Справа № 460/3208/22
Суддя: С.А. Борискін
Дата ухвалення: 2022-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

04 липня 2022 року м. Рівне №460/3208/22
Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Борискіна С.А., розглянувши за правилами письмового провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області
про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, в якому просила:

-визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду в Рівненській області щодо відмови у призначені пенсії по віку у відповідності до ч.1 ст.17 Закону України "Про пенсійне забезпечення", як матері дитини з інвалідністю, яку вона виховала до восьмирічного віку;

-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Рівненській області призначити пенсію по віку у відповідності до ч.1 ст.17 Закону України "Про пенсійне забезпечення", як матері інваліда з дитинства, яка дочку до восьмирічного віку, починаючи з 18.08.2021.

Мотивуючи вимоги позову зазначала, що до досягнення восьмирічного віку її дочці було встановлено інвалідність, з огляду на діагностування у неї синдрому ОСОБА_2 . Вказані обставини повністю підтверджені медичною документацією. За наведеного позивач вважала, що має право на призначення їй пенсії матері дитини з інвалідністю, яку вона виховує з народження. Вказувала, що відповідач протиправно відмовив їй у призначенні такої пенсії, а тому просила позов задовольнити повністю.

Ухвалою суду від 21.02.2022 відкрито письмове провадження у справі.

Також вказаною ухвалою суду відповідача зобов`язано надати суду у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання копії ухвали про відкриття спрощеного провадження у справі :

позивача: докази на підтвердження звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії по віку у відповідності до ч.1 ст.17 Закону України "Про пенсійне забезпечення", як матері дитини з інвалідністю, яку позивач виховала до восьмирічного віку, а також відповідь пенсійного органу на таку заяву.

відповідача: належним чином засвідчені копії документів, що стосуються відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії по віку у відповідності до ч.1 ст.17 Закону України "Про пенсійне забезпечення", як матері дитини з інвалідністю, яку позивач виховала до восьмирічного віку.

Позиція відповідача щодо позовних вимог висловлена у відзиві на позов від 07.04.2022, відповідно до змісту якого він заперечував проти їхнього задоволення. Зазначав на обґрунтування такої позиції про те, що позивач зверталася до Пенсійного фонду України зі скаргою щодо призначення їй дострокової пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", яку Пенсійний фонд України 13.04.2021 надіслав за належністю до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області для розгляду. Листом від 12.05.2021 відповідачем надано роз`яснення щодо призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку як матері особи з інвалідністю з дитинства. Наголошував, що зі змісту ст.115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" убачається, що пільга, пов`язана зі зменшенням жінкам пільгового віку та страхового стажу установлювалася лише тим матерям інвалідів з дитинства та дітей інвалідів до 16 років, які виховували їх за підтвердженого стану інвалідності на момент досягнення дитиною 6 років. Для призначення пенсії має значення не факт установлення інвалідності, а термін (момент) настання інвалідності у дитини, що повинен мати місце протягом періоду життя дитини з моменту народження і до інвалідності дитини до досягнення шестирічного віку. Оскільки позивачем не було надано висновку лікарсько-консультативної комісії, що її дитина мала медичні показання для визнання її особою з інвалідністю до досягнення шестирічного віку, до у відповідача відсутні підстави для призначення їй відповідної пенсії. Просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

13.06.2022 до суду надійшла відповідь на відзив, яку суд розцінює як додаткові письмові пояснення сторони позивача щодо наведених у відзиві аргументів, оскільки у справах, визначених ч.1 ст.263 КАС України, заявами по суті справи є позов та відзив. Зі змісту таких додаткових пояснень судом встановлено, що представник позивача наголошує на підтвердженості у дитини позивача інвалідності з народження та просить позов задовольнити повністю.

17.06.2022 до суду надійшло клопотання представника відповідача про долучення доказів по справі, в якому також повідомлено, що позивач не зверталася до відповідача із заявою про призначення пенсії та не надавала документів, які б давали можливість призначити їй пенсію. Натомість Головним управлінням було надано роз`яснення, як необхідно звернутись та хто має встановити причини інвалідності та її настання. Вказано, що рішення про відмову в призначенні пенсії позивачеві не приймалось.

Оскільки розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, то відповідно до ч.4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши позовну заяву, відзив на позовну заяву, дослідивши письмові докази, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до Заключення медико-генетичної консультації Рівненського обласного лікувально-діагностичного центру ім.В.Поліщука від 12.12.2005, дитина ОСОБА_3 , 1994 р.н., повторно консультована в МГК (вперше в 2002 році). Діагноз: ОСОБА_4 .

Згідно з Медичним висновком на дитину (підлітка)-інваліда з дитинства віком до 16 років (направляється в орган соціального забезпечення за місцем проживання батьків або опікуна) №3227/300 від 18.11.2005 та Корінцем медичного висновку №3227/300 на дитину-інваліда віком до 16 років від 18.11.2005 Здолбунівської центральної лікарні захворювання ОСОБА_3 ОСОБА_4 відповідає розділу ІІ пункту 3.20 "Переліку медичних показань".

Також до матеріалів позовної заяви позивачем долучено копії Консультативних висновків Національної дитячої спеціалізованої лікарні "Охматид" від 01.07.2011, 02.02.2009, від 09.11.2005, від 14.11.2005, що підтверджують наявність у ОСОБА_3 зазначеного захворювання.

Випискою із Акта огляду МСЕК №0201539 підтверджено встановлення ОСОБА_3 ІІ групи інвалідності з дитинства - з 22.03.2012.

Згідно з Довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією №0018706 з 01.03.2014 дочці позивача встановлено ІІІ групу інвалідності з дитинства - безтерміново.

Відповідно до Довідки від 27.05.2021 №10, виданої виконкомом Здовбицької сільської ради Рівненського району Рівненської області, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , з 09.08.1990 по 21.10.1999; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , з 10.04.1994 по 21.10.1999.

27.05.2021 Мізоцькою селищною радою Рівненської області видано ОСОБА_1 Довідку №147/4 про те, що вона дійсно зареєстрована в АДРЕСА_2 , з 21.10.1999 по даний час і на її утриманні знаходиться дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , інвалід дитинства, яка зареєстрована в АДРЕСА_2 з 21.10.1999 по даний час.

Згідно з довідкою Управління соціального захисту населення Рівненської районної державної адміністрації Рівненської області від 09.03.2021 №132/05-09/21 ОСОБА_1 знаходиться на обліку та отримує державну соціальну допомогу згідно Закону України "Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю" за період з 12.05.2006 по 23.12.2009, з 01.03.2010 по 21.03.2012 на дитину ОСОБА_3 .

Згідно з довідкою Управління соціального захисту населення Рівненської районної державної адміністрації Рівненської області від 18.03.2021 №208/05-09/21 ОСОБА_3 знаходиться на обліку та отримує державну соціальну допомогу згідно Закону України "Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю" за період з 22.03.2012 довічно.

Також судом встановлено, що в квітні 2021 року позивач надіслала до Пенсійного фонду України письмове звернення (скаргу) щодо призначення їй дострокової пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Зі змісту вказаної скарги слідує, що позивач, зазначаючи про наявність у неї статусу матері дитини-інваліда з дитинства із діагнозом ОСОБА_4 , просила Пенсійний фонд України "розібратися з проблемою, прийняти скаргу і відправити у відповідні установи для подальшого розгляду, встановлення права і надати письмову відповідь.

До вказаної заяви ОСОБА_1 долучила витяг з постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження переліку тяжких захворювань, розладів, травм, станів, що дають право на одержання державної допомоги на дитину, якій не встановлено інвалідність, надання такій дитині соціальних послуг" від 27.12.2018 №1161 та витяг із Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Листом від 13.04.2021 за №11519-12466/М-03/8-2800/21 Пенсійний фонд України надіслав за належністю зазначене звернення (скаргу) до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області для розгляду.

Листом від 12.05.2021 за №3393-2973/М-02/8-1700/21 відповідачем надано роз`яснення позивачу щодо призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку як матері особи з інвалідністю з дитинства.

Доказів звернення позивача до відповідача із заявою про призначення пенсії та прийняття рішення за результатами розгляду такої заяви матеріали справи не містять.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України, що визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом, є Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).

Статтею 8 Закону № 1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону №1058-IV в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно з п.3 ч.1 ст.115 Закону №1058-IV право на призначення дострокової пенсії за віком мають жінки, які народили п`ятьох або більше дітей та виховали їх до шестирічного віку, матері осіб з інвалідністю з дитинства, які виховали їх до зазначеного віку, - після досягнення 50 років та за наявності страхового стажу не менше 15 років. При цьому до числа осіб з інвалідністю з дитинства належать також діти з інвалідністю віком до 16 років.

Статтею 17 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII передбачено, що жінки, які народили п`ятеро або більше дітей і виховали їх до восьмирічного віку, і матері інвалідів з дитинства, які виховали їх до цього віку, мають право на пенсію за віком після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 15 років із зарахуванням до стажу часу догляду за дітьми (пункти "є" і "ж" статті 56). При цьому до числа інвалідів з дитинства належать також діти-інваліди віком до 16 років, які мають право на одержання соціальної пенсії (стаття 94).

За змістом наведених норми, вбачається, що однією з обов`язкових умов для призначення дострокової пенсії за віком є виховання до шестирічного віку саме осіб з інвалідністю з дитинства.

При цьому, визначення терміну "особа з інвалідністю з дитинства" не міститься ні в Законі України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні", ні в Законі України "Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю".

Документи, які подаються до Пенсійного фонду України та його управлінь для призначення пенсії, визначені в Порядку надання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженому постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 № 13-1), зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846 (далі - Порядок №22-1) .

Відповідно до пп.5 п.2.1 Порядку №22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи, які засвідчують особливий статус особи, а саме: документи про народження дитини, виховання її до шестирічного віку, про визнання дитини заявника особою з інвалідністю з дитинства або дитиною з інвалідністю (при призначенні пенсії згідно з абзацом першим пункту 3 частини першої статті 115 Закону).

Суд зазначає, що згідно із ч.1, 3 ст.44 Закону № 1058-IV призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом. Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи. Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

Згідно з п.2.18 Порядку №22-1 визнання особою з інвалідністю з дитинства або дитиною з інвалідністю засвідчується випискою з акта огляду в МСЕК, медичним висновком закладу охорони здоров`я, посвідченням одержувача допомоги, довідкою органу, що призначає допомогу, про період призначення допомоги. У разі якщо дитина визнана дитиною з інвалідністю після досягнення шестирічного віку або особою з інвалідністю з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, надається відповідно висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною з інвалідністю до досягнення шестирічного віку, та/або висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою вісімнадцятирічного віку (висновок про час настання інвалідності).

Аналіз наведених норм права вказує на те, що законом не передбачена вимога шодо настання інвалідності дитини, інваліда з дитинства, саме до шестирічного віку. Також не передбачена така вимога для призначення пенсії, як обов`язковість визнання дитини інвалідом до шестирічного віку. У законі визначена лише вимога про виховання такої дитини до шести років.

Висновки аналогічного характеру викладені в постановах Верховного Суду від 31.07.2018 у справі №501/2838/16-а, від 14.02.2019 у справі №216/2437/16-а.

Разом з тим, вирішуючи позовні вимоги суд також керується наступним.

За змістом ч.2 ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14.12.2011 № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статей 2, 5 КАС України.

При цьому обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення.

Неодмінним елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб`єктивне право особи та її юридичний обов`язок. Відтак, судовому захисту підлягає суб`єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах.

При цьому, позивач на власний розсуд визначає чи порушені його права, свободи чи інтереси рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. Водночас, задоволення відповідних вимог особи можливе лише в разі об`єктивної наявності порушення, тобто встановлення, що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин.

За правилами ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 1 статті 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до висновку, що сформований у постанові Верховного Суду України від 15.11.2016 у справі № 800/301/16, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження про порушення прав було обґрунтованим. Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Відсутність спору, у свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту.

Аналогічний висновок, сформований у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.12. 2018 у справі № 802/2474/17-а.

З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особи, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

У ході розгляду справи, судом встановлено, що у квітні 2021 року позивач зверталася не безпосередньо до відповідача, а до Пенсійного фонду України із письмовим зверненням (скаргою), що стосується можливості призначення їй дострокової пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", але не із заявою про призначення їй пенсії за віком із долученням документів, які засвідчують особливий статус особи, як це передбачено чинним законодавством.

Відповідь Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 12.05.2021 на звернення позивача не є рішенням про відмову у призначенні пенсії за віком, як матері особи з інвалідністю з дитинства, оскільки за своєю суттю є лише роз`ясненням з приводу можливості призначення відповідної пенсії як такої, без аналізу документів, що стосуються порушеного у позові питання.

Судом жодним чином не заперечується право позивача на призначення дострокової пенсії за віком, проте в даному випадку твердження сторони позивача про протиправність дій Головного управління Пенсійного фонду в Рівненській області щодо відмови у призначені пенсії по віку, як матері особи з інвалідністю з дитинства, є непідтвердженими та безпідставними.

За таких обставин, станом на момент прийняття рішення судом не встановлено існування рішень, вчинення дій чи бездіяльності відповідача, щодо відмови позивачу у призначені пенсії по віку, як матері особи з інвалідністю з дитинства.

Згідно з вимогами ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Підсумовуючи викладене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, виходячи з наведених висновків в цілому, суд дійшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення.

Підстави для розподілу судових витрат у відповідності до вимог ст.139 КАС України відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 04 липня 2022 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , паспорт НОМЕР_1 ,

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Короленка, 7, м. Рівне, 33028, ЄДРПОУ/РНОКПП 21084076)

Суддя С.А. Борискін