Справа № 200/3743/22
Суддя: Череповський Є.В.
Дата ухвалення: 2022-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

01 липня 2022 року Справа №200/3743/22

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Череповський Є.В., ознайомившись з матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Міністрерства внутрішніх справ України в Донецькій області в особі Ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Донецькій області про зобов`язання нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення та середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні, -

В С Т А Н О В И В:

27 червня 2022 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Міністрерства внутрішніх справ України в Донецькій області в особі Ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Донецькій області (далі відповідач), в якому просив:

визнати протиправною бездіяльність Головного управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області в особі Ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Донецькій області, щодо ненарахуванні та несплаті індексації грошового забезпечення за період з 2008 року по 2010 рік, та з 2012 року по 25 вересня 2014 року, та середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку за період з 25 вересня 2014 року по дату винесення судового рішення;

зобов`язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області в особі Ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Донецькій області (, юридична адреса: 87517, Донецька обл., м. Маріуполь, пр - т Нахімова, 86) нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 2008 року по 2010 рік, та з 2012 року по 25 вересня 2014 року, середньне грошове забезпечення за час затримки розрахунку за період з 25 вересня 2014 року по дату винесення судового рішення;

Відповідно до ч. 1 ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Вивчивши подані матеріали, суддя дійшов висновку, що дана позовна заява не відповідає вимогам статей 160, 161 КАС України.

Разом з позовною заявою, Позивачем було подано клопотання про звільнення від сплати судового збору.

Пункт 1 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір передбачає, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати.

Відповідно до ст. 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно зі ст. 117 цього Кодексу в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Отже, стягнення з роботодавця середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, за весь час затримки по день фактичного розрахунку) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

При цьому, з постанови Кабінету Міністрів України Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції від 11.11.2015 р. № 988 вбачається, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не входить до структури грошового забезпечення.

Аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16.

Таким чином, у даному випадку не підлягає застосуванню п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначаються Законом України Про судовий збір від 8 липня 2011 року № 3674-VI (далі - Закон України Про судовий збір).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України Про судовий збір судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Згідно ч. 1 ст. 4 Законом України Про судовий збір судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" визначено, що прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб з 1 січня 2022 року становить 2481 гривень.

Згідно з пп. 2 п. 3 ч. 1 ст. 4 Закону України Про судовий збір, за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано фізичною особою або фізичною особою - підприємцем, судовий збір становить - 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму на одну працездатну особу.

Частиною 2 ст. 6 ЗУ «Про судовий збір» передбачено, що у разі якщо судовий збір сплачується за подання позовної заяви до суду в розмірі, визначеному з урахуванням ціни позову, а встановлена при цьому позивачем ціна позову не відповідає дійсній вартості спірного майна або якщо на день подання позову неможливо встановити точну його ціну, розмір судового збору попередньо визначає суд з подальшою сплатою недоплаченої суми або з поверненням суми переплати судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом у процесі розгляду справи.

Як вбачається із пред`явленого позову, зазначення ціни позову він не містить.

Виходячи з того, що нарахування та виплата середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку є позовною вимогою майнового характеру, обчислюється судом під час ухвалення рішення у справі, і на день подання позову суму до стягнення визначити неможливо, суд приходить до висновку, що сума судового збору за дану позовну вимогу має бути попередньо визначена судом виходячи з мінімальної ставки судового збору за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, а саме не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 992,40 грн., з подальшою сплатою недоплаченої суми, відповідно до ціни позову, встановленої судом у процесі розгляду справи.

У зв`язку з чим, позивач повинен сплатити за подання даного адміністративного позову судовий збір за позовну вимогу майнового характеру, який буде складати 992,40 грн.

Окрім того, суд зазначає наступне.

За правилами частини першої статті 122 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини третьої статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

З аналізу зазначених положень процесуального закону слідує, що законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про такі факти.

Так, предметом цього адміністративного спору разом з іншим є стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, що не входить до структури заробітної плати (грошового забезпечення).

Слід зазначити, що спірні відносини пов`язані зі звільненням з публічної служби, тому під час обчислення строку звернення до суду із позовом цієї категорії застосуванню підлягають саме положення КАС України, як норми спеціального процесуального закону.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 04 грудня 2019 року у справі №815/2681/17, у постанові від 22 січня 2020 року у справі №620/1982/19 та в постанові Сьомого апеляційного адміністративного суду від 03 березня 2020 року в справі №560/3339/19.

Частиною 5 статті 122 КАС України встановлено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Згідно матеріалів справи, 25.09.2014 р. відповідно до наказу № 328 о/с від 29.08.2014 року Позивач був звільнений за п. 64 «ж» відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (за власним бажанням) у запас, проте до суду з цим позовом позивач звернувся лише 27.06.2022 р.

Таким чином, позивачем пропущено місячний строк звернення до суду в частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку.

Клопотання про поновлення строку звернення до суду з вказаним позовом в частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку позивачем не подано та не вказано поважних причин пропуску цього строку.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

З огляду на викладене позивачу необхідно подати клопотання про поновлення строку звернення до суду в частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку, зазначивши підстави для поновлення строку та доказів поважності причин його пропуску.

Згідно частини 1 статті 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Враховуючи викладене, суддя вважає за необхідне залишити позовну заяву без руху з наданням позивачеві часу для усунення недоліків.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 122, 123, 160, 161, 169, 171, 172, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Міністрерства внутрішніх справ України в Донецькій області в особі Ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Донецькій області про зобов`язання нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення та середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні, - залишити без руху.

Встановити позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 10 днів з дня отримання копії даної ухвали шляхом надання до суду доказів сплату судового збору у розмірі 992,40 грн., заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду в частині позовних вимог про стягнення середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні та докази поважності причин його пропуску.

У разі невиконання вимог цієї ухвали позовна заява буде вважатись неподаною і буде повернута позивачу.

Повернення позовної заяви не позбавляє позивача права повторного звернення до суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її підписання.

Суддя Є.В. Череповський