Справа № 260/990/22
Суддя: Луцович М.М.
Дата ухвалення: 2022-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

17 червня 2022 року м. Ужгород№ 260/990/22
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Луцович М.М.

при секретарі судових засідань Полянич В.І.

та осіб, що беруть участь у справі:

позивача - не з`явився;

представника відповідача - Калинич А.І.;

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Великоберезнянської селищної ради Ужгородського району Закарпатської області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовом до Великоберезнянської селищної ради Ужгородського району Закарпатської області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 13.09.2021 року позивач подав всі необхідні документи до Великоберезнянської селищної ради Ужгородського району Закарпатської області для надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність в межах норм безоплатної приватизації для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 0,14 га (14 соток) із земель запасу, яка розташована в АДРЕСА_1 . 14.12.2021 року позивач отримав лист від Великоберезнянської селищної ради, згідно якого було повідомлено, що на XVI сесії VIII скликання від 07 грудня 2021 року Великоберезнянської селищної ради Ужгородського району Закарпатської області, згідно голосування - проект рішення не було підтримано 2/3 від загального складу депутатів ради. Інших підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою відповідачем не зазначено. Крім того, позивач вказує, що жодного остаточного рішення за результатом розгляду питання щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність в межах норм безоплатної приватизації для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 0,14 га (14 соток) із земель запасу, яка розташована в АДРЕСА_1 . Наливайка - відповідачем не прийнято, оскільки ні позитивного ні негативного рішення відповідно до вимог Земельного кодексу України прийнято не було. Враховуючи викладене позивач просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Позивач у судове засідання не з`явився, однак надіслав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову в повному обсязі з мотивів викладених у відзиві, вказавши на те, що відповідачем розгляд заявки позивача щодо відведення земельної ділянки у власність було проведено в межах чинного законодавства. Так, на засіданні сесії селищної ради, розглядався проект рішення «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого Селянського господарства гр. ОСОБА_1 », саме такий, який за підсумками засідання постійної комісії з питань земельних відносин, природокористування, планування території, будівництва, архітектури, охорони пам`яток, історичного середовища та благоустрою було рекомендовано розглядати на засіданні сесії. Відповідно до розгляду питання під порядковим номером 34, згідно протоколу від 22.11.2021 року № 10, було рекомендовано задовольнити заяву позивача, а саме надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. Однак, згідно протоколу голосування чергового засідання XVI сесії VIII скликання від 07.12.2021 року «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо, відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства гр. ОСОБА_1 » вбачається, що зазначений проект рішення був підтриманий 13 депутатами, а відтак він не отримав належної кількості голосів депутатів від загального складу ради, а саме 15. З огляду на викладене представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що позивач подав до відповідача заяву про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність в межах норм безоплатної приватизації для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 0, 14 га (14 соток) із земель запасу, яка розташована в АДРЕСА_1 . Наливайка, до якої позивачем додано: копію паспорта, довідку про присвоєння ідентифікаційного номера, викопіювання із публічної кадастрової карти (картографічний матеріал), на якому вказано місце розташування бажаної земельної ділянки та її орієнтовна площа, копію посвідчення учасника бойових дій (а.с. 9).

Однак, у відповідь на заяву позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність в межах норм безоплатної приватизації для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 0, 14 га (14 соток) із земель запасу, яка розташована в АДРЕСА_1 . Наливайка - відповідач листом від 14.12.2021 року за №Б-340/02-30 повідомив, що на XVI сесії VIII скликання від 07.12.2021 року Великоберезнянської селищної ради Ужгородського району Закарпатської області згідно голосування за проект рішення позивача не було підтримано 2/3 від загального складу депутатів ради (а.с. 8).

З огляду на зазначений лист відповідача вбачається, що єдиною підставою не надання позивачеві дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність в межах норм безоплатної приватизації для ведення особистого селянського господарства було те, що проект рішення позивача не було підтримано 2/3 депутатів від загального складу ради. Жодних інших підстав для не надання позивачеві дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність в межах норм безоплатної приватизації для ведення особистого селянського господарства - відповідачем не зазначено.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України): у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ст. 118 Земельного кодексу України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Згідно ч. 4 ст. 118 Земельного кодексу України відповідний орган місцевого самоврядування або орган виконавчої влади в місячний термін розглядає клопотання і надає дозвіл підприємствам, установам та організаціям на розробку проекту землеустрою щодо приватизації земель.

Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею (ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України).

Відповідно до ч. 7 ст. 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Дана норма кореспондується зі змістом абз. 1 ч.3 ст.123 ЗК України, якою визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

З огляду на вказані норми права, суд дійшов висновку, що Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 Земельного кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 27 лютого 2018 року в справі № 545/808/17 та від 24 квітня 2018 року № 814/1961/17, від 13 листопада 2019 року у справі № 803/1244/16.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Вищенаведені норми передбачають два альтернативні варіанти правомірної поведінки органу, у разі звернення до нього особи з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою: а) надати дозвіл; б) надати мотивовану відмову у наданні дозволу.

Натомість, як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, відповідачем за результатом розгляду заяви позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність в межах норм безоплатної приватизації для ведення особистого селянського господарства не було прийнято жодного рішення по суті поданої заяви, а саме: не було надано дозволу і не було надано мотивованої відмови у наданні такого дозволу.

Згідно п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Тобто, способом волевиявлення ради, яка здійснює право власності від імені відповідної територіальної громади, з регулювання земельних відносин, є прийняття рішення сесією.

Частинами першою і другою статті 59 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні передбачено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Таким чином, суд констатує, що відповідачем не було прийнято жодного з рішень визначених ч. 7 ст. 118 ЗК України, а саме: не надано дозвіл позивачеві на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а також, не надано мотивованої відмови у наданні такого дозволу.

Окрім того, суд констатує, що ч. 7 ст. 118 ЗК України містить виключний перелік підстав відмови у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. Однак, таких підстав лист відповідача від 14.12.2021 року №Б-340/02-03 не містить.

Таким чином, суд приходить висновку, про наявність протиправної бездіяльності відповідача, яка полягає у не прийнятті рішення за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 13 вересня 2021 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, площею 0,1400 га для ведення особистого селянського господарства.

Засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. Так, при розгляді справи було б неприйнятно враховувати право на ефективний засіб захисту, а саме, запобігання порушенню або припиненню порушення з боку суб`єкта владних повноважень, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права, без його практичного застосування.

Зокрема, такого висновку дотримується також й Європейський суд з прав людини у справі East/West Alliance Limited проти України від 23.01.2014 року (Заява № 19336/04, рішення набуло статусу остаточного від 02.06.2014 року).

Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що з метою захисту прав та свобод позивача слід зобов`язати Великоберезнянську селищну раду повторно з урахуванням висновків суду, розглянути заяву ОСОБА_1 від 13 вересня 2021 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, площею 0,1400 га для ведення особистого селянського господарства, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 та за результатом розгляду такої заяви прийняти, відповідно до вимог Земельного кодексу України рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою або про відмову у наданні такого дозволу.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

У відповідності до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 КАС України.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, з огляду на вищевикладені обставини та беручи до уваги надані сторонами докази по справі, враховуючи приписи ч. 2 ст. 77 КАС України, в силу яких в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача слід стягнути суму сплаченого судового збору у розмірі 992,40 грн.

Керуючись ст. 241, ч. 3 ст. 243, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Великоберезнянської селищної ради Ужгородського району Закарпатської області (вул. Шевченка, буд. 12,смт. Великий Березний,Великоберезнянський район, Закарпатська область,89000, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

2. Визнати протиправною бездіяльність Великоберезнянської селищної ради, яка полягає у не прийнятті рішення за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 13 вересня 2021 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, площею 0,1400 га для ведення особистого селянського господарства.

3. Зобов`язати Великоберезнянську селищну раду повторно з урахуванням висновків суду, розглянути заяву ОСОБА_1 від 13 вересня 2021 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, площею 0,1400 га для ведення особистого селянського господарства, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 та за результатом розгляду такої заяви прийняти, відповідно до вимог Земельного кодексу України рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою або про відмову у наданні такого дозволу.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Великоберезнянської селищної ради Ужгородського району Закарпатської області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 992,40 (дев`ятсот дев`яносто дві гривні 40 копійок) грн.

5. Рішення суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду в строки визначені ст. 295 КАС України. Рішення суду набирає законної сили в порядку визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

СуддяМ.М. Луцович

Відповідно до ч. 3 ст. 243 КАС України рішення суду у повному обсязі складено та підписано 28.06.2022 року, у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному.