ «Укрнафта», які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19, крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я.

Суд першої інстанції вказав, що відсторонення працівників ПАТ «Укрнафта» від роботи (виконання робіт) буде мати лише негативні наслідки для господарської діяльності Товариства, оскільки це призведе до неможливості здійснювати видобуток нафти та газу у запланованих обсягах, переробку вуглеводнів у необхідних обсягах, зменшить продаж нафтопродуктів на автозаправних та газозаправних станціях позивача.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до висновку про обґрунтованість поданої заяви та, як наслідок, про наявність підстав та необхідність вжиття заходів забезпечення позову, оскільки, за переконанням суду, дійсно невжиття таких заходів може істотно ускладнити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Інститут забезпечення адміністративного позову регламентовано статями 150, 151 КАС України, які закріплюють підстави для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а також способи забезпечення позову в адміністративному процесі.

Забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи по суті визначених законом заходів з метою створення можливості реального виконання у майбутньому постанови суду, якщо її буде прийнято на користь позивача.

Відповідно до вимог частини 1 статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи може вжити визначені цією статтею заходи забезпечення адміністративного позову.

Підставою для вжиття заходів забезпечення позову можуть стати такі обставини:

- невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивачем за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

- очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Ці підстави є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Відповідно до частини 2 статті 151 КАС України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття забезпечення позову для заінтересованих осіб.

В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання (частина 6 статті 154 КАС).

Тобто, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування: або обставин, що свідчать про істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі. А також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими, репутаційними, службовими та професійними наслідками.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 21.11.2018 у справі №826/8556/17, від 25.04.2019 у справі №826/10936/18, від 29.01.2020 у справі №640/9167/19, від 13.03.2020 у справі №1740/2484/18, від 30.09.2020 у справі №640/1305/20, від 22.10.2020 у справі №640/1304/20, від 24.11.2020 у справі №640/9636/20, від 11.03.2021 у справі №260/1168/19.

Як вбачається із заяви про забезпечення позову, заявник просив вжити заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії наказу Міністерства охорони здоров`я України «Про затвердження Змін до Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» від 01.11.2021 № 2393, в частині застосування пункту шостого (6. Підприємств, установ та організацій, включених до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2015 № 83) Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 04.10.2021 №2153, до Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» (), до моменту набрання законної сили судовим рішенням по цій справі.

Так, досліджуючи доводи заяви про забезпечення позову суд першої інстанції встановив, що Кабінетом Міністрів України постановою від 04.03.2015 № 83 безпідставно віднесено Товариство до об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки.

Разом з тим, колегія суддів зауважує, що вимога про протиправність віднесення позивача до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки позивачем не заявлялась, а відтак не є предметом розгляду даної справи.

Крім того, позивачем не оскаржувалась постанова КМУ від 04.03.2015 № 83 в частині включення ПАТ «Укрнафта» до переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки, що самим позивачем не заперечується.

Натомість як на підставу для забезпечення позову позивач вказує, що останній не є об`єктом державної власності, а спірний наказ порушує права позивача.

Відповідно до наказу Міністерства охорони здоров`я України «Про затвердження Зміни до Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» від 01.11.2021 № 2393 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 08.11.2021 за № 1452/37074) набувають чинності Зміни до вищевказаного Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням.

Відповідно до Змін зазначений Перелік доповнюється новими пунктами, зокрема доповнюється пунктом 6, за яким обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, також підлягають - працівники підприємств, установ та організацій, включених до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2015 № 83 (п.6).

Колегія суддів зауважує, що встановлення порушеного права позивача як товариства в межах спірних правовідносин, а саме визнання протиправним та нечинним вищевказаного Наказу МОЗ, як і оцінка порушеному праву позивача, за умови наявності такого, повинна бути надана судом з урахуванням доказів та посилань, якими обґрунтовує відповідач свої заперечення, при розгляді справи по суті.

У разі вжиття заходів забезпечення позову у запропонований заявником спосіб шляхом зупинення дії оскаржуваного наказу, судом буде фактично ухвалене рішення без розгляду справи по суті, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

Посилання на ту обставину, що невжиття заходів забезпечення позову в подальшому може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки зазначені обставини не можуть вважатись підставою для вжиття заходів для забезпечення позову, вони є обґрунтуванням предмету позову та підлягають оцінці під час судового розгляду справи по суті вимог.

Більше того, колегія суддів зауважує, що постановою КМУ №1236 чітко визначено алгоритм дій керівника державних органів, підприємств тощо у разі відмови або ухилення від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками такого підприємства.

Так, відповідно до пп.1 п.46-1 постанови Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 09.12.2020 № 1236 (далі - Постанова №1236) керівники державних органів (державної служби), керівники підприємств, установ та організацій забезпечують контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я від 04.10.2021 № 2153.

Згідно з пп.2 п.41-6 вищевказаної Постанови №1236 керівники державних органів (державної служби), керівники підприємств, установ та організацій забезпечують відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до статті 46 Кодексу законів про працю України, частини другої статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу», крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я.

Крім того, у своєму відзиві на апеляційну скаргу відповідача, позивач стверджує, що останній завжди позитивно відносився до необхідності вчинення заходів для формування колективного імунітету до гострої респіраторної хвороби COVID-19 та підтримання боротьби із пандемією. У зв`язку з чим, позивач, починаючи з липня 2021 року, за участі страхової компанії та медичних установ здійснило і продовжує здійснювати низку комплексних заходів серед працівників по забезпеченню проведення їх вакцинації безпосередньо на робочих місцях.

Крім того, як стверджує позивач, товариством здійснюється додаткове матеріальне стимулювання працівників до проведення вакцинації шляхом надання матеріальної допомоги, що дозволило цим охопити якомога більшу кількість працівників позивача з метою проведення профілактичного щеплення проти COVID-19.

З наведеного вбачається, що позивачем самостійно вживаються усі можливі дії задля забезпечення виконання спірного наказу. Разом з тим, останній не погоджується з ним, зокрема, з мотивів забезпечення відсторонення працівників від роботи.

В контексті наведеного, колегія суддів зауважує, що захист порушеного права у випадках відсторонення особи від роботи відбувається індивідуально.

Таким чином, дослідивши доводи заяви про забезпечення позову, колегія суддів дійшла висновку, що заявником не наведено доводів про існування очевидної небезпеки заподіяння його правам, свободам чи законним інтересам в разі невжиття заходів забезпечення позову, також, не наведено фактів, які б вказували на можливість ускладнення виконання майбутнього судового рішення.

Таким чином, дослідивши встановленні обставини, проаналізувавши вищенаведені правові норми та всі доводи апелянта, колегія суддів вважає, що останнім з належним обґрунтуванням спростовано висновки суду першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія погоджується з доводами апелянта про відсутність достатніх та необхідних правових підстав для задоволення заяви позивача про забезпечення позову та вважає, що судом першої інстанції було неправильно застосовано норми матеріального права, а тому оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 150, 151, 154, 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства охорони здоров`я України задовольнити.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 грудня 2021 року - скасувати.

У задоволенні заяви публічного акціонерного товариства "Укрнафта" про забезпечення адміністративного позову - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Головуючий суддя: І.В. Федотов

Судді: Н.М. Єгорова

Є.О. Сорочко

Повний текст постанови виготовлено 01.07.2022 року.