Справа № 440/4004/22
Суддя: І.С. Шевяков
Дата ухвалення: 2022-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2022 року м. ПолтаваСправа №440/4004/22

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Шевякова І.С.,

за участю:

секретаря судового засідання Оніщенко В.В.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача Калина І.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними, скасування наказу, стягнення моральної шкоди.

Позовні вимоги:

визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області по притягненню до дисциплінарної відповідальності у вигляді неповної службової відповідності ОСОБА_1 , завідувача сектору організації правової роботи юридичного управління Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області протиправними;

скасувати наказ Пенсійного фонду України в Полтавській області від 01.04.2022 №1-С "Про попередження про неповну службову відповідність ОСОБА_1 ";

стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 50000,00 грн моральної шкоди заподіяної незаконними діями Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області;

направити рішення суду до Національного агентства України з питань державної служби та до Пенсійного фонду України для відповідного реагування та недопущення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області порушень законодавства в подальшому та притягнення винних осіб у порушенні законодавства про державну службу до відповідальності;

встановити судовий контроль за виконанням рішення суду шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області подати до суду протягом 10 днів звіт про виконання судового рішення.

Під час розгляду справи суд

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі також позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі також відповідач, ГУ ПФУ в Полтавській області) про визнання дій протиправними, скасування наказу, стягнення моральної шкоди.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 19.04.2022 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у цій справі, а її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначав, що наказом Головного управління від 10.01.2022 №15-О стосовно нього, ОСОБА_1 , було порушено дисциплінарну справу на підставі доповідної записки ОСОБА_2 від 16.12.2021 №6/01-16 відповідно до статті 68 Закону України "Про державну службу" та Порядку здійснення дисциплінарного провадження, затвердженого постановою КМУ від 04 грудня 2019 року №1039.

При цьому, на думку позивача, Головним управлінням недотримано вимог статті 69 Закону та вимог Порядку здійснення дисциплінарного провадження, затвердженого постановою КМУ від 04 грудня 2019 року №1039, під час формування дисциплінарних комісій з розгляду дисциплінарних справ, а саме: дисциплінарне провадження здійснювалося дисциплінарною комісією з розгляду дисциплінарних справ, яка утворена одноразово наказом Головного управління №82 від 30.05.2016 (до введення в дію Порядку №1039) та діє на постійній основі.

Водночас, пунктом 2 Порядку №1039 визначено, що процедура здійснення дисциплінарного провадження передбачає: прийняття рішення про порушення дисциплінарного провадження; формування дисциплінарної комісії та її склад; визначення повноважень дисциплінарної комісії; визначення основних засад роботи дисциплінарної комісії; формування дисциплінарної справи; прийняття рішення за результатами розгляду дисциплінарної справи.

Зазначеною нормою визначено послідовність дій під час здійснення дисциплінарного провадження, а відтак, формування дисциплінарної комісії та її складу відбувається після прийняття рішення про порушення дисциплінарного провадження. Позивач стверджував, що дана послідовність Головним управлінням порушена, як порушена й сама процедура дисциплінарного провадження.

Нормами Закону України "Про державну службу" не передбачено проведення дисциплінарного провадження по державному службовцю, який відсторонений від роботи, тобто по відсутньому на роботі державному службовцю. Проте, на час проведення дисциплінарного провадження ОСОБА_1 був відсторонений від роботи з 09.11.2021 у відповідності до наказу Головного управління від 08.11.2021 №504-О зі змінами по 01.03.2022 (наказ №7-О від 01.03.2022), а норма статті 72 Закону України "Про державну службу" передбачає, що навіть при відстороненні від виконання посадових обов`язків державний службовець зобов`язаний перебувати на робочому місці відповідно до правил внутрішнього службового розпорядку та сприяти здійсненню дисциплінарного провадження. Тому фактично, позивач як державний службовець був позбавлений права перебувати на робочому місці та сприяти дисциплінарному провадженню.

Крім того, позивач зазначав, що ГУ ПФУ в Полтавській області було порушено строки притягнення ОСОБА_1 як державного службовця до дисциплінарної відповідальності: в доповідній записці першого заступника начальника ГУ ПФУ в Полтавській області від 16.12.2021 №6/01-16, що стала приводом для початку дисциплінарного провадження, зазначалось, що ОСОБА_1 здійснювалися порушення з 27.04.2021, тобто на момент порушення дисциплінарного провадження (10.01.2022) минуло понад 6 місяців.

Також позивач стверджував, що дисциплінарною комісією не надано можливості для надання ОСОБА_1 додаткових документів та матеріалів, що стосуються обставин дисциплінарної справи, що на думку позивача, є проявом упередженого ставлення до нього. Дисциплінарною комісією, навіть після висновку про наявність конфлікту між першим заступником начальника ГУ ПФУ в Полтавській області та ОСОБА_1 не поставлено під сумнів докази, надані першим заступником начальника стосовно поширення чуток, обговорення його особистого життя; не досліджено, яким чином ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (які не працювали вже довгий час в ГУ ПФУ в Полтавській області) одночасно звернулися до першого заступника начальника ГУ ПФУ в Полтавській області ОСОБА_2 з однаковими заявами про те, що ОСОБА_1 цікавився приватним життям ОСОБА_2 , його майном.

ОСОБА_1 звертав увагу суду, що спірний наказ від 01.04.2022 №1-С "Про попередження про неповну службову відповідність ОСОБА_1 " прийнято з порушенням встановленого частиною першою статті 77 Закону України "Про державну службу" десятиденного строку з дня отримання пропозицій Комісії, подання дисциплінарної комісії.

Позивач зауважував, що протиправні дії ГУ ПФУ в Полтавській області призвели до погіршення його стану здоров`я, проте, час, який буде потрібний на відновлення здоров`я, та необхідна сума витрат на повне лікування на час подання позову не може бути визначена. Крім того, позивач вважав, що протиправні дії відповідача нанесли шкоду, що виражена у неповазі до особистості ОСОБА_1 , його честі та гідності, несправедливого та нешанобливого ставлення з боку керівників, колег. Розмір моральної шкоди, завданої незаконними діями ГУ ПФУ в Полтавській області, позивач оцінив в 50 000,00 грн.

Відповідач проти позову заперечував.

09.05.2022 ГУ ПФУ в Полтавській області подано відзив на позов /том І, а.с. 41-45/, у якому відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідач стверджував, що позивачем не надано жодного доказу, який міг би підтвердити сам факт спричинення йому моральної шкоди та жодних доказів в обґрунтування заявленого розміру відшкодування; не надано доказів тиску на нього з боку першого заступника начальника ГУ ПФУ в Полтавській області ОСОБА_2 , а самі його твердження про наявність такого тиску не відповідають дійсності. Відповідач стверджував, що ОСОБА_1 без визначення конкретної мети та без погодження з керівництвом юридичного управління та керівництвом ГУ ПФУ в Полтавській області були прийняті спроби до необґрунтованого збору конфіденційної інформації.

Щодо легітимності складу дисциплінарної комісії відповідач пояснив, що під час здійснення самого провадження позивач не заперечував і не вносив жодних клопотань проти складу цієї Комісії, що свідчило про згоду і довіру ОСОБА_1 всім членам цієї Комісії.

Стосовно можливості дисциплінарного провадження у разі відсторонення від роботи відповідач зазначав, що нормами Закону України "Про державну службу" не передбачено заборону на проведення дисциплінарного провадження щодо відстороненого державного службовця від роботи у зв`язку з непідтвердженням профілактичного щеплення проти СOVID-19 та ненаданням медичного висновку про наявність протипоказань до вакцинації. Дисциплінарне провадження стосовно позивача порушено наказом ГУ ПФУ в Полтавській області від 10.01.2022 №15-О. Беручи до уваги відмову позивача 11.01.2022 ознайомитися з наказом ( ОСОБА_1 запрошувався у телефонній розмові), наказ було направлено 12.01.2022 цінним листом за адресою фактичного проживання позивача та на електронну пошту позивача.

Листом від 14.01.2022, направленим на електронну пошту позивача, ОСОБА_1 повідомлено про формування дисциплінарної справи, запрошено на засідання дисциплінарної комісії 21.01.2022 для надання пояснень щодо обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження та пропозицією надати таке пояснення в електронному вигляді. 21.01.2022 позивач надав на засіданні комісії свої пояснення щодо фактів, викладених в доповідній записці ОСОБА_2 від 16.12.2021 №6/01-16 як усно, так і письмово. В цей же день ОСОБА_1 було надано копії документів дисциплінарної справи. Листом від 26.01.2022 №1600-0501-8/6700 (направлений електронною поштою) ОСОБА_1 повідомлено про внесення 26.01.2022 начальнику ГУ ПФУ в Полтавській області подання та відповідно до статті 75 Закону України "Про державну службу" про необхідність надати письмове пояснення.

Таким чином, відповідач не вбачав порушень чинного законодавства з боку ГУ ПФУ в Полтавській області в частині забезпечення прав ОСОБА_1 в разі його відсутності на робочому місці під час здійснення дисциплінарного провадження.

Відповідач наполягав на тому, що твердження ОСОБА_1 про те, що з приводу обговорення майнового стану ОСОБА_2 позивач обмежувався лише фактами за результатами ознайомленням з декларацією ОСОБА_2 - не відповідає дійсності, з огляду на наявність письмових показань колишніх працівників юридичного управління ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . Зокрема, в показаннях ОСОБА_4 та ОСОБА_3 зазначається, що позивач не тільки систематично цікавився майновим станом ОСОБА_2 , а й висловлював твердження про сумнівні джерела походження майна та погрози про притягнення ОСОБА_2 до кримінальної відповідальності. Справжність цих показань перевірялася начальником відділу по запобіганню і виявленню корупції Головного управління в ході розгляду справи по корупційному правопорушенню.

Щодо термінів притягнення до дисциплінарної відповідальності відповідач звертав увагу суду на системність порушень позивача, які викладені в доповідній записці ОСОБА_2 від 16.12.2021, запровадження в Україні карантинних обмежень та воєнного стану.

10.05.2022 до суду надійшла відповідь на відзив /том ІІ, а.с. 35-37/, у якій ОСОБА_1 стверджував про завдання значної шкоди його здоров`ю, оскільки, на думку позивача, незаконні дії ГУ ПФУ в Полтавській області призвели до виникнення гіпертонічної хвороби II ступеню та призвели до гіпертонічного кризу - смертельно небезпечного стану, який може призвести до смерті. ОСОБА_1 наголошував, що міг втратити саме цінне, що є у людини - життя. Оцінити життя у грошовому вимірі неможливо, оскільки життя є безцінним, тому вважав, що мінімальна оцінка завданої моральної шкоди цілком обґрунтована.

Вказував, що постійний тиск з боку першого заступника начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області ОСОБА_2 підтверджується його доповідними записками за №2/01-6 від 04.08.2021, №6/01-16 від 16.12.2021, №1/01-16 від 05.01.2022, №3/01-16 від 18.04.22, №4/01-16 від 18.04.2022, №5/01-16 від 19.04.2022.

Стверджував, що з матеріалів, наданих в додатках до позовної заяви, містяться копії наказів Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про створення дисциплінарної комісії та змін її складу, вбачається, що сама дисциплінарна комісія створена за багато років перед порушенням проти ОСОБА_1 дисциплінарної справи, що є прямим порушенням норм статті 69 Закону України "Про державну службу", постанови КМУ №1039 від 04.12.2019. Даний факт підтверджується і роз`ясненнями №109-р/з від 23.07.2020 "Щодо утворення дисциплінарної комісії з розгляду дисциплінарних справ", наданими Національним агентством України з питань державної служби.

Також позивач звертав увагу суду, що в чинному законодавстві відсутні норми щодо порушення дисциплінарної справи в період відсутності працівника, якій відсторонений в зв`язку з непідтвердженням профілактичного щеплення проти СOVID-19 .

Зауважував, що дисциплінарна справа ґрунтується на безпідставних твердженнях та звинуваченнях, наданих першим вступником начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області ОСОБА_2 , та "поясненнями" колишніх працівників юридичного управління ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Пояснення надані цими особами одночасно, з однаковим текстом та стилем складення не начальнику Головного управління Пенсійного фонду країни в Полтавській області, а ОСОБА_2 особисто. На думку позивача, ці пояснення надавались на прохання ОСОБА_5 (сина першого заступника) та/або ОСОБА_2 та написані під їх надиктовування, про що свідчить їх майже 100% ідентичність.

13.05.2022 відповідачем подано заперечення на відповідь на відзив, в яких викладені доводи та аргументи, аналогічні за змістом наведеним у відзиві на позов /том ІІ. а.с. 66-68/.

У судовому засіданні позивач підтримав доводи, викладені у позовній заяві та відповіді на відзив, просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечувала, просила суд відмовити у задоволенні позову, пославшись на аргументи, викладені у відзиві на позов та заперечення на відповідь на відзив.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини та спірні правовідносини.

Обставини справи, встановлені судом

ОСОБА_1 працює в Головному управлінні на посаді заступника начальника управління - начальника відділу правової роботи з 24 березня 2017 року по цей час.

Доповідною запискою першого заступника начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області Носенка В.М. від 16.12.2021 №6/01-16 начальнику Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повідомлено про наявність підстав для порушення дисциплінарного провадження щодо перевищення посадових повноважень ОСОБА_1 , крім іншого, в частині порушення етики державного службовця /том І, а.с. 76-82/.

Наказом ГУ ПФУ в Полтавській області від 10.01.2022 №15-О на підставі статті 68 Закону України "Про державну службу", пункту 3 Порядку здійснення дисциплінарного провадження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 грудня 2019 року №1039, на підставі доповідної записки першого заступника начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області Носенка В.М. від 16.12.2021 №6/01-16 порушено дисциплінарне провадження стосовно ОСОБА_1 заступника начальника управління - начальника відділу правової роботи /том І, а.с. 86/.

Листом від 14.01.2022 №1600-0501-8/3832 ОСОБА_1 повідомлено про формування дисциплінарної справи, дату, час та місце проведення засідання дисциплінарної комісії ГУПФУ в Полтавській області, запрошено на засідання дисциплінарної комісії для надання пояснень та запропоновано надати пояснення у письмовому вигляді /а.с. 125/.

24.01.2022 дисциплінарною комісією з розгляду дисциплінарних справ ГУ ПФУ в Полтавській області внесено подання начальнику ГУ ПФУ в Полтавській області, яким повідомлено, що на підставі фактів, наведених у письмових показаннях ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , дисциплінарна комісія з розгляду дисциплінарних справ Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області більшістю голосів дійшла висновку про наявність у діях державного службовця заступника начальника юридичного управління - начальника відділу організації правової роботи Головного управління ОСОБА_1 факту порушення правил етичної поведінки державних службовців, а саме абзацу 4 пункту 3 розділу II Загальних правил етичної поведінки державних службовців та посадових осіб місцевого самоврядування, затверджених наказом Національного агентства України з питань державної служби від 05.08.2016 №158 (у редакції наказу Національного агентства України з питань державної служби від 28.04.2021 №72-21) - поширення чуток, обговорення особистого або сімейного життя колег, членів їх сімей та інших близьких осіб.

Обставини, що призвели до вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку - це конфлікт між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , який стався під час виконання їх посадових обов`язків. Вина ОСОБА_1 , на думку дисциплінарної комісії, виражається у формі необережності, яка проявилася у вигляді протиправної самовпевненості. Оскільки державна служба здійснюється з дотриманням принципу професіоналізму - компетентного, об`єктивного і неупередженого виконання посадових обов`язків держслужбовцем (стаття 4 Закону України "Про державну службу") самовпевненість та недбалість не можуть бути пом`якшуючими обставинами при виконанні функцій держави.

Враховуючи викладене, комісією запропоновано застосувати до ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді попередження про неповну службову відповідність відповідно до статті 66 Закону України "Про державну службу" /том І, а.с. 123-124/.

Листом від 26.01.2022 №1600-0501-8/6700 відповідач повідомив ОСОБА_1 про внесення дисциплінарною комісією подання начальнику ГУ ПФУ в Полтавській області разом з матеріалами дисциплінарної справи та необхідність ОСОБА_1 надання пояснень начальнику ГУ ПФУ в Полтавській області /том І, а.с. 127/. Отримання зазначеного листа позивачем не заперечується та підтверджується матеріалами справи /том І, а.с. 129/.

02.02.2022 ОСОБА_1 надані пояснення (вх. №3295/8) по суті дисциплінарного провадження /том І, а.с. 89-95/.

Наказом ГУ ПФУ в Полтавській області від 01.04.2022 №1-С відповідно до пункту 2 частини другої статті 65 Закону України "Про державну службу" ОСОБА_1 завідувача сектору організації правової роботи юридичного управління ГУ ПФУ в Полтавській області попереджено про неповну службову відповідність /том І, а.с. 142-143/.

В обґрунтування спірного наказу відповідачем зазначено, що на підставі наведених фактів та зібраних документальних доказів дисциплінарна комісія дійшла висновку про наявність у діях ОСОБА_1 факту порушення правил етичної поведінки державних службовців, а саме абзацу 4 пункту 3 розділу II Загальних правил етичної поведінки державних службовців та посадових осіб місцевого самоврядування, затверджених наказом Національного агентства України з питань державної служби від 05.08.2016 №158 (у редакції наказу Національного агентства України з питань державної служби від 28.04.2021 №72-21) - поширення чуток, обговорення особистого або сімейного життя колег, членів їх сімей та інших близьких осіб.

Позивач не погодився з притягненням його до дисциплінарної відповідальності, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірному наказу суб`єкта владних повноважень та відповідним доводам сторін, суд виходить з такого.

Норми права, що підлягають застосуванню

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначає Закон України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року №889-VIII (далі - Закон №889-VIII у редакції, на час виникнення спірних відносин).

Статтею 1 Закону №889-VIII передбачено, що державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави, зокрема щодо: 1) аналізу державної політики на загальнодержавному, галузевому і регіональному рівнях та підготовки пропозицій стосовно її формування, у тому числі розроблення та проведення експертизи проектів програм, концепцій, стратегій, проектів законів та інших нормативно-правових актів, проектів міжнародних договорів; 2) забезпечення реалізації державної політики, виконання загальнодержавних, галузевих і регіональних програм, виконання законів та інших нормативно-правових актів; 3) забезпечення надання доступних і якісних адміністративних послуг; 4) здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства; 5) управління державними фінансовими ресурсами, майном та контролю за їх використанням; 6) управління персоналом державних органів; 7) реалізації інших повноважень державного органу, визначених законодавством.

Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Згідно пункту 7 частини першої статті 2 Закону №889-VIII суб`єкт призначення - державний орган або посадова особа, яким відповідно до законодавства надано повноваження від імені держави призначати на відповідну посаду державної служби в державному органі та звільняти з такої посади.

Відповідно до статті 64 Закону №889-VIII за невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, визначених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами у сфері державної служби, посадовою інструкцією, а також порушення правил етичної поведінки та інше порушення службової дисципліни державний службовець притягається до дисциплінарної відповідальності у порядку, встановленому цим Законом.

Для державних службовців можуть встановлюватися особливості притягнення до дисциплінарної відповідальності у випадках, визначених законом.

Пунктом 3 розділу II Загальних правил етичної поведінки державних службовців та посадових осіб місцевого самоврядування, затверджених наказом Національного агентства України з питань державної служби від 05.08.2016 №158, передбачено, що державні службовці та посадові особи місцевого самоврядування зобов`язані у своїй поведінці не допускати поширення чуток, обговорення особистого або сімейного життя колег, членів їх сімей та інших близьких осіб.

Згідно частини першої - третьої статті 65 Закону №889-VIII підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов`язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.

Дисциплінарними проступками є, зокрема, порушення правил етичної поведінки державних службовців (пункт 2 частини другої статті 65 Закону №889-VIII).

Державний службовець не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності, якщо минуло шість місяців з дня, коли керівник державної служби дізнався або мав дізнатися про вчинення дисциплінарного проступку, не враховуючи час тимчасової непрацездатності державного службовця чи перебування його у відпустці, або якщо минув один рік після його вчинення, або постановлення відповідної окремої ухвали суду.

Статтею 66 Закону №889-VIII визначено, що до державних службовців застосовується один із таких видів дисциплінарного стягнення: 1) зауваження; 2) догана; 3) попередження про неповну службову відповідність; 4) звільнення з посади державної служби (частина перша названої статті).

У разі допущення державним службовцем дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 2 та 8 частини другої статті 65 цього Закону, а також вчинення систематично (повторно протягом року) дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 4 та 5 частини другої статті 65 цього Закону, суб`єкт призначення або керівник державної служби може попередити такого державного службовця про неповну службову відповідність (частина четверта статті 66 Закону №889-VIII).

Обставинами, що пом`якшують відповідальність державного службовця, є: 1) усвідомлення та визнання своєї провини у вчиненні дисциплінарного проступку; 2) попередня бездоганна поведінка та відсутність дисциплінарних стягнень; 3) високі показники виконання службових завдань; 4) вжиття заходів щодо попередження, відвернення або усунення настання тяжких наслідків, які настали або можуть настати в результаті вчинення дисциплінарного проступку, добровільне відшкодування заподіяної шкоди; 5) вчинення проступку під впливом погрози, примусу або через службову чи іншу залежність; 6) вчинення проступку внаслідок неправомірних дій керівника.

Під час застосування дисциплінарного стягнення можуть враховуватися також інші, не зазначені у частині другій цієї статті, обставини, що пом`якшують відповідальність державного службовця.

Обставинами, що обтяжують відповідальність державного службовця, є: 1) вчинення дисциплінарного проступку у стані алкогольного сп`яніння або у стані, викликаному вживанням наркотичних або токсичних засобів; 2) вчинення дисциплінарного проступку повторно, до зняття в установленому порядку попереднього стягнення; 3) вчинення проступку умисно на ґрунті особистої неприязні до іншого державного службовця, у тому числі керівника, чи помсти за дії чи рішення щодо нього; 4) вчинення проступку умисно з мотивів неповаги до держави і суспільства, прав і свобод людини, окремих соціальних груп; 5) настання тяжких наслідків або заподіяння збитків внаслідок вчинення дисциплінарного проступку.

Згідно частини першої статті 68 Закону №889-VIII дисциплінарне провадження порушується шляхом видання відповідного наказу (розпорядження): міністром - стосовно державного секретаря відповідного міністерства; суб`єктом призначення - стосовно інших державних службовців.

Статтею 69 Закону №889-VIII визначено, зокрема, що для здійснення дисциплінарного провадження з метою визначення ступеня вини, характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку утворюється дисциплінарна комісія з розгляду дисциплінарних справ (далі - дисциплінарна комісія). Дисциплінарною комісією стосовно державних службовців, які займають посади державної служби категорії "А", є Комісія. Дисциплінарну комісію стосовно державних службовців, які займають посади державної служби категорії "Б" та здійснюють повноваження керівників державної служби в державних органах, а також їх заступників, утворює суб`єкт призначення. Результатом розгляду дисциплінарної справи є пропозиція Комісії або подання дисциплінарної комісії, які мають рекомендаційний характер для суб`єкта призначення. Суб`єкт призначення протягом 10 календарних днів зобов`язаний прийняти рішення на підставі пропозиції Комісії або подання дисциплінарної комісії або надати вмотивовану відмову протягом цього строку.

Відповідно до частини першої та другої статті 73 Закону №889-VIII з метою збору інформації про обставини, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження, для визначення дисциплінарною комісією ступеня вини, характеру і тяжкості цього дисциплінарного проступку Комісією, дисциплінарною комісією формується дисциплінарна справа.

Дисциплінарна справа повинна містити: 1) дату і місце її формування; 2) підстави для відкриття дисциплінарного провадження; 3) характеристику державного службовця, складену його безпосереднім керівником, та інші відомості, що характеризують державного службовця; 4) відомості щодо наявності чи відсутності дисциплінарних стягнень; 6) пояснення державного службовця щодо обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження та/або акт про відмову від надання таких пояснень; 7) пояснення безпосереднього керівника державного службовця з приводу обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження; 8) пояснення інших осіб, яким відомі обставини, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження (за наявності); 9) належним чином завірені копії документів і матеріалів, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку; 12) пропозиції Комісії або подання дисциплінарної комісії у державному органі з висновком про наявність чи відсутність у діях державного службовця дисциплінарного проступку та підстав для його притягнення до дисциплінарної відповідальності; 13) опис матеріалів, які містяться в дисциплінарній справі.

Згідно частини першої статті 74 Закону №889-VIII дисциплінарне стягнення має відповідати ступеню тяжкості вчиненого проступку та вини державного службовця. Під час визначення виду стягнення необхідно враховувати характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, результати оцінювання службової діяльності державного службовця, наявність заохочень, стягнень та його ставлення до служби.

Частинами шостою та сьомою статі 74 Закону №889-VIII визначено, що державний службовець має право на ознайомлення з матеріалами дисциплінарної справи та на оскарження застосованого до нього дисциплінарного стягнення у визначеному цим Законом порядку.

Державний службовець може користуватися правовою допомогою адвоката або іншого уповноваженого ним представника.

Відповідно до статті 75 Закону №889-VIII перед накладенням дисциплінарного стягнення суб`єкт призначення повинен отримати від державного службовця, який притягається до дисциплінарної відповідальності, письмове пояснення (частини перша).

Пояснення державного службовця має відображати час, місце, обставини та причини вчинення ним дисциплінарного проступку, його усвідомлення чи заперечення провини, а також інші питання, які мають значення у справі (частина друга).

Відмова надати пояснення оформляється відповідним актом і підтверджується двома державними службовцями. Відмова надати пояснення не перешкоджає здійсненню дисциплінарного провадження та накладенню на державного службовця дисциплінарного стягнення (частина третя статті 75Закону №889-VIII).

Згідно частин першої та другої статті 77 Закону №889-VIII рішення про накладення на державного службовця дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження приймає суб`єкт призначення протягом 10 календарних днів з дня отримання пропозицій Комісії, подання дисциплінарної комісії у державному органі. Рішення оформляється відповідним актом суб`єкта призначення.

У рішенні, яке оформляється наказом (розпорядженням), зазначаються найменування державного органу, дата його прийняття, відомості про державного службовця, стислий виклад обставин справи, вид дисциплінарного проступку і його юридична кваліфікація, вид застосованого дисциплінарного стягнення.

Частиною першою статті 78 Закону №889-VIII визначено, що рішення про накладення дисциплінарного стягнення може бути оскаржено державними службовцями до суду.

Висновки суду щодо правозастосування

Наведеними нормами передбачені підстави та порядок притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності, види дисциплінарних стягнень та умови їх застосування, гарантії прав державних службовців під час застосування уповноваженими суб`єктами дисциплінарного стягнення, а також право державного службовця на оскарження в судовому порядку рішення, прийнятого суб`єктом призначення, про накладення дисциплінарного стягнення.

Згідно матеріалів справи, оскаржуваним наказом позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді попередження про неповну службову відповідність.

В обґрунтування спірного наказу відповідачем зазначено, що на підставі наведених фактів та зібраних документальних доказів дисциплінарна комісія дійшла висновку про наявність у діях ОСОБА_1 факту порушення правил етичної поведінки державних службовців, а саме порушення абзацу 4 пункту 3 розділу II Загальних правил етичної поведінки державних службовців та посадових осіб місцевого самоврядування, затверджених наказом Національного агентства України з питань державної служби від 05.08.2016 №158 (у редакції наказу Національного агентства України з питань державної служби від 28.04.2021 №72-21) - поширення чуток, обговорення особистого або сімейного життя колег, членів їх сімей та інших близьких осіб.

В чому саме полягає порушення правил етичної поведінки державного службовця (в поширенні яких саме чуток, про кого саме з колег, обговорення чийого особистого чи сімейного життя, з ким саме обговорював особисте чи сімейне життя колег ОСОБА_1 , які негативні наслідки спричинило таке обговорення) ані в оскаржуваному наказі, ані в протоколах засідань дисциплінарної комісії з розгляду дисциплінарних справ ГУ ПФУ в Полтавській області - не зазначено.

Разом з тим, важливим у сфері дисциплінарної відповідальності державного службовця є те, що його діяння можна вважати дисциплінарним проступком тільки тоді, коли наявні всі обов`язкові ознаки складу такого проступку, вчиненого державним службовцем.

Це свідчить про необхідність визначення й розуміння складу дисциплінарного проступку державного службовця. В іншому ж випадку можливе необґрунтоване та несправедливе притягнення такого суб`єкта до дисциплінарної відповідальності.

Склад дисциплінарного проступку утворюють об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням. Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку.

Об`єктом дисциплінарного проступку державного службовця є відносини, які забезпечують нормальне функціонування державного апарату, а також відносини, що становлять зміст службової діяльності державного службовця. Об`єктом дисциплінарного проступку є службовий обов`язок, при чому його зміст з формальної точки зору однаковий для всіх державних службовців. Суть цього обов`язку полягає в достойній поведінці як при здійсненні службових повноважень, так і поза службою, у виконанні всього, що передбачає службова етика, і в утриманні від того, що з нею несумісно.

Відтак, державний службовець, порушуючи свої обов`язки і обмеження, пов`язані з проходженням державної служби, спричиняє шкоду таким суспільним відносинам, які становлять зміст службової діяльності державного службовця, правопорядку у сфері державно-службових відносин та авторитету державної служби взагалі. Тобто державний службовець при вчиненні дисциплінарного проступку безпосередньо завдає шкоди службовій дисципліні та авторитету державного органу, в якому він працює.

Об`єктивна сторона дисциплінарного проступку державного службовця, як обов`язкова ознака його складу, є зовнішнім вираженням протиправної поведінки державного службовця. Об`єктивні риси дисциплінарного проступку виявляються у здійсненні діяння, що завдає або може завдати шкоди певним суспільним відносинам. Протиправне діяння дисциплінарного проступку може бути здійснено у формі дії або бездіяльності, яке несе негативні наслідки, що визначають як завдану шкоду об`єкту такого проступку.

Отже, об`єктивна сторона дисциплінарного проступку складається з протиправної поведінки суб`єкта, шкідливих наслідків діяння і причинного зв`язку між ними.

Таким чином, на Комісію, яка проводила службове розслідування, було покладено обов`язок з`ясування наявності в діях позивача ознак дисциплінарного проступку, про який зазначено у доповідній записці від 16.12.2021 №6/01-16.

Разом з тим, Комісією у протоколах та поданні не конкретизовано, яка саме поведінка ОСОБА_1 призвела до порушення Загальних правил етичної поведінки державних службовців та посадових осіб місцевого самоврядування, в чому саме полягає її протиправність; які шкідливі наслідки були спричинені поведінкою ОСОБА_1 .

Зі змісту дослідженої судом характеристики ОСОБА_1 судом встановлено, що з час роботи в управлінні зарекомендував себе конфліктним працівником. Щодо виконання своїх посадових обов`язків не проявляє особистої ініціативи, не може відстояти роботу управління в разі відсутності керівника. Не належному рівні проводив співпрацю з керівниками структурних підрозділів Головного управління щодо роботи юридичного управління.

У судовому засіданні представник відповідача зазначала, що доказом порушення ОСОБА_1 правил етичної поведінки державного службовця є наявність письмових показань колишніх працівників юридичного управління ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . Зокрема, в показаннях ОСОБА_4 та ОСОБА_3 зазначається, що позивач не тільки систематично цікавився майновим станом ОСОБА_2 , а й висловлював твердження про сумнівні джерела походження майна та погрози про притягнення ОСОБА_2 до кримінальної відповідальності.

У судовому засіданні 23.05.2022 допитані у якості свідків колишні працівники юридичного управління ГУ ПФУ в Полтавській області ОСОБА_4 та ОСОБА_3 підтвердили, що ОСОБА_1 цікавився майновим станом ОСОБА_2 .

На уточнюючі запитання суду щодо причин надання пояснень ОСОБА_2 свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_3 повідомили, що пояснення /том І, а.с. 84, 85/ написали на прохання сина ОСОБА_2 - ОСОБА_5 , з яким мають дружні стосунки.

Натомість, щодо стосунків свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_3 та ОСОБА_1 свідок ОСОБА_6 повідомила, що працювала з позивачем в одному кабінеті, а свідок ОСОБА_4 зазначив, що працював з ОСОБА_1 у різних кабінетах.

Допитаний у судовому засіданні 03.06.2022 у якості свідка ОСОБА_2 повідомив суду, що ОСОБА_1 цікавився його майновим станом, особистим та сімейним життям. Щодо написаних пояснень ОСОБА_4 та ОСОБА_3 повідомив, що не просив зазначених осіб писати пояснення та особисто з ними не зустрічався.

Суд критично оцінює пояснення колишніх працівників юридичного управління ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , покладені в основу висновку дисциплінарного провадження та в основу спірного наказу, з огляду на наявність дружніх стосунків між сином ОСОБА_2 - ОСОБА_5 та написанням пояснень на його прохання. Цей факт підтверджено самими свідками ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . Крім того, досліджені у судовому засіданні пояснення вказаних осіб/том І, а.с. 84, 85/ є однаковими за змістом, що вказує на організованість їх написання та подання.

Крім того, суд вказує, що зміст наданих пояснень вказаних осіб не надає відповідь на те, які саме вислови ОСОБА_1 коли й де були ним вчинені як такі, що можливо б було кваліфікувати як порушення правил етики державного службовця.

Пояснення ОСОБА_4 та ОСОБА_3 є єдиними доказами порушення позивачем правил етичної поведінки державного службовця.

Інших доказів порушення ОСОБА_1 . Загальних правил етичної поведінки державних службовців та посадових осіб місцевого самоврядування, що виразилися у поширенні чуток, обговоренні особистого або сімейного життя колег, членів їх сімей та інших близьких осіб відповідачем не надано, а судом не встановлено.

Таким чином, суд приходить до висновку, що під час проведення дисциплінарного провадження відповідачем надано загальну оцінку виниклій ситуації стосовно ОСОБА_1 . Ознак конкретного діяння, яке б підпадало під ознаки саме дисциплінарного проступку і мало б наслідком настання дисциплінарної відповідальності у вигляді попередження про неповну службову відповідність, матеріали дисциплінарного провадження не містять.

У той же час суд має вказати, що сам по собі факт зацікавленості ОСОБА_1 у майновому стані (перегляд декларації ОСОБА_2 , яка є публічною інформацією та перебуває у загальному доступі) та/або приватному житті ОСОБА_2 не може розцінюватися як порушення державним службовцем правил етичної поведінки та вчинення проступку, який шкодить авторитету державної служби чи ОСОБА_2 .

У цій справі позивач не заперечував обговорення ним певних питань майнового стану вищестоящого керівника. Однак зазначав, що це обговорення стосувалося відкритих даних, які розміщені у загальному доступі як відомості декларування майна публічним службовцем.

Таке твердження позивача ніякими матеріалами не спростовано. Суду не надано доказів вчинення позивачем висловів, які можливо було б сприймати як погрозу чи наклеп; або ж надмірного обговорення деталей особистого життя першого заступника начальника ГУ ПФУ в Полтавській області.

У той же час національне законодавство не містить заборони обговорення державним службовцем відомостей, що є загальнодоступними.

17 липня 1997 року Україна ратифікувала Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, та певні протоколи до неї, і ця обставина з огляду на приписи ч.1 ст. 9 Конституції України, Закону України від 29.06.2004 року «Про міжнародні договори» свідчить про обов`язковість застосування національними судами України норм Конвенції.

Відповідно до ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованою Україною, передбачено право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що здійснення права на свободу вираження поглядів, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві для захисту репутації чи прав інших осіб ( ст. 10).

Свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10 Конвенції, становить одну з підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов самореалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2, свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе. (рішення ЄСПЛ у справі «Гендісайд проти Сполученого Королівства» від 07.12.1976 року).

Аналогічне положення передбачено і ст. 34 Конституції України, відповідно до якого здійснення права на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань, права вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір, може бути обмежене законом для захисту репутації або прав інших людей.

ЄСПЛ напрацьовано сталу правову позицію щодо меж захисту приватного життя публічних осіб. Неодноразово було застосовано підхід, відповідно до якого інформація про можливу неправомірну діяльність посадових осіб, в тому числі про корупційні діяння, становить публічний інтерес, а тому притягнення до відповідальності за поширення такої інформації порушує статтю 10 Конвенції (п.43 рішення у справі «Надтока проти Росії», п.62, п.71 рішення у справі «Морар проти Румунії», п.68 рішення «Аксель Шпрінгер проти Німеччини (№2)», п.52 рішення у справі «Оjala and Еtukeno Оy проти Фінляндії»).

Численна практика ЄСПЛ виходить з того, що у випадках, коли поширена інформація стосується теми, що становить суспільний інтерес, держави мають обмежену сферу розсуду (наприклад, п.44 рішення у справі «Editions Рlon проти Франції»). Тобто випадки, коли відхід від практики Суду в таких справах може бути виправданий внутрішнім законодавством, надзвичайно обмежений в порівнянні зі справами про захист честі і гідності та спростування недостовірної інформації, яка не становить значного суспільного інтересу.

Отже, якщо про особу поширена інформація, яка викликає у суспільства великий інтерес, то ЄСПЛ визнає обмеження прав такої особи на повагу до приватного і сімейного життя (стаття 8 Конвенції) виправданим і баланс прав в таких випадках зміщується в сторону свободи слова (стаття 10). Ця інформація повинна бути розцінена судами як оціночне судження, про що ЄСПЛ зазначив в п.43 рішення у справі «Ghiulfer Predescu проти Румунії»: якщо мова йде про тему, яка становить суспільний інтерес, висловлювання скоріше слід вважати оціночним судженням, а не фактичним твердженням.

Одночасно ЄСПЛ також неодноразово вказував, що особа, яка є публічною, користується значно меншим захистом права на приватність внаслідок саме публічності свого становища (див.наприклад «Справа Лінгенс проти Австрії» (12/1984/84/131); «Справа Zu Guttenberg проти Німеччини» (заява № 14047/16); Справс «Ojala and Etukeno Oy проти Фінляндії», Справа «Нachette Filipacchi Associes проти Франції»).

Застосовуючи описаний підхід, суд вказує, що прояв державним службовцем, позивачем у цій справі, інтересу до загальнодоступних даних щодо приватного життя першого заступника керівника державного органу обласного рівня не може бути розцінений як порушення етики державного службовця та покараний у спосіб дисциплінарного переслідування, якщо тільки виявлений інтерес та обговорення не перейшли межу, визначену термінами "наклеп" та "завідомо неправдиве звинувачення".

З огляду на викладене, судом встановлено, що дисциплінарним провадженням не здобуто належної доказової бази на підтвердження скоєного позивачем дисциплінарного проступку, відтак, застосування до позивача дисциплінарної відповідальності у виді попередження про неповну службову відповідність є таким, що не ґрунтується на повному, об`єктивному та ретельному встановленні доведених фактів.

Крім того, суд вважає за необхідне зауважити, що відповідно до пунктів 6, 8 частини другої статті 63 Закону України "Про державну службу" керівник зобов`язаний виховувати у державних службовців сумлінне ставлення до служби, бережливе ставлення до державного майна, підтримувати їхню ініціативу, а також вживати заходів для додержання ними правил етичної поведінки; організовувати проведення з державними службовцями профілактичних заходів щодо запобігання вчиненню ними дисциплінарних проступків, виявляти та своєчасно припиняти їх вчинення.

У поданні дисциплінарної комісії від 24.01.2022 /том І, а.с. 123-124/ зазначено про наявність конфлікту між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , який стався під час виконання їх службових обов`язків.

Наявність цього конфлікту між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 також встановлено судом у судовому засіданні, зокрема й під час допиту свідка ОСОБА_2 . Його наявність не спростовували ні сторони, ні свідки, допитані у справі.

Отже, суд розцінює як обґрунтоване твердження позивача ОСОБА_1 щодо того, що фактично він був покараний не внаслідок порушення правил етики державного службовця, а його покарання є наслідком вказаного особистого конфлікту з першим заступником керівника державної установи.

Інші доводи позивача, представника відповідача та показання свідків, в частині, що не стосуються порушення ОСОБА_1 . Загальних правил етичної поведінки державних службовців та посадових осіб місцевого самоврядування, що виразилися у поширенні чуток, обговоренні особистого або сімейного життя колег, членів їх сімей та інших близьких осіб судом не оцінювалися, оскільки не покладені в основу висновку про вчинення дисциплінарного проступку.

Щодо процедурних порушень, допущених відповідачем під час проведення дисциплінарного провадження, суд зазначає таке.

Частиною п`ятою статті 74 Закону №889-VIII передбачено, що дисциплінарне стягнення до державного службовця застосовується не пізніше шести місяців з дня виявлення дисциплінарного проступку, без урахування часу тимчасової непрацездатності або перебування у відпустці, а також не застосовується, якщо минув один рік після його вчинення.

У доповідній записці ОСОБА_2 від 16.12.2021 №6/01-16 /том І, а.с. 76-82/ зазначалось, що ОСОБА_1 здійснювалися порушення з 27.04.2021, тобто на момент порушення дисциплінарного провадження (10.01.2022) минуло понад 6 місяців.

Отже, ГУ ПФУ в Полтавській області порушено строки притягнення ОСОБА_1 як державного службовця до дисциплінарної відповідальності (наказ про попередження про неповну службову відповідність видано 01.04.2022).

Крім того, відповідачем порушено встановлений 10-денний термін для прийняття рішення про накладення на дисциплінарного стягнення з дня отримання подання дисциплінарної комісії (подання внесено 26.01.2022, а спірний наказ прийнято 01.04.2022 ), встановлений частиною першою та другою статті 77 Закону №889-VIII (рішення про накладення на державного службовця дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження приймає суб`єкт призначення протягом 10 календарних днів з дня отримання пропозицій Комісії, подання дисциплінарної комісії у державному органі.)

Пунктом 5 Порядку здійснення дисциплінарного провадження, затвердженого постановою КМУ від 04 грудня 2019 року №1039 встановлено, що строк здійснення дисциплінарного провадження визначається міністром або суб`єктом призначення з урахуванням встановленого законодавством строку притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності.

Тривалість здійснення дисциплінарного провадження не може перевищувати 45 календарних днів. За потреби зазначений строк може бути продовжений міністром або суб`єктом призначення, але не більш як до 60 календарних днів.

У порушення зазначених норм, дисциплінарне провадження розпочате 10.01.2022, а закрито 01.04.2022, (тобто тривало 80 днів замість 60) /том І, а.с. 76/.

Пунктом 7 Порядку здійснення дисциплінарного провадження, затвердженого постановою КМУ від 04 грудня 2019 року №1039 передбачено, що для здійснення дисциплінарного провадження з метою визначення ступеня вини, характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку утворюється дисциплінарна комісія.

Згідно з пунктом 8 Порядку №1039 дисциплінарну комісію стосовно державних службовців, які займають посади державної служби категорії Б та здійснюють повноваження керівників державної служби в державних органах, а також їх заступників, утворює суб`єкт призначення.

Дисциплінарну комісію стосовно інших державних службовців, які займають посади державної служби категорій Б і В, утворює керівник державної служби у кожному державному органі.

Відповідно до пункту 10 Порядку №1039 дисциплінарна комісія діє у складі не менше трьох членів.

Склад дисциплінарної комісії затверджується наказом (розпорядженням) суб`єкта призначення або керівника державної служби.

До складу дисциплінарної комісії повинно бути включено щонайменше одну особу, яка має юридичну освіту, а також представника служби управління персоналом, які є працівниками органу, в якому утворюється відповідна дисциплінарна комісія.

Суд враховує зауваження позивача, що у даному випадку дисциплінарна комісія була постійно діючою, а не утвореною для розгляду конкретно визначеного дисциплінарного провадження, однак зазначає, що зазначене порушення не вплинуло на суть спору. Крім того, Протоколом №1 засідання дисциплінарної комісії виключено ОСОБА_2 зі складу комісії (як особу яка має потенційний конфлікт інтересів), обрано голову дисциплінарної комісії, секретаря дисциплінарної комісії.

До складу комісії входили особа, яка має юридичну освіту та є керівником позивача, а також представник служби управління персоналом, які є працівниками органу, в якому утворюється відповідна дисциплінарна комісія.

Стосовно можливості дисциплінарного провадження у разі відсторонення від роботи суд зазначає, що нормами Закону України "Про державну службу" не передбачено заборону на проведення дисциплінарного провадження щодо відстороненого державного службовця від роботи у зв`язку з непідтвердженням профілактичного щеплення проти СOVID-19 та ненаданням медичного висновку про наявність протипоказань до вакцинації. Наказ про відсторонення ОСОБА_1 від роботи станом на дату прийняття судом рішення не скасовано. Водночас, суд вважає, що відсторонення відповідача у даному випадку не вплинуло на права ОСОБА_1 в частині надання пояснень, присутності на засіданнях комісії, можливості ознайомлення з матеріалами дисциплінарного провадження тощо.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 20.05.2019 (справа № 417/3668/17).

Отже, у ході судового розгляду справи відповідачем не доведено порушення позивачем правил етичної поведінки державних службовців, як могли б бути підставою для застосування до нього дисциплінарного стягнення у вигляді попередження про неповну службову відповідність. Притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності за наказом від 01.04.2022 №1-С здійснено відповідачем без достатніх підстав і з порушенням установленого порядку накладення дисциплінарних стягнень на державних службовців, а сам наказ є протиправним і підлягає скасуванню. Відтак в цій частині позов слід задовольнити.

Водночас, в частині визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області по притягненню до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 необхідно відмовити, оскільки права позивача порушені саме прийняттям оскаржуваного наказу.

Щодо позовної вимоги про стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 50000,00 грн моральної шкоди, заподіяної незаконними діями Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно частини другої статті 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Частиною п`ятою статті 21 КАС України, вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір; інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Згідно частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи вказані вимоги КАС України, позивач повинен довести, що внаслідок визнаного судом протиправним наказу відповідача йому заподіяно моральну шкоду, яка в даному випадку, згідно частини другої статті 23 Цивільного кодексу України, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї, у приниженні її честі та гідності.

Прийняття протиправних рішень щодо особи завжди викликає негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. Доказами, які дозволять суду встановити наявність моральної шкоди, її характер та обсяг, в даному випадку можуть бути, зокрема, довідки з медичних установ, виписки з історії хвороби, чеки за оплату медичної допомоги та придбання ліків, тощо.

Вимоги про відшкодування моральної шкоди позивачем пов`язуються із визнаним судом протиправним наказом стосовно нього, який було прийнято відповідачем.

Проте, слід вказати, що позивачем не зазначено, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди та якими доказами підтверджується завдання моральної шкоди визнаним судом протиправним наказом, не зазначено та не обґрунтовано характер, обсяг, глибину та тривалість його моральних страждань, в чому виразились неповага до особистості ОСОБА_1 , його честі та гідності, не справедливого та нешанобливого ставлення з боку керівників, колег, про які він зазначає в позовній заяві. Також не наведено доводів щодо наявності причинного зв`язку між моральною шкодою та протиправним наказом відповідача, що є предметом оскарження у цій справі.

Надані позивачем медичні документи не підтверджують погіршення стану здоров`я позивача саме після та внаслідок прийняття наказу, визнаного судом протиправним.

Таким чином, враховуючи те, що позивачем не надано доказів, які прямо чи опосередковано підтверджують заподіяння йому моральної шкоди внаслідок прийняття відповідачем наказу, визнаного судом протиправним, в задоволенні позову щодо стягнення моральної шкоди належить відмовити.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (частина друга статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень та дій і докази, надані стороною позивача, суд приходить до переконання, що позов належить задовольнити частково.

Щодо клопотання про направлення рішення суду до Національного агентства України з питань державної служби та до Пенсійного фонду України для відповідного реагування та недопущення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області порушень законодавства в подальшому та притягнення винних осіб у порушенні законодавства про державну службу до відповідальності суд зазначає, що не вбачає підстав для направлення рішення суду, оскільки належним захистом прав позивача є саме скасування наказу, яким порушено його права.

Щодо клопотання про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області подати до суду протягом 10 днів звіт про виконання судового рішення суд вказує, що встановити заходи судового контролю можливо за рішенням суду, що носить зобов"язальний характер. В цій справі рішення зобов"язального характеру не має, позивач у позовних вимогах також не просив зобов"язати відповідача вчиняти будь-які дії. Тому у встановленні засобів судового контролю суд відмовляє.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 рнокпп НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул.Соборності 66 м.Полтава ) про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування наказу, стягнення моральної шкоди - задовольнити частково.

Наказ Головного управління Пенсійного фонду в Полтавській області від 01 квітня 2022 року № 1-С "Про попередження про неповну службову відповідність ОСОБА_1 " - визнати протиправним та скасувати.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, а також з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених підпунктом 15.5 підпункту 15 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 21 червня 2022 року.

Суддя І.С. Шевяков