Справа № 420/23442/21
Суддя: Зуєва Л.Є.
Дата ухвалення: 2022-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2022 р.м.ОдесаСправа № 420/23442/21
Головуючий в 1 інстанції: Білостоцький О.В.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді Зуєвої Л.Є.,

суддів: Коваля М.П., Кравченка К.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Роздільнянської міської ради Одеської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та просив визнати протиправним та скасувати рішення Роздільнянської міської ради Одеської області №1439-VII «Про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Роздільнянської міської територіальної громади Буцинівський старостинський округ (за межами населеного пункту)»;

- зобов`язати Роздільнянську міську раду Одеської області затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_1 із земель сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства (код КВЦПЗ 01.03), яка розташована за межами населеного пункту на території Роздільнянської міської ради (Буцинівської сільської ради) Роздільнянського району Одеської області, кадастровий номер: :01:002:0269 та передати у власність зазначену земельну ділянку ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

В обґрунтування позову зазначалось, що рішенням Роздільнянської міської ради Одеської області №1439-VII позивачу було відмовлено у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Роздільнянської міської територіальної громади, Буцинівський старостинський округ (за межами населеного пункту)», у зв`язку з відсутністю дозволу Роздільнянської міської ради Одеської області на розробку проекту землеустрою даної земельної ділянки, однак позивач не погоджується із зазначеним рішенням та вважає його протиправним, у зв`язку з його не відповідністю вимогам чинного законодавства.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2022 року, ухвалене в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у м. Одеса у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням, ОСОБА_1 надав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Доводами апеляційної скарги зазначено, про непогодження з висновками суду першої інстанції про необхідність розробити технічну документацію замість проекту із землеустрою, оскільки технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок розробляється за умови, коли цільове призначення земельної ділянки не змінюється, однак в даному випадку цільове призначення земельної ділянки, на яку розроблено позивачем проект землеустрою, було змінено з «Землі запасу» на «Землі сільськогосподарського призначення». При цьому, суд першої інстанції не дослідив законність підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу в якому зазначається, що предмет спору є законодавчою проблемою, оскільки міська рада не може затвердити розроблений позивачем проект землеустрою без попереднього дозволу на його розроблення, через зміну положень ч.7 ст.118 ЗК України з 27.05.2021 р.

Відповідно до ч. 8 ст. 262 КАС України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо: оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Згідно з ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, 26.02.2021 року ОСОБА_1 звернувся до Роздільнянської міської ради Одеської області із заявою про надання йому дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства площею до 2,0 га, що розташована на території Роздільнянської територіальної громади (Буцинівської сільської ради) Роздільнянського р-ну, Одеської обл., кадастровий номер: :01:002:0238.

Разом із заявою позивачем було подано: копію паспорта громадянина України, копію ідентифікаційного коду, графічний матеріал.

Водночас відповідачем у місячний строк будь-якого рішення про надання дозволу або відмову у наданні такого дозволу прийнято не було.

У зв`язку із вищезазначеним позивач 07.04.2021 року самостійно замовив розроблення проекту землеустрою без надання дозволу Роздільнянської територіальної громади.

При цьому 07.04.2021 року між ОСОБА_1 та Приватним підприємством «Форас-Ленд» було укладено Договір №625-ПЗ/21, відповідно до якого виконавець в особі ПП «Форас-Ленд» зобов`язується надати з дотриманням вимог законодавства послуги з виконання проектно-вишукувальних робіт з розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок в кількості 1 шт. для ведення особистого селянського господарства (код КВЦЗП 01.03).

10.04.2021 року позивач направив до Роздільнянської територіальної громади повідомлення, в якому зазначив про замовлення розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання відповідного дозволу.

03.09.2021 року ОСОБА_1 звернувся до Роздільнянської територіальної громади із заявою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства кадастровий номер: :01:002:0269 та передачу вказаної земельної ділянки йому у власність.

Разом з тим, 22.09.2021 року рішенням Роздільнянської міської ради Одеської області №1439-VII позивачу було відмовлено у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Роздільнянської міської територіальної громади, Буцинівський старостинський округ (за межами населеного пункту), у зв`язку з відсутністю дозволу Роздільнянської міської ради Одеської області на розробку проекту землеустрою даної земельної ділянки.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням відповідача, вважаючи його протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що земельна ділянка :01:002:0238, з якої позивач просив виділити 2 га, вже сформована та є єдиним масивом, перебуває у комунальній власності з цільовим призначенням - землі запасу, категорія землі землі сільськогосподарського призначення, а відтак, з урахуванням встановлених судом обставин, слід дійти висновку, що формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні без зміни їх цільового призначення здійснюється саме за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок, а не за проектом землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, що свідчить про відсутність у відповідача підстав для задоволення клопотання позивача від 03.09.2021 року та одночасно про відсутність у суду підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 щодо зобов`язання відповідача затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Правовідносини у сфері забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель регулюються, зокрема Земельного кодексу України та Законом України «Про землеустрій».

Частинами першою та третьою статті 22 Земельного кодексу України (тут і далі в редакції до внесення змін Законом № 1423-IX від 28.04.2021, які набрали чинності з 27.05.2021) передбачено, що землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Відповідно до п. «б» ч.1 ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Згідно із ч.1, 2 статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Пунктом «в» частини 3 статті 116 Земельного кодексу України визначено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Як передбачено пунктом «б» частини 1 статті 121 Земельного кодексу України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Згідно з ч.4 ст. 122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Відповідно до частини шостої статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Згідно із частиною сьомою статті 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Частиною 8 статті 118 Земельного кодексу України встановлено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Так, відповідно до частини першої статті 186-1 Земельного кодексу України проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності (крім земельних ділянок зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи) підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Частиною 4 статті 186-1 Земельного кодексу України передбачено, що розробник подає на погодження до органу, визначеного в частині першій цієї статті, за місцем розташування земельної ділянки оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а до органів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, - завірені ним копії проекту.

Органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері (частина п`ята статті 186-1 Земельного кодексу України).

Згідно з ч. 6, 8 статті 186-1 Земельного кодексу України підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

У висновку про відмову погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки органами, зазначеними в частинах першій - третій цієї статті, має бути надано вичерпний перелік недоліків проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та розумний строк для усунення таких недоліків (який за письмовим проханням розробника проекту може бути продовжений).

Органами, зазначеними в частинах першій - третій цієї статті, може бути відмовлено у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки лише у разі, якщо не усунено недоліки, на яких було наголошено у попередньому висновку. Не можна відмовити у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з інших причин чи вказати інші недоліки.

Відповідно до пункту 107 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1051 від 17.10.2012 (далі - Порядок №1051), державна реєстрація земельної ділянки здійснюється під час її формування за результатами складення документації із землеустрою після її погодження у встановленому порядку та до прийняття рішення про її затвердження органом державної влади або органом місцевого самоврядування (у разі, коли згідно із законом така документація підлягає затвердженню таким органом) шляхом відкриття Поземельної книги на таку земельну ділянку відповідно до пунктів 49-54 цього Порядку.

За приписами частини 9 статті 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Системний аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку, що законом передбачено певний алгоритм та поетапність процесу безоплатної передачі земельних ділянок державної та комунальної власності у власність громадян, а саме:

1) подання громадянином клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування щодо отримання земельної ділянки у власність;

2) отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (або мотивовану відмову у його наданні);

3) після розроблення проекту землеустрою такий проект погоджується, зокрема з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, у відповідності до приписів статті 186-1 Земельного кодексу України;

4) здійснення державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі;

5) подання громадянином погодженого проекту землеустрою до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, про що, в свою чергу, такий орган у двотижневий строк, зобов`язаний прийняти відповідне рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність або рішення про відмову передання земельної ділянки у власність чи залишення клопотання без розгляду.

При цьому, з вищенаведених норм Земельного кодексу України вбачається, що підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою може бути лише те, що проект землеустрою не погоджено в порядку, встановленому статтею 186-1 Земельного кодексу України, а також відсутність обов`язкової державної експертизи у визначених законом випадках та відомостей щодо державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі.

Жодних інших правових підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою після його погодження в порядку, визначеному статтею 186-1 Земельного кодексу України, норми статті 118 Земельного кодексу України не містять. При цьому, перевірка на відповідність проекту землеустрою вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів має здійснюватися саме на етапі погодження такого проекту.

Вищевикладене узгоджується з висновками, викладеними, зокрема, у постановах Верховного Суду від 30.10.2018 у справі № 820/4852/17 та від 09.11.2021 у справі №580/1494/19.

Колегією суддів встановлено, що 26.02.2021 року ОСОБА_1 звернувся до Роздільнянської міської ради Одеської області із заявою про надання йому дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства площею до 2,0 га, що розташована на території Роздільнянської територіальної громади (Буцинівської сільської ради) Роздільнянського р-ну, Одеської обл., кадастровий номер: :01:002:0238, однак відповідачем у місячний строк будь-якого рішення про надання дозволу або відмову у наданні такого дозволу прийнято не було.

При цьому, згідно ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України в редакції на час звернення з заявою до відповідача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, передбачалось право особи, яка зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування та надати до письмового повідомлення договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

З дотриманням вимог Земельного кодексу України, в редакції яка діяла станом на момент звернення позивача до Роздільнянської міської ради Одеської області, позивач 07.04.2021 року самостійно замовив розроблення проекту землеустрою без надання дозволу Роздільнянської територіальної громади.

При цьому, 07.04.2021 року між ОСОБА_1 та Приватним підприємством «Форас-Ленд» було укладено Договір №625-ПЗ/21 та 10.04.2021 року позивач направив до Роздільнянської територіальної громади повідомлення, в якому зазначив про замовлення розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання відповідного дозволу.

03.09.2021 року ОСОБА_1 звернувся до Роздільнянської територіальної громади із заявою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства кадастровий номер: :01:002:0269 та передачу вказаної земельної ділянки йому у власність.

Разом з тим, 22.09.2021 року рішенням Роздільнянської міської ради Одеської області №1439-VII позивачу було відмовлено у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Роздільнянської міської територіальної громади, Буцинівський старостинський округ (за межами населеного пункту), у зв`язку з відсутністю дозволу Роздільнянської міської ради Одеської області на розробку проекту землеустрою даної земельної ділянки.

Таким чином, підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства слугувала єдина підстава - відсутність дозволу ради на розробку проекту землеустрою даної земельної ділянки.

Однак, приймаючи рішення та відмовляючи в задоволенні позовної заяви, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач повинен був розробити та подати на затвердження технічну документацію із землеустрою, що є відмінною від проекту землеустрою, оскільки земельна ділянка вже є сформованою та є єдиним масивом, перебуває у комунальній власності з цільовим призначенням - землі запасу, категорія землі землі сільськогосподарського призначення.

Колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції помилковими, оскільки такі висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок розробляється за умови, коли цільове призначення земельної ділянки не змінюється, однак з матеріалів справи вбачається, що цільове призначення земельної ділянки, з якої позивач просив виділити йому у власність 2 га, мала цільове призначення 16.00 «Землі запасу», а проект землеустрою, розроблений позивачем, містить вказівку на зміну цільового призначення земельної ділянки із зазначенням коду 01.03 «Для ведення особистого селянського господарства».

При цьому, згідно Наказу Державного комітету України із земельних ресурсів від 23.07.2010 № 548 було затверджено Класифікацію видів цільового призначення земель. Класифікація видів цільового призначення земель (далі - КВЦГІЗ) розроблена відповідно до Земельного кодексу України. Закону України «Про землеустрій» та Положення про Державний комітет України із земельних ресурсів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.03.2008 № 224. КВЦПЗ визначає поділ земель на окремі види цільового призначення земель, які характеризуються власним правовим режимом, екосистемними функціями, типами забудови, типами особливо цінних об`єктів.

Таким чином, з огляду на текстуальний аналіз КВЦПЗ суд вважає, що «Землі запасу» та «Землі сільськогосподарського призначення» є відмінними видами цільового призначення.

«Землі запасу» відносяться до Секції К код 16.00 - це земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам.

«Землі сільськогосподарського призначення» відносяться до Секції А код 01.03 - це землі сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства.

Із вищевикладеного вбачається, що землі запасу можуть включати в собі усі категорії, але такі, що не надані у власність іншим громадянам. Незважаючи на те, що категорія землі у даному випадку не змінюється, однак змінюється цільове призначення земельної ділянки, а саме із земель запасу в землі сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства.

Також, колегія суддів звертає увагу, що Роздільнянською міською радою Одеської області зазначений факт не заперечується, підставою відмови у затвердженні проекту розробленого позивачем землеустрою слугувало лише відсутність дозволу ради на розробку проекту землеустрою даної земельної ділянки.

При цьому, у відзиві на апеляційну скаргу Роздільнянська міська рада Одеської області зазначає, що предмет спору виник у зв`язку із законодавчою проблемою, оскільки міська рада не може затвердити розроблений позивачем проект землеустрою без попереднього дозволу на його розроблення, через зміну положень ч.7 ст.118 ЗК України з 27.05.2021 р.

Таким чином, судова колегія зазначає, що за нормативно-правовим регулюванням на час звернення позивача із клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та на час розроблення проекту землеустрою, обов`язок затвердити протягом двох тижнів проект землеустрою та передати земельну ділянку у відповідача виникав у разі наявності всіх погоджень уповноважених органів відповідно до статті 186-1 Земельного кодексу України.

26.02.2021 року ОСОБА_1 звернувся до Роздільнянської міської ради Одеської області із заявою про надання йому дозволу.

Колегія суддів приймає до уваги, що з моменту звернення позивача року до міської ради із клопотанням про затвердження проекту землеустрою у Закон України "Про землеустрій", Земельного кодексу України та часу, який був потрібен для розроблення проекту, було внесено зміни, зокрема статтю 186-1 Земельного кодексу України виключено на підставі Закону № 1423-IX від 28.04.2021.

Однак, слід звернути увагу на правову позицію викладену у постановах від 19.06.2018 р. по справі № 820/5348/17 та від 25.01.2022 р. по справі №826/17708/14, в яких Верховний Суд зазначив, що розпочатий процес реалізації права, за загальним правилом, повинен бути завершений за чинним на момент початку такого процесу закону (крім випадків, якщо у самому законі не визначений інший порядок), що узгоджується з принципом правової визначеності.

Тобто, у спірних правовідносинах розроблення проекту землеустрою мало місце частково до 27.05.2021р., відтак, даний проект має відповідати нормам, чинним станом на цей період.

Тобто реєстрація державним кадастровим реєстратором земельної ділянки на підставі поданого проекту землеустрою відповідно до ст. ст. 9, 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» свідчить про відповідність проекту землеустрою вимогам законодавства та документації із землеустрою, а відтак, рішення органу місцевого самоврядування про відмову в його затвердженні є безпідставним.

Колегія суддів зазначає, що відповідачем порушено принцип захисту обґрунтованих сподівань (reasonable expectations), який тісно пов`язаний із принципом юридичної визначеності (legal certainty) і є невід`ємним елементом принципу правової держави та верховенства права. Як зазначено у справі Black Clawson Ltd. v. Papierwerke AG, (1975) AC 591 at 638, сприйняття верховенства права як конституційного принципу вимагає того, аби будь-який громадянин, перед тим, як вдатися до певних дій, мав змогу знати заздалегідь, які правові наслідки настануть.

Сутність принципу правової визначеності Європейський суд визначив як забезпечення передбачуваності ситуації та правовідносин у сферах, що регулюються, цей принцип не дозволяє державі посилатись на відсутність певного правового акта, який визначає механізм реалізації прав і свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах.

Як зазначив Європейський суд у справі Yvone van Duyn v. Home Office, принцип правової визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатись на зобов`язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться в законодавчому акті, якій загалом не має автоматичної прямої дії.

Така дія названого принципу пов`язана із іншим принципом - відповідальності держави, який полягає в тому, що держава не може посилатись на власне порушення зобов`язань для запобігання відповідальності.

На державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок ("Лелас проти Хорватії", заява N 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії", заява N 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах ("Онер`їлдіз проти Туреччини", п. 128, та "Беєлер проти Італії", п. 119).

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків ("Лелас проти Хорватії", п. 74).

Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Рисовський проти України» (№29979/04) визнав низку порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції та статті 13 Конвенції у справі, пов`язаній із земельними правовідносинами; в ній також викладено окремі стандарти діяльності суб`єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу «належного урядування».

Принцип «належного урядування», зокрема, передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовний спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливості уникати виконання своїх обов`язків.

Відтак, на підставі викладеного колегія суддів доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача щодо визнання протиправними та скасування рішення Роздільнянської міської ради Одеської області від 22.09.2021 № 1439-VIII «Про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення у власність гр. ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Роздільнянської міської територіальної громади. Буцинівський старостинський округ (за межами населеного пункту)» та зобов`язання затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_1 із земель сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства (код КВЦПЗ 01.03), яка розташована за межами населеного пункту на території Роздільнянської міської ради (Буцинівської сільської ради) Роздільнянського району Одеської області, кадастровий номер: :01:002:0266 та передати у власність зазначену земельну ділянку ОСОБА_1 .

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає нормам законодавства, що регулюють спірні правовідносини, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, тому рішення суду першої інстанції відповідно до ст. 317 КАС України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч.3 ст.272 КАС України судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273-277, 282-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.

Керуючись ст. ст. 262, 263, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2022 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Роздільнянської міської ради Одеської області №1439-VII «Про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Роздільнянської міської територіальної громади Буцинівський старостинський округ (за межами населеного пункту)».

Зобов`язати Роздільнянську міську раду Одеської області затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_1 із земель сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства (код КВЦПЗ 01.03), яка розташована за межами населеного пункту на території Роздільнянської міської ради (Буцинівської сільської ради) Роздільнянського району Одеської області, кадастровий номер: :01:002:0269 та передати у власність зазначену земельну ділянку ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Роздільнянської міської ради Одеської області /67400, Одеська обл., м.Роздільна, вул.Муніципальна, 17, / на користь ОСОБА_1 / АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 / сплачений судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги у загальному розмірі 2270 /дві тисячі двісті сімдесят/ грн.

Відповідно до ст. 325-328 КАС України постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає крім випадків: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Головуюча суддя: Л.Є. Зуєва

Суддя: М.П. Коваль

Суддя: К.В. Кравченко