Справа № 320/8674/21
Суддя: Єгорова Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2022-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/8674/21 Суддя (судді) першої інстанції: Кушнова А.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2022 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Єгорової Н.М.,

суддів - Федотова І.В., Чаку Є.В.,

при секретарі - Поляновській О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Офісу Генерального прокурора, яким з урахуванням заяв про зміну позовних вимог просив:

- визнати бездіяльність суб`єкта владних повноважень - Офісу Генерального прокурора, яка полягає у відмові здійснити виплату недоотриманої частини заробітної плати за період з 01 липня 2015 року по 18 листопада 2019 року включно - протиправною;

- стягнути із суб`єкта владних повноважень - Офісу Генерального прокурора на користь позивача - ОСОБА_1 шкоду у вигляді недоотриманої частини заробітної плати за період з 01 липня 2015 року по 18 листопада 2019 року включно в сумі 4 238 260,01 грн., недоотриману компенсацію за невикористані дні відпустки в сумі 24 2913,09 грн., а загалом 4 481 173,10 грн.;

- стягнути з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 100 000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди;

- зобов`язати Офіс Генерального прокурора надати до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в м. Києві відкориговані розрахункові листи по заробітній платі позивача із зазначенням сум грошових коштів для нарахування та здійснення йому виплат на період тимчасової втрати працездатності за період з березня по червень 2019 року.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2021 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора залишено без розгляду.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу, а справу направити на продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначив, що рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи.

Додатково зазначив, що звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати яка йому належить не обмежується будь-яким строком, а тому оскільки строк для звернення до адміністративного суду порушений не був, то підстави для звернення до суду з заявою про поновлення цього строку та надання доказів поважності причин пропуску - відсутні.

У межах встановленого судом строку відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи в судовому засіданні 25 січня 2022 року Київським окружним адміністративним судом виявлено факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду після відкриття провадження в адміністративній справі, у зв`язку з чим ухвалою від 25 січня 2022 року позовну заяву залишено без руху та встановлено п`ятиденний строк з дня отримання (вручення) повного тексту ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позову, протягом якого позивачу слід було надати суду заяву про поновлення строку звернення до суду та докази поважності причин пропуску такого строку.

Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 25 січня 2022 року про залишення позовної заяви без руху направлено позивачу засобами електронного зв`язку на електронну адресу позивача, зазначену у позовній заяві.

Оскільки станом на 16 лютого 2022 року позивачем вимоги ухвали суду від 25 січня 2022 року про залишення позовної заяви без руху не виконано, недоліки, зазначені в ухвалі суду, не усунуто, будь-яких клопотань про продовження строку про усунення недоліків позовної заяви позивачем до суду не надано ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 16 лютого 2022 року позов ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора залишено без розгляду.

Залишаючи позов без розгляду суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено місячний строк звернення до суду, який розпочався з дня оприлюднення Конституційним Судом України рішення від 26 березня 2020 року №6-р/2020.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 5 ст. 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Відповідно до ч. 3 ст. 123 КАС України у разі, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Статтею 233 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) встановлено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки (ч. 1).

У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком (ч. 2).

Предметом цього спору є стягнення матеріальної шкоди у вигляді неотриманої частини заробітної плати, яка мала бути нарахована позивачу у 2015-2019 роках, під час його роботи в органах прокуратури впродовж дії п. 26 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України, які визнані неконституційними рішенням Конституційного Суду України від 26 березня 2020 року №6-р/2020.

Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що про порушення свого права позивач дізналася, або повинен був дізнатися 27 березня 2020 року, після ухвалення Конституційним Судом України вказаного рішення у справі №6-р/2020.

При цьому, суд наголошував на тому, що предметом спору у цій справі є відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної законом, який визнаний неконституційним, а не стягнення з роботодавця на користь позивача заробітної плати через порушення законодавства про оплату праці. Тож норми ч. 2 ст. 233 КЗпП України до спірних правовідносин не застосовуються.

Апелянт посилається на те, що у спірних правовідносинах підлягає застосуванню ч. 2 ст. 233 КзпП України, якою передбачено, що у справах про стягнення заробітної плати строк звернення до суду не застосовується.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити про те, що спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений ч. 5 ст. 122 КАС України.

Водночас вказані положення КАС України не містять норми, які б регулювали порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці.

Частиною 1 ст. 233 КЗпП України, яка регулює строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів, встановлено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

При цьому, ч. 2 ст. 233 КЗпП України встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Отже, право на заробітну плату не обмежується будь-яким строком щодо судового захисту і такий висновок прямо випливає з указаної норми.

Позовні вимоги ОСОБА_1 стосуються стягнення належної йому заробітної плати, які, відповідно до ст. 233 КЗпП України, не обмежуються будь-яким строком звернення до суду.

Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду від 29 жовтня 2020 року у справі № 280/729/19, від 28 жовтня 2021 року в справі № 580/1489/21, від 03 лютого 2022 року у справі № 580/1938/21 і колегія суддів не вбачає підстав для відступу від неї.

З огляду на наведене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про застосування до спірних правовідносин строку звернення до суду, встановленого ч. 5 ст. 122 КАС України.

Відповідно до ч. 3 ст. 312 КАС України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

За змістом ч. 1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки судом першої інстанції порушено норми процесуального права, вказане призвело до неправильного вирішення справи, що є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 240, 242-244, 250, 308, 311, 312, 315, 320, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2022 року - скасувати.

Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Н.М. Єгорова

Судді І.В. Федотов

Є.В. Чаку

Повний текст постанови складено "29" червня 2022 року.