Справа № 120/14328/21-а
Суддя: Граб Л.С.
Дата ухвалення: 2022-06-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/14328/21-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції -Богонос М.Б.

Суддя-доповідач - Граб Л.С.

28 червня 2022 року м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Граб Л.С.

суддів: Сторчака В. Ю. Смілянця Е. С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 09 березня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2021 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Державної казначейської служби України, в якому просила:

-визнати протиправною бездіяльність Державної казначейської служби України, допущену нею при розгляді заяви ОСОБА_1 від 11.03.2021, у якій остання просила здійснити на її користь безспірне списання коштів державного бюджету на виконання постанови Вінницького апеляційного суду від 18.02.2021 у справі № 127/17085/20;

-зобов`язати Державну казначейську службу України подати Міністерству фінансів України пропозиції щодо необхідності внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України" або виділення коштів з резервного фонду Державного бюджету для виконання постанови Вінницького апеляційного суду від 18.02.2021 у справі № 127/17085/20.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 09 березня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, апелянт посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для розгляду справи, невідповідність висновків обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення правового спору.

За правилами п.3 ч.1 ст.311 КАС України, розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що постановою Вінницького апеляційного суду від 18.02.2021 у справі № 127/17085/20 стягнуто за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 2000,00 грн. на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу за складання відзиву на апеляційну скаргу шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України.

11.03.2021 позивачем подано до Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області (далі ГУ ДКСУ у Вінницькій області, Управління) заяву з доданим до неї виконавчим листом у справі № 127/17085/20, у якій на підставі ст.3 Закону України "Про виконавче провадження" та п.п. 2, 6, 35, 36 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 року № 845 (далі Порядок № 845) остання просила здійснити на її користь безспірне списання коштів державного бюджету на виконання постанови Вінницького апеляційного суду від 18.02.2021 у справі № 127/17085/20.

ГУ ДКСУ у Вінницькій області надіслано заяву ОСОБА_1 із додатками до Державної казначейської служби України, яка отримана відповідачем 22.03.2021.

03.09.2021 позивачем направлено на адресу Державної казначейської служби України (далі ДКСУ, Казначейство) заяву, у якій вказано про направлення на адресу ГУ ДКСУ у Вінницькій області заяви від 11.03.2021 з виконавчим листом. Крім того заявниця просила повідомити:

1) коли і яку конкретно заяву було отримано Казначейством;

2) коли і які конкретно дії було вчинено Казначейством на виконання вказаних у заявах рішень з посиланням на дати та номери справ;

3) коли і які конкретно суми на виконання яких саме рішень було перераховано Казначейством на вказаний у заяві рахунок;

4) які конкретно причини перешкоджали вчасно перерахувати всі стягнуті на користь позивачки кошти.

За наслідками розгляду вказаної заяви, відповідач листом № 5-11-11/20423 від 04.10.2021 повідомив ОСОБА_1 про те, що у Казначействі за бюджетною програмою 3504030 "Відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, відшкодування громадянинові вартості конфіскованого та безхазяйного майна стягнутого в дохід держави, відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади. їх посадових і службових осіб" обліковується, зокрема, з 22.03.2021 виконавчий лист Вінницького апеляційного суду від 18.02.2021 у справі № 127/17085/20 про стягнення за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 2000,00 грн на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу за складання відзиву на апеляційну скаргу шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України. Також зазначено, що на сьогодні у Казначействі за бюджетною програмою обліковується не виконаних виконавчих документів на загальну суму 77,61 млн. грн, які надійшли та зареєстровані раніше виконавчого листа Вінницького апеляційного суду від 18.02.2021 у справі № 127/17085/20. Питання щодо перерахування коштів за виконавчим листом по справі № 127/17085/20 буде розглядатися Казначейством в порядку черговості та в межах відкритих асигнувань після виконання виконавчих документів, що надійшли раніше вищевказаного виконавчого листа.

На переконання позивача, відповідачем на виконання судового рішення у справі № 127/17085/20 не виконано вимог п.39 Порядку №845, що свідчить про протиправну бездіяльність останнього.

Вищезазначене слугувало підставою для звернення ОСОБА_1 до суду з даним позовом.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції дійшов висновку про необгрунтованість позовних вимог та відсутність правових підстав для їх задоволення.

Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

За змістом частини першої статті 1 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" від 05.06.2012 №4901-VІ (далі Закон №4901-VІ) цей Закон встановлює гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України "Про виконавче провадження", та особливості їх виконання.

У частині першій статті 2 Закону №4901-VІ закріплено, що держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство); юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства.

За приписами частин першої, другої статті 3 Закону №4901-VІ виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень-за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України "Про виконавче провадження", із заявою про виконання рішення суду.

Відносини з приводу виконання судових актів адміністративними органами системи Державної казначейської служби України регламентовані, зокрема, ч.2 ст.6 Закону України "Про виконавче провадження" та ст. 25 Бюджетного кодексу України, згідно з якою Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Частиною 2 статті 6 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VІІІ (із змінами) передбачено, що рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

В свою чергу, ст. 25 Бюджетного кодексу України визначено, що Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Відповідний механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення врегульований Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 р. № 845 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 30 січня 2013 р. № 45) (далі- Порядок № 845).

Так, пунктом 2 Порядку № 845 передбачено, що виконавчі документи-це оформлені в установленому порядку виконавчі листи судів та накази господарських судів, видані на виконання рішень про стягнення коштів, а також інші документи, визначені Законом України "Про виконавче провадження".

Згідно з п. 3 Порядку № 845, виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Зміст зазначеного пункту кореспондується із положеннями абз.2 пп.1.п.9 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України.

Пунктом 6 Порядку № 845 передбачено, що у разі прийняття рішення про стягнення коштів стягувач подає органові Казначейства в установлений зазначеним органом спосіб:

заяву про виконання такого рішення із зазначенням реквізитів банківського рахунка (у разі наявності - довідку банку), назви банку, його МФО та коду ЄДРПОУ, номера рахунка (поточний, транзитний, картковий), прізвища, імені, по батькові (повне найменування - для юридичної особи) власника рахунка, на який слід перерахувати кошти, або даних для пересилання коштів через підприємства поштового зв`язку, що здійснюється за рахунок стягувана (прізвище, ім`я, по батькові адресата, його поштова адреса (найменування вулиці, номер будинку, квартири, найменування населеного пункту, поштовий індекс), реквізити банківського рахунка поштового відділення); оригінал виконавчого документа; судові рішення про стягнення коштів (у разі наявності); оригінал або копію розрахункового документа (платіжного доручення, квитанції тощо), який підтверджує перерахування коштів до відповідного бюджету (у судових рішеннях про стягнення коштів з відповідного бюджету).

До заяви можуть додаватися інші документи, які містять відомості, що сприятимуть виконанню рішення про стягнення коштів (довідки та листи органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, або органів місцевого самоврядування, рішення органів досудового розслідування та прокуратури тощо).

Згідно із п.п. 2 п. 35 Порядку № 845, Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації): шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень.

У разі здійснення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 35 цього Порядку стягувачі подають документи, зазначені у пункті 6 цього Порядку, до органу Казначейства за місцезнаходженням органу державної влади, внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності якого заподіяно шкоду.

Орган Казначейства повідомляє зазначеному органу протягом п`яти робочих днів після надходження документів про їх надходження (п. 36 Порядку № 845).

Пунктом 37 Порядку № 845 передбачено, що орган прокуратури та орган державної влади, зазначені у пункті 36 цього Порядку, подають протягом 15 робочих днів органові Казначейства документи (відомості), що можуть бути підставою для зупинення безспірного списання коштів державного бюджету і їх перерахування на рахунок стягувана.

Після закінчення такого строку орган Казначейства надсилає протягом п`яти робочих днів до Казначейства зазначені документи (відомості).

Для забезпечення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 35 цього Порядку в Казначействі відкривається в установленому порядку відповідний рахунок.

При цьому, згідно п. 38 Порядку №845 для забезпечення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 35 цього Порядку в Казначействі відкривається в установленому порядку відповідний рахунок.

Безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Казначейством за рахунок і в межах бюджетних призначень, передбачених у державному бюджеті на зазначену мету.

За правилами п. 39 Порядку №845 у разі коли для здійснення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 35 цього Порядку необхідні додаткові кошти понад обсяг відповідних бюджетних призначень, Казначейство подає протягом одного місяця з дня надходження виконавчих документів Мінфіну пропозиції щодо необхідності внесення змін до закону про Державний бюджет України або виділення коштів з резервного фонду державного бюджету на зазначену мету.

Казначейство відкладає безспірне списання коштів державного бюджету та поновлює його з дати набрання чинності законом про внесення змін до закону про Державний бюджет України або рішенням про виділення коштів з резервного фонду державного бюджету.

Казначейство зберігає виконавчі документи до виконання їх у повному обсязі.

Як з`ясовано колегією суддів, виконавчий лист у справі №127/17085/20 надійшов до Казначейства 22.03.2021, зареєстрований за № 08-9733 та знаходиться на виконанні за бюджетною програмою КПКВК 3504030 з 22.03.2021.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» на виконання рішень за бюджетною програмою КПКВК 3504030 передбачено 150,00 млн. грн.

На виконання вимог пункту 39 Порядку № 845 ДКС України листами від 12.04.2021 № 5-05-1-05/7746, від 13.05.2021 № 5-05-1-05/9761, від 10.06.2021 № 5-05-1-05/11841, від 07.07.2021 № 5-05-1-05/13625, від 10.08.2021 № 5-05-1-05/16513, від 06.09.2021 № 5-05-1-05/18417, від 06.10.2021 № 5-05-1-05/20584, від 04.11.2021 № 5-05-1-05/22805, від 06.12.2021 № 5-05-1-05/25607 подано до Міністерства фінансів України пропозиції щодо збільшення бюджетних призначень за КПКВК 3504030.

При цьому, як вбачається зі змісту наявного в матеріалах справи листа Казначейства від 04.10.2021 № 5-11-11/20423, вперше відповідач з листом в якому просив розглянути питання щодо передбачення у державному бюджеті видатків для виконання судових рішень, звернувся до Міністерства фінансів 19.02.2021.

Вказане, у свою чергу, свідчить, що ще на початку 2021 року відповідачем було ініційовано перед Мінфіном України питання щодо виділення додаткових коштів шляхом внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» з метою забезпечення виконання рішень судів.

На листи Казначейства щодо збільшення видатків на виконання бюджетної програми КПКВК 3504030 Міністерством фінансів України надало відповідь, у якій зазначено, що питання збільшення бюджетних призначень Казначейству для виконання судових рішень може бути розглянуто у разі внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік та виходячи з можливостей дохідної частини державного бюджету.

У постанові від 11.02.2020 року у справі №826/18029/16 Верховний Суд підкреслив, що при виконанні рішень суду, за якими боржником є держава, Державна казначейська служба України обмежена відповідними бюджетними призначеннями державного органу та коштами, передбаченими програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Якщо таких коштів недостатнього, Державна казначейська служба України зобов`язана звернутися до Міністерства фінансів України з пропозиціями щодо внесення змін до закону про Державний бюджет України; при цьому Казначейство відкладає безспірне списання коштів і поновлює його після того, як такі зміни будуть внесені.

У такому аспекті, перед тим як констатувати факт протиправної бездіяльності Державної казначейської служби України у правовідносинах, які виникають у зв`язку з виконанням судових рішень, за якими боржником є державний орган, потрібно з`ясувати, чи вжило Казначейство в межах своїх повноважень усі залежні від нього дії (ухвалило рішення), спрямовані на те, щоб сплатити кошти за судовим рішенням, а також чи були для цього об`єктивні підстави та можливості.

Під протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень необхідно розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) в неприйнятті рішення чи в нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного/несвоєчасного виконання обов`язкових дій/ухвалення рішень або невиконання їх узагалі. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків.

Як було зазначено вище, судове рішення, яке набрало законної сили, підлягає виконанню. Разом з цим, у контексті встановлених у цій справі обставин, необхідно зауважити, що сам факт невиплати позивачу коштів за судовим рішенням, боржником за яким є держава, без з`ясування усіх обставин, які зумовили таку ситуацію, не є достатньою підставою вважати, що Державна казначейська служба України допустила протиправну бездіяльність.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом також у постановах від 30.09.2019 року у справі № 820/287/18 та від 06.11.2019 року у справі № 803/1449/16.

Отже, зважаючи на те, що у 2021 році не були виділені кошти для виконання судових рішень, а відповідач на виконання вимог п. 39 Порядку №845 звертався до Мінфіну України із пропозицією щодо внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» з метою виконання рішень судів в указаній категорії справ, колегія суддів вважає, що в даному випадку неперерахування коштів стягувачу відбулося не через протиправні дії або бездіяльність Казначейства, а через відсутність таких на відповідному рахунку, а також у зв`язку з наявністю сформованої черги, в якій перебуває на виконанні значна кількість виконавчих документів та передбаченими у Законах про Державний бюджет України обмеженими асигнуваннями для погашення наявної заборгованості за поданими судовими рішеннями.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не надано доказів порушення відповідачем її прав шляхом безпідставного затягування виконання судового рішення у справі №127/17085/20, оскільки, як встановлено судом, Казначейством вживаються всі передбачені законодавством заходи щодо його виконання із дотриманням принципу черговості.

При цьому, колегія суддів вважає необгрунтованими доводи ОСОБА_1 в тій частині, що відповідач мав би надати докази на підтвердження того, що ним вжиті заходи на виконання конкретно рішення у справі №127/17085/20, оскільки закон не містить обов`язку для органів Державного казначейства звертатися до Міністерства фінансів України з пропозиціями щодо внесення змін до Закону про Державний бюджет України, кожен раз після надходження на виконання чергового судового рішення.

Варто звернути увагу і на те, відповідач після надходження виконавчого листа у справі №127/17085/20 неодноразово звертався до Міністерства з такими пропозиціями.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 09 березня 2022 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Граб Л.С.

Судді Сторчак В. Ю. Смілянець Е. С.