Справа № 9901/54/21
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2022-06-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

28 червня 2022 року

справа №9901/54/21

адміністративне провадження № П/9901/54/21

Верховний Cуд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді - Ханової Р.Ф.,

суддів: Бившевої Л. І., Гончарової І. А., Олендера І. Я., Хохуляка В. В.,

за участю секретаря судового засідання Статілко Ю. С.,

представника позивача - не з`явився,

представника відповідача - Пантюхової Л. Р. в порядку самопредставництва,

представника Ради національної безпеки і оборони України - не з`явився,

представника Служби безпеки України - не з`явився,

представника Верховної Ради України - Лаптієва А. М. в порядку самопредставництва,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в порядку спрощеного провадження позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ТВ ВИБІР» до Президента України Зеленського Володимира Олександровича, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Рада національної безпеки та оборони України, Служба безпеки України, Верховна Рада України, про визнання протиправним та нечинним Указу Президента України від 2 лютого 2021 року №43/2021 в частині,

УСТАНОВИВ :

3 березня 2021 року до Верховного Суду як суду першої інстанції надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ТВ ВИБІР» до Президента України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Рада національної безпеки та оборони України, Служба безпеки України, Верховна Рада України, про визнання протиправним та нечинним Указу Президента України від 2 лютого 2021 року №43/2021 Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 2 лютого 2021 року «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», а саме пункту 3 додатку №2, відповідно до якого застосовано санкції до позивача - ТОВ «ТВ ВИБІР».

На обґрунтування позову представник позивача зазначає, що Указ видано не на підставі, яка визначена законом. Стаття 3 Закону України «Про санкції» встановлює підстави для застосування санкції, жодна з яких, на переконання позивача, не мала місце в діяльності Товариства або щодо нього. В тексті Указу та Рішенні РНБО відсутні посилання на конкретні обставини, що могли стати підставою для введення санкцій проти Товариства, а також відсутні будь-які інші дані, які б дали змогу позивачу зрозуміти суть порушень, в яких обвинувачується позивач, обставини та докази, які підтверджують існування таких порушень.

Позивач стверджує, що згадана у Рішенні РНБО Постанова ВРУ, а також всі супровідні документи до цього акта (зокрема, пояснювальна записка, висновок профільного комітету Верховної Ради України) також не містять вказівки на обставини будь-яких протиправних дій чи порушень у діяльності Товариства, а також інформації про будь-які докази, які б підтверджували факт існування подібних порушень.

Товариство доводить, що не відноситься до кола суб`єктів, до яких Закон дозволяє застосовувати санкції, а також, що Указом застосовано санкції, які не передбачені Законом України «Про санкції», зокрема, стаття 4 Закону не містить санкції у вигляді «припинення надання послуг з ретрансляції/розповсюдження телепрограм» та містить уточнення, які саме дозволи та ліцензії може бути зупинені або анульовані (пункт 6 частини першої статті 4 Закону). Позивач вважає, що санкції, застосовані Указам, не є передбачуваними та юридично визначеними.

Однією з підстав для скасування Указу позивач вбачає у порушенні процедури прийняття рішення РНБО про застосування санкцій, зокрема, прийняття рішення відбулося без проведення засідання та особистого голосування членами РНБО на ньому, члени РНБО були позбавлені можливості обговорити на засіданні доцільність накладення санкцій, обмінятися думками та задати свої питання.

Верховний Суд ухвалою від 9 березня 2021 року відкрив провадження в цій справі та призначив справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Цією ухвалою суд залучив до участі у справі Раду національної безпеки і оборони України, Службу безпеки України, Верховну Раду України у якості третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні відповідача.

24 березня 2021 року на адресу Верховного Суду від Президента надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову.

Відповідач у відзиві на позовну заяву посилається на положення статей 19, 102, 106, 107 Конституції України, статтю 3, пункт перший частини першої статті 4, частини першу, четверту статті 10 Закону України «Про Раду національної безпеки і оборони України», статей 1, 3, 5 Закону України «Про санкції», і зазначає, що санкції до позивача застосовано РНБО за результатами розгляду пропозицій СБУ та ВРУ. РНБО було розглянуто та підтримано відповідні пропозиції щодо застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів, зокрема до позивача, про що прийнято відповідне рішення РНБО. У подальшому, після надходження в установленому порядку на ім`я Глави держави відповідних матеріалів (Рішення з додатками, проекту Указу № 43 та пояснювальної записки до нього), Президент України в межах реалізації вказаних вище приписів законодавства видав Указ № 43, яким увів у дію рішення РНБО.

За позицією відповідача, вищевикладене підтверджує той факт, що оскаржуваний Указ № 43 прийнято на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією і законами України.

Відповідач доводить, що застосування санкцій до позивача рішенням РНБО, введеним у дію оскаржуваним Указом Президента України, ґрунтується на принципах пропорційності, відповідності меті та ефективності, а також здійснено у зв`язку з наявністю достатніх підстав, визначених статтею 3 Закону України «Про санкції».

Треті особи - СБУ, ВРУ надали письмові пояснення. Від РНБО надійшли пояснення, в яких цей орган зауважує на відсутності у нього адміністративної процесуальної правосуб`єктності.

19 травня 2022 року суд направив учасникам справи повістки про виклик на судове засідання 13 червня 2022 року об 11:30.

13 червня 2022 року розгляд справи відкладено на 28 червня 2022 року о 12:30.

13 червня 2022 року і 28 червня 2022 року у судове засідання представник позивача не з`явився, представник відповідача та представник Верховної Ради України заявили усні клопотання про залишення адміністративного позову без розгляду на підставі частини п`ятої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши ці клопотання, Суд дійшов висновку, що вони підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно з частиною першою статті 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період дії воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Національного банку України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, судів, органів прокуратури, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, розвідувальних органів та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність.

Отже, навіть в умовах воєнного стану конституційне право людини на судовий захист не може бути обмеженим, внаслідок чого суди продовжують відправляти правосуддя.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Статтею 131 цього Кодексу визначено учасники судового процесу зобов`язані під час провадження у справі повідомляти суд про зміну місця проживання (перебування, знаходження), роботи, служби. У разі неповідомлення про зміну адреси повістка надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку в порядку, визначеному статтею 129 цього Кодексу, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Учасники справи, свідки, експерти, спеціалісти, перекладачі, які не можуть з поважних причин прибути до суду, зобов`язані завчасно повідомити про це суд.

В розумінні Кодексу адміністративного судочинства України позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду.

Частиною п`ятої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду, якщо неявка перешкоджає розгляду справи. Якщо відповідач наполягає на розгляді справи по суті, справа розглядається на підставі наявних у ній доказів. До позивача, який не є суб`єктом владних повноважень, положення цієї частини застосовуються лише у разі повторної неявки.

Відповідно до частини третьої статті 126 Кодексу адміністративного судочинства України повістка повинна бути вручена не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, крім випадку, коли повістка вручається безпосередньо в суді.

Згідно з частиною десятою статті 126 Кодексу адміністративного судочинства України вручення повістки представнику учасника справи вважається також врученням повістки і цій особі.

Розписку про одержання повістки (повістку у разі неможливості вручити її адресату чи відмови адресата її одержати) належить негайно повернути до адміністративного суду. У разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином (частина одинадцята статті 126 Кодексу адміністративного судочинства України).

19 травня 2022 року Верховний Суд направив на адреси учасників справи повістки про виклик в судове засідання, яке відбудеться 13 червня 2022 року об 11:30, зокрема, й на адресу Товариства вул. Дегтярівська, 21-Г, м. Київ, 04119, однак конверт, адресований позивачу, повернувся до Верховного Суду з підстави «адресат відсутній за вказаною адресою» (том 5, а. с. 100).

В подальшому повістка про виклик в судове засідання на 28 червня 2022 року о 12:20 направлена позивачу за зазначеною вище адресою, однак повернута до Верховного Суду з підстави «адресат відсутній за вказаною адресою» (том 5, а. с. 152).

Позивач не повідомляв Суд про зміну адреси перебування, судові повістки направлені судом за останньою відомою адресою Товариства, а отже вважаються врученими, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться.

До суду від позивача не надходило заяв та клопотань про поважність причин щодо неможливості прибуття в судове засідання або про розгляд справи за його відсутності, Суд вжив всі можливі від нього заходи щодо належного повідомлення позивача про час, місце та дату судового засідання.

Також усі учасники справи повідомлені про дату, час та місце судового засідання засобами електронного зв`язку шляхом надсилання повістки на адреси електронної пошти.

Суд вважає, що неявка представника позивача перешкоджає розгляду справи, оскільки позбавляє суд можливості встановити всі обставини справи, необхідні для вирішення спору.

Будучи ініціатором судового розгляду справи позивач в першу чергу має активно, не зловживаючи, використовувати власні процесуальні права, тобто здійснювати їх з метою, з якою такі права були надані. При цьому, визначальними процесуальними обов`язками позивача є забезпечення представництва власних інтересів при розгляді адміністративної справи, дотримання процесуальних строків.

Пунктом 4 частини першої статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо позивач не прибув (повторно не прибув, якщо він не є суб`єктом владних повноважень) у підготовче засідання чи у судове засідання без поважних причин або не повідомив про причини неявки, якщо від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності.

З огляду на неприбуття представника позивача в судове засідання повторно, неповідомлення про причини неприбуття до суду повторно, за умови неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, Суд дійшов висновку, що даний адміністративний позов підлягає залишенню без розгляду.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, зокрема, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв`язку з повторним неприбуттям).

Враховуючи зазначене, судовий збір не підлягає поверненню.

Керуючись статтями 2, 22, 126, 194, 205, 240, 248, 255, 262, 266, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд,

УХВАЛИВ:

Залишити без розгляду позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ТВ ВИБІР» до Президента України Зеленського Володимира Олександровича, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Рада національної безпеки та оборони України, Служба безпеки України, Верховна Рада України, про визнання протиправним та нечинним Указу Президента України від 2 лютого 2021 року №43/2021 в частині.

Ухвала може бути оскаржена до Великої Палати Верховного Суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її прийняття та набирає законної сили після її перегляду в апеляційному порядку або після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Ухвала складена та підписана 28 червня 2022 року.

Головуючий Р. Ф. Ханова

Судді Л. І. Бившева

І. А. Гончарова

І. Я. Олендер

В. В. Хохуляк