Справа № 160/3347/21
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2022-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2022 року Справа № 160/3347/21

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Конєвої С.О.

при секретарі судового засідання Грунт Ю.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської обласної прокуратури про визнання протиправним та скасування наказу №136к від 05.02.2021р., поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку, -

ВСТАНОВИВ:

05.03.2021р. ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Дніпропетровської обласної прокуратури і просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ керівника Дніпропетровської обласної прокуратури №136к від 05.02.2021р. вчинений на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі №160/5964/20 від 12.10.2020р. та ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі №160/5964/20 від 20.10.2020р. в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, що поширює свою діяльність на Дніпропетровську область, управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, що поширює свою діяльність на Дніпропетровську область, та слідчих регіональної прокуратури, прокуратури Дніпропетровської області та органах прокуратури з 15.05.2020 року;

- поновити позивача в Дніпропетровській обласній прокуратурі на рівнозначній посаді прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, що поширює свою діяльність на Дніпропетровську область, управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, що поширює свою діяльність на Дніпропетровську область, та слідчих регіональної прокуратури, прокуратури Дніпропетровської області, відповідно до штатного розпису Дніпропетровської обласної прокуратури;

- стягнути з відповідача на користь позивача не отриманий середній заробіток з 13.10.2020р. по 05.02.2021р., тобто по день фактичного поновлення на посаді.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що за оспорюваним наказом його було поновлено на посаді в органах прокуратури Дніпропетровської області на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.10.2020р. у справі №160/5964/20, однак, позивач вважає його таким, що прийнятий з порушенням чинного законодавства, у тому числі і п.9 ч.2 ст.129 Конституції України, оскільки фактично судове рішення відповідачем виконано не було, тому вважає його необґрунтованим і протиправним посилаючись на те, що за спірним наказом його було поновлено на посаді в прокуратурі Дніпропетровської області, проте, на момент його прийняття 05.02.2021р. ні такої посади за штатом, ні такого органу як прокуратура Дніпропетровської області не існувало, вказаний орган було перейменовано у Дніпропетровську обласну прокуратуру згідно з наказом №410 від 03.09.2020р., яка, згідно з наказом №414, розпочала свою роботу з 11.09.2020р. та за вищенаведеним судовим рішенням позивача було поновлено на посаді саме у Дніпропетровській обласній прокуратурі, що, на думку позивача, свідчить про те, що відповідачем згадане судове рішення не було виконано умисно та в порушення ст.129-1 Конституції України, ст.ст.14,370 Кодексу адміністративного судочинства України внаслідок чого відповідачем допущено порушення конституційних трудових прав позивача. Також і, з метою ефективного захисту його порушеного права, позивач просить поновити його на рівнозначній посаді в Дніпропетровській обласній прокуратурі відповідно до її штатного розпису згідно до вимог ст. 13 Конвенції. Окрім того, позивач і просить стягнути з відповідача на його користь не отриманий середній заробіток за період з 13.10.2020р. по 05.02.2021р., який йому не був нарахований та виплачений, що підтверджено листом відповідача від 22.02.2021р. за №27-101 вих.21, та є порушенням його права на володіння цим майном, передбачене ст.1 Першого протоколу до Конвенції та вимог ч.3 ст.81 Закону України «Про прокуратуру» (а.с.127-137 том 1).

Ухвалою суду від 15.03.2021р. було відмовлено у відкритті провадження у даній адміністративній справі з підстав того, що судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється не шляхом подання окремого адміністративного позову, а у межах адміністративної справи, яка була розглянута адміністративним судом, шляхом подання відповідної заяви у спосіб та у порядку, встановленому ч.1 ст.383 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.55-56 том 1).

Постановою Верховного Суду від 29.11.2021р. у цій справі було скасовано вищезазначену ухвалу суду та справу направлено до Дніпропетровського окружного адміністративного суду для продовження її розгляду з посиланням на те, що предмет спору у цій справі щодо визнання протиправним та скасування наказу про поновлення на посаді відрізняється від предмету спору у справі №160/5964/20, яким є визнання протиправним та скасування наказу про звільнення з посади, при цьому, оцінка неправомірності застосування адміністративним судом приписів ч.1 ст.383 Кодексу адміністративного судочинства України у вказаній постанові взагалі не наведена (а.с.110-119 том 1).

На виконання вимог висновків вищенаведеної постанови Верховного Суду, які є обов`язковими для адміністративного суду, ухвалою суду від 21.03.2022р. було відкрито провадження у даній адміністративній справі за правилами загального позовного провадження, призначене підготовче засідання, а також зобов`язано, зокрема, відповідача протягом 15 календарних днів після отримання цієї ухвали надати суду відзив на позов та докази в обґрунтування відзиву з дотриманням вимог ст.ст. 162, 175 Кодексу адміністративного судочинства України; надати докази того, що станом на 05.02.2021р. позивач був поновлений на посаді, з якої його звільнено та докази існування цієї посади за штатним розписом станом на 05.02.2021р., виходячи з вимог ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.154-155 том 1).

Зазначена ухвала суду було отримана відповідачем засобами електронного зв`язку 21.03.2022р., а згідно поштового повідомлення 06.04.2022р. (а.с.158, 180 том 1).

У вищенаведений встановлений судом строк відповідач вимоги ухвали суду від 21.03.2022р. не виконав, станом на 20.05.2022р., а також упродовж всього часу проведення підготовчого засідання з 21.03.2022р. по 20.05.2022р. відзиву на позов не надав, про поважність причин не подання відзиву суд не повідомив, у підготовчому засіданні представник відповідача відзиву на позов також не надала та не змогла пояснити та повідомити про причини його не надання суду.

За приписами ч.6 ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у разі не надання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Також і у відповідності до вимог ч.2 ст.175 наведеного Кодексу, передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

За викладених обставин, враховуючи строки вирішення спору, встановлені ст.193 Кодексу адміністративного судочинства України, які спливають 01.07.2022р., не подання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вважає за можливе розглянути дану справу без відзиву на позов за наявними у справі матеріалами з урахуванням наведених вище вимог ч.6 ст.162, ч.2 ст.175 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвалою суду від 20.05.2022р. у цій справі за участю учасників справи адміністративним судом було проведено підготовче засідання за наслідками якого було закрито підготовче провадження у цій справі та призначено її до судового розгляду по суті в судовому засіданні на 20.06.2022р. про що сторони були повідомлені під розписки особисто (а.с.242-243 том 1).

У подальшому, через перебування судді Конєвої С.О. у щорічній відпустці з 20.06.2022р. по 30.06.2022р. згідно довідки відділу управління персоналом адміністративного суду №68 від 06.06.2022р., судовий розгляд даної справи було перенесено на 01.07.2022р. (а.с.244-247 том 1).

Про дату, час та місце судового розгляду даної справи 01.07.2022р. учасники справи були повідомлені належним чином 07.06.2022р., 08.06.2022р. та 10.06.2022р., що підтверджується наявними в матеріалах справи електронними повідомленнями, телефонограмами та довідкою секретаря судового засідання, складеною у порядку, встановленому ч.3 ст.129 Кодексу адміністративного судочинства України. (а.с.248-250 том 1, а.с.1-3 том 2).

У судове засідання 01.07.2022р. учасники справи не з`явилися.

Якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні ч.9 ст.205 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи наведене, належне повідомлення учасників справи про дату, час та місце судового розгляду справи, строки вирішення спору, встановлені ст.193 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності учасників справи за наявними у справі матеріалами, з урахуванням вимог ч.6 ст.162, ч.2 ст.175 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому, судом враховується і те, що Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022р. «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку із військовою агресією РФ проти України, в Україні введено воєнний стан із 05 годин 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у подальшому, дію воєнного стану було продовжено до 24.08.2022р.

Статтею 64 Конституції України визначено, що в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені, зокрема, ст.55 цієї Конституції.

Згідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

У відповідності до вимог ст.10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження, зокрема, судів та органів прокуратури України.

Аналіз вказаних вищенаведених норм свідчить про те, що у період воєнного стану, суди та органи прокуратури України повинні здійснювати свої повноваження у відповідності до вимог Конституції України, припинення їх діяльності є неприпустимим.

З огляду на викладене, з метою збереження життя та здоров`я учасників процесу в умовах воєнного стану, неможливість забезпечити безпеку учасників справи безпосередньо у судовому засіданні через відсутність бомбосховища у приміщенні суду, суд приходить до висновку про необхідність здійснення своїх повноважень як судом, так і органами прокуратури України, а відповідно, можливість проведення даного судового засідання станом на 01.07.2022р. у місті Дніпрі без участі учасників справи за наявними у справі документами (у письмовому провадженні) без встановлення, при цьому, наявності чи відсутності причин поважності чи неповажності неявки даних учасників справи, з урахуванням вищенаведених обставин та враховуючи, що судом було забезпечено можливість надання сторонами письмових доказів та письмових пояснень з метою об`єктивного та всебічного вирішення спору у даній справі.

Згідно ч.4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Із наявних в матеріалах справи копій документів судом встановлені наступні обставини у даній справі.

Громадянин України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходив публічну службу у органах прокуратури Дніпропетровської області на різних посадах та згідно наказу №406к від 30.04.2020р. був звільнений з посади прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, що поширює свою діяльність на Дніпропетровську область, управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, що поширює свою діяльність на Дніпропетровську область, та слідчих регіональної прокуратури, прокуратури Дніпропетровської області та органів прокуратури на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» з 14.05.2020р., що підтверджується матеріалами справи та відомостями, відображеними у копії трудової книжки позивача (а.с.139-148 том 1).

Позивачем вищевказаний наказ про його звільнення з посади був оскаржений в судовому порядку.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.10.2020р. у справі №160/5964/20 адміністративний позов ОСОБА_1 до Дніпропетровської обласної прокуратури про визнання протиправним та скасування наказу про його звільнення та поновлення на посаді було задоволено частково, визнано протиправним та скасовано наказ про звільнення позивача із займаної посади, поновлено на посаді, з якої його було звільнено у Дніпропетровській обласній прокуратурі та органів прокуратури, або на рівнозначній посаді в органах прокуратури України з 15.05.2020р., що підтверджується змістом копії наведеного судового рішення (а.с.41-54 том 1).

Зазначене судове рішення було залишено без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 20.01.2021р. та, відповідно, набрало законної сили 20.01.2021р. (а.с.223-233 том 1).

На виконання вказаного вище рішення суду, Дніпропетровською обласною прокуратурою 05.02.2021р. був прийнятий наказ за №136к за змістом якого вбачається, що прокуратурою був скасований наказ про звільнення позивача із займаної посади, а також поновлено позивача на посаді прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, що поширює свою діяльність на Дніпропетровську область, управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, що поширює свою діяльність на Дніпропетровську область, та слідчих регіональної прокуратури, прокуратури Дніпропетровської області та органах прокуратури з 15.05.2020 року, що підтверджується змістом його копії наявної у справі (а.с.148-149 том 1).

Позивач не погоджується із вищенаведеним наказом про його поновлення на зазначеній посаді, просить визнати його протиправним та скасувати через те, що на момент його прийняття ні такої посади, на якій позивача було поновлено за оспорюваним наказом, ні такого органу як прокуратура Дніпропетровської області не існувало, її було перейменовано у Дніпропетровську обласну прокуратуру, у якій позивача і було поновлено на посаді за судовим рішенням у справі №160/5964/20, тому позивач вважає, що згадане судове рішення відповідачем виконано не було, а він підлягає поновленню в Дніпропетровській обласній прокуратурі на рівнозначній посаді відповідно до штатного розпису Дніпропетровської обласної прокуратури.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, перевіривши доводи та давши їм належну правову оцінку, проаналізувавши норми чинного законодавства України, оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для задоволення позовних вимог позивача частково в частині визнання протиправним та скасування наказу відповідача №136к від 05.02.2021р. щодо поновлення позивача на посаді, а щодо позовних вимог позивача про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 13.10.2020р. по 05.02.2021р. слід відмовити, виходячи з наступного.

У відповідності до вимог ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначений Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Порядок і спосіб вирішення процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень в адміністративних справах врегульовані статтями 370 - 383 розділу ІУ Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, зокрема, частиною 1 ст.383 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що особа-позивач, на користь якого ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Аналіз вказаних процесуальних норм свідчить про те, що у разі незгоди особи-позивача із виконанням суб`єктом владних повноважень-відповідачем судового рішення, ухваленого на його користь, наведеними процесуальними нормами законодавець встановив відповідний порядок і спосіб вирішення питань, пов`язаних із виконанням такого судового рішення, у тому числі і шляхом звернення особи-позивача до суду із заявою про визнання протиправним рішення, вчиненого відповідачем на виконання такого судового рішення, тобто, у межах розглянутої адміністративним судом адміністративної справи про поновлення позивача на посаді, що є одним із способів судового контролю за виконанням такого судового рішення.

При цьому, перевірка адміністративним судом виконання/не виконання відповідачем суб`єктом владних повноважень судового рішення у іншій адміністративній справі (фактично судовий контроль за виконанням судового рішення, прийнятого у іншій адміністративній справі) не передбачена шляхом подання окремого адміністративного позову за наведеними приписами згідно ч.2 ст.2 Кодексу.

Так, як встановлено судом із матеріалів справи, на виконання вимог рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.10.2020р. у справі №160/5964/20, суб`єктом владних повноважень-відповідачем було прийнято наказ №136к від 05.02.2021р. за яким позивача було поновлено на посаді прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, що поширює свою діяльність на Дніпропетровську область, управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, що поширює свою діяльність на Дніпропетровську область, та слідчих регіональної прокуратури, прокуратури Дніпропетровської області та органах прокуратури з 15.05.2020 року(а.с.148-149 том 1).

Таким чином, вказаний наказ №136к від 05.02.2021р. був прийнятий на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.10.2020р. у справі №160/5964/20, а відповідно, незгода позивача із виконанням даного судового рішення повинна бути перевірена адміністративним судом за заявою позивача у порядку судового контролю за виконанням вказаного судового рішення у межах розглянутої вище вказаної справи та у порядку і у спосіб, встановлений ч.1 ст.383 розділу ІУ Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, у ході судового розгляду цієї справи, судом було встановлено, що особа-позивач скористався своїм правом на подання відповідної заяви у порядку та у спосіб, встановлений ст.383 Кодексу адміністративного судочинства України, таку заяву подав до суду у справі №160/5964//20 04.06.2021р., що підтверджується листом адміністративного суду від 07.06.2021р. за №160/5964/20, копія якого роздрукована судом із електронної системи «Діловодство спеціалізованого суду» (а.с.8 том 2).

При цьому, зі змісту наведеного листа Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.06.2021р. за №160/5964/20 вбачається, що за поданою заявою в порядку ч.1 ст.383 Кодексу адміністративного судочинства України від 04.06.2021р. позивач просив суд визнати протиправним і скасувати наказ №136к від 05.02.2021р. про поновлення його на посаді, тобто, скористався одним із способів судового контролю за виконанням судового рішення у справі №160/5964/20, а також і подав окремий адміністративний позов по визнання протиправним та скасування вказаного оспорюваного наказу №136к від 05.02.2021р. у цій справі №160/3347/21.

Разом з тим, не перевіривши вищенаведені обставини та не давши їм належної правової оцінки, Верховний Суд у своїй постанові від 29.11.2021р. у цій справі дійшов висновків про те, що наказ №136к від 05.02.2021р. про поновлення на посаді, прийнятий на виконання судового рішення у іншій адміністративній справі, підлягає розгляду у порядку окремо поданого позивачем адміністративного позову без врахування та без надання оцінки приписам ч.1 ст.383 Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином, оскільки висновки Верховного Суду для адміністративного суду є обов`язковими до виконання, враховуючи те, що позивачем подано заяву про визнання протиправним та скасування наказу №136к від 05.02.2021р. про поновлення його на посаді у порядку та у спосіб, встановлений ч.1 ст.383 Кодексу адміністративного судочинства України у межах адміністративної справи №160/5964/20 04.06.2021р., враховуючи те, що визнання протиправним та скасування наказу №136к від 05.02.2021р. є також і предметом спору у даній справі №160/3347/21, дотримуючись висновків, викладених у постанові Верховного Суду та розглядаючи даний спір за правилами окремо поданого позивачем адміністративного позову, адміністративним судом у межах цієї справи не надається оцінка правомірності виконання (невиконання) судового рішення у справі №160/5964/20, оскільки така правова оцінка має здійснюватися у порядку судового контролю за виконанням судового рішення при розгляді заяви позивача, поданої 04.06.2021р. у порядку, встановленому ч.1 ст.383 Кодексу адміністративного судочинства України саме у межах розгляду справи №160/5964/20.

В той же час, адміністративний суд, виходячи із завдань адміністративного судочинства у межах поданого даного адміністративного позову, з урахуванням вищенаведених висновків Верховного Суду, має повноваження перевірити чи прийняте рішення суб`єкта владних повноважень (наказ №136к від 05.02.2021р. у оспорюваній частині) у спосіб та у порядку, що визначені Конституцією та законами України, а також з дотриманням критеріїв, встановлених у ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Правові відносини щодо проходження публічної служби в органах прокуратури регулюються спеціальним законодавством, яким є Закон України «Про прокуратуру», а в частині, в якій відносини не врегульовані спеціальним законодавством, діють загальні норми трудового законодавства, які визначені Кодексом законів про працю України (далі КзпП України).

Так, положеннями ст.235 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Як встановлено судом із наявних в матеріалах справи документів, станом на момент виникнення спірних правовідносин 05.02.2021р. (дата прийняття оспорюваного наказу №136к) позивача було поновлено на посаді у Дніпропетровській обласній прокуратурі, або на рівнозначній посаді у органах прокуратури України згідно рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.10.2020р. у справі №160/5964/20, яке було залишено без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 20.01.2021р. та, відповідно, набрало законної сили 20.01.2021р., що підтверджується змістом наведених копій судових рішень, наявних в матеріалах справи (а.с.41-54, 223-233 том 1).

При цьому, із аналізу змісту рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.10.2020р. у справі №160/5964/20, яке станом на 05.02.2021р. (дата прийняття оспорюваного наказу) набрало законної сили, судом було встановлено, що позивача було поновлено на посаді прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, що поширює свою діяльність на Дніпропетровську область, управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, що поширює свою діяльність на Дніпропетровську область, та слідчих регіональної Дніпропетровської обласної прокуратури та органів прокуратури, або на рівнозначну посаду в органах прокуратури України з 15.05.2020 року (а.с.41-54 том 1).

На виконання вищенаведеного судового рішення у справі №160/5964/20 відповідачем був прийнятий наказу №136к від 05.02.2021р., зі змісту якого видно, що відповідачем за цим наказом позивача було поновлено на посаді прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, що поширює свою діяльність на Дніпропетровську область, управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, що поширює свою діяльність на Дніпропетровську область, та слідчих регіональної прокуратури, прокуратури Дніпропетровської області та органах прокуратури з 15.05.2020 року (а.с.148-149 том 1).

Тобто, наведені вище обставини свідчать про те, що позивача відповідачем за оспорюваним наказом фактично було поновлено на посаді не у Дніпропетровській обласній прокуратурі (як зазначено у судовому рішенні), а у прокуратурі Дніпропетровської області.

В той же час, як встановлено судом із наданих учасниками справи копій документів, станом на 05.02.2021р. такого органу як прокуратура Дніпропетровської області (у якому було поновлено позивача за оспорюваним наказом) не існувало, а його було перейменовано у Дніпропетровську обласну прокуратуру, яка розпочала свою роботу з 11.09.2020р. згідно наказів Генерального прокурора від 03.09.2020р. №410 та від 08.09.2020р. №414, що підтверджено змістом їх копій, наявних у справі (а.с.176-178 том 1).

Окрім того, і зі змісту копії Штатного розпису апарату Дніпропетровської обласної прокуратури на 01.01.2021р. вбачається, що посада прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, що поширює свою діяльність на Дніпропетровську область, управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, що поширює свою діяльність на Дніпропетровську область, та слідчих регіональної прокуратури, прокуратури Дніпропетровської області, на якій позивача було поновлено за оспорюваним наказом №136к від 05.02.2021р. у згаданому Штатному розпису була відсутня (а.с.164-166 том 1).

Також факт відсутності вищенаведеної посади у Штатному розписі апарату Дніпропетровської обласної прокуратури підтверджено і самим відповідачем у його листі від 22.02.2021р. за №27-101 вих.-21 (а.с.150-151,163 том 1).

Наведені встановлені судом факти у ході судового розгляду справи відповідачем як суб`єктом владних повноважень жодними належними, допустимими та достатніми доказами не спростовані у порушення вимог ст.ст.72-76, ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України.

Також на момент розгляду даної справи станом на 01.07.2022р. доказів скасування наказу №136к від 05.02.2021р. у оспорюваній частині відповідачем не надано.

Таким чином, враховуючи проаналізовані вище встановлені судом обставини у даній справі та надані докази із нормами вищенаведеного чинного трудового законодавства у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідачем 05.02.2021р. прийнятий оспорюваний наказ №136к в частині поновлення позивача на посаді, якої станом на 05.02.2021р. згідно Штатного розпису апарату Дніпропетровської обласної прокуратури не існувало та у органі (у прокуратурі Дніпропетровської області), якого також не існувало, що підтверджено самим відповідачем у його листі від 22.02.2021р. за №27-101 вих.-21 та відомостями, наведеними у Штатному розпису Дніпропетровської обласної прокуратури (а.с.150-151,163, 164-166 том 1), які не спростовані жодними іншими доказами, а отже, вказаний оспорюваний наказ у наведеній частині є протиправним та підлягає скасуванню у судовому порядку.

У відповідності до ч.1 та ч.4 ст.73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проте, відповідачем відзиву на позов на вимогу суду у ході судового розгляду даної справи надано не було, а також і не було доведено належними і допустимими доказами правомірність прийняття оспорюваного наказу з урахуванням встановлених судом обставин у даній справі, досліджених судом доказів, а також аналізу наведених вище норм чинного законодавства, які відповідачем не спростовані.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням вищенаведеного, перевіривши, за критеріями, визначеними у ч.2 ст.2 наведеного Кодексу, обставини щодо правомірності прийняття відповідачем як суб`єктом владних повноважень оспорюваного наказу в частині поновлення позивача у органі (прокуратурі Дніпропетровської області) та на посаді, якої за штатним розписом Дніпропетровської обласної прокуратури станом на 05.02.2021р. не існувало, суд приходить до висновку, що наведений наказ у оспорюваній частині відповідачем прийнятий не у спосіб, що передбачений Конституцією та законів України, не обґрунтовано, без врахування та без дотримання усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), тому є таким, що порушує права та інтереси позивача, у зв`язку із чим підлягає визнанню судом протиправним та скасуванню.

В той же час, позовні вимоги позивача в частині стягнення з Дніпропетровської обласної прокуратури на користь позивача середнього заробітку за період з 13.10.2020р. по 05.02.2021р., задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

За приписами ч.2 ст.235 КЗпП України встановлено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Так, як свідчить зміст уже проаналізованого рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.10.2020р. у справі №160/5964/20, позивача було поновлено на посаді, з якої його було звільнено, у прокуратурі Дніпропетровської області, або на рівнозначній посаді в органах прокуратури України, а також стягнуто на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 15.05.2020р. по 12.10.2020р. у розмірі 117556,40 грн. (а.с.41-54 том 1).

Проте, вищезазначене судове рішення у справі №160/5964/20 було скасовано в частині задоволених позовних вимог позивача, у задоволенні позову позивачеві про поновлення його на посаді та стягнення середнього заробітку за згаданий у ньому період було відмовлено, що підтверджується змістом постанови Верховного Суду від 19.05.2022р. у справі №160/5964/20 (а.с.9-26 том 2).

Вказана наведена постанова Верховного Суду від 19.05.2022р. у справі №160/5964//20 набрала законної сили 19.05.2022р.

У відповідності до вимог ст.129-1 Конституції України судове рішення, є обов`язковим до виконання.

Також і згідно до ч.2 ст.14 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

У відповідності до приписів ч.4 ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду, зокрема, в адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що, оскільки позивачеві було відмовлено у задоволенні позову про поновлення його на посаді та у стягненні середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 15.05.2020р. по 12.10.2020р. згідно постанови Верховного Суду від 19.05.2022р. у справі №160/5964/20, що набрала законної сили, а відповідно, будь-які обґрунтовані підстави для задоволення позову позивача в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, у тому числі і за період з 13.10.2020р. по 05.02.2021р., що є предметом спору у цій справі, у адміністративного суду відсутні виходячи з наведених встановлених судом обставин станом на 01.07.2022р. та приписів ч.4 ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України, ст.129-1 Конституції України.

Що стосується позовних вимог позивача про поновлення його в Дніпропетровській обласній прокуратурі на рівнозначній посаді прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, що поширює свою діяльність на Дніпропетровську область, управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, що поширює свою діяльність на Дніпропетровську область, та слідчих регіональної прокуратури, прокуратури Дніпропетровської області, відповідно до штатного розпису Дніпропетровської обласної прокуратури, то ці позовні вимоги позивача підлягають закриттю, виходячи з наступного.

Приписами п.4 ч.1 ст.238 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд закриває провадження у справі, якщо є такі, що набрали законної сили постанова чи ухвала про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет спору і з тих самих підстав.

Так, станом на момент виникнення спірних відносин 05.02.2021р. судом зі змісту рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.10.2020р. у справі № 160/5964/20 за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської обласної прокуратури про поновлення позивача на посаді, яке було залишено без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 20.01.2021р., що набрало законної сили 20.01.2021р., було встановлено, що позивача відповідачем було поновлено на посаді прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, що поширює свою діяльність на Дніпропетровську область, управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, що поширює свою діяльність на Дніпропетровську область, та слідчих регіональної Дніпропетровської обласної прокуратури та органів прокуратури, або на рівнозначну посаду в органах прокуратури України з 15.05.2020 року (а.с.41-54, 223-233 том 1).

В той же час, станом на момент розгляду даної справи (01.07.2022р.) вищенаведене судове рішення у справі №160/5964/20 скасовано в частині задоволених позовних вимог, у позові позивачеві, у тому числі в частині позовних вимог щодо поновлення його на посаді було відмовлено згідно змісту постанови Верховного Суду від 19.05.2022р. у справі №160/5964/20, дана постанова суду набрала законної сили 19.05.2022р. (а.с.9-26 том 2).

Отже, із аналізу змісту вищенаведених судових рішень, зокрема, і постанови Верховного Суду, у тому числі і щодо позовних вимог позивача про поновлення його на посаді в Дніпропетровській обласній прокуратурі, або на рівнозначній посаді в органах прокуратури України, які були предметом спору та вирішені адміністративним судом у справі №160/5964/20, суд приходить до висновку, що станом на 01.07.2022р. існує постанова Верховного Суду, що набрала законної сили, між тими ж сторонами, про той же предмет та з тих самих підстав (поновлення на посаді в органах прокуратури), у зв`язку із чим у наведеній частині позовних вимог позивача, адміністративне провадження підлягає закриттю, виходячи з вимог п.4 ч.1 ст.238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Приймаючи до уваги все вищевикладене, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до ч.3 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

В той же час, судом не встановлено, а позивачем не надано жодних доказів про понесення ним будь-яких судових витрат при розгляді даної адміністративної справи, тому суд приходить до висновку, що підстави для їх розподілу у вищенаведеному порядку у адміністративного суду відсутні.

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 78, 94, 122, 132, 139, 193, 205, п.4 ч.1 ст.238, 241-246, 250, 251 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Дніпропетровської обласної прокуратури про визнання протиправним та скасування наказу №136к від 05.02.2021р., поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Дніпропетровської обласної прокуратури №136к від 05.02.2021р. в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, що поширює свою діяльність на Дніпропетровську область, управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, що поширює свою діяльність на Дніпропетровську область, та слідчих регіональної прокуратури, прокуратури Дніпропетровської області та органах прокуратури з 15.05.2020 року.

В частині позовних вимог про поновлення позивача на рівнозначній посаді у Дніпропетровській обласній прокуратурі відповідно до штатного розпису Дніпропетровської обласної прокуратури провадження у адміністративній справі закрити.

У решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення відповідно до вимог статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.О. Конєва