Справа № 380/2988/22
Суддя: Ланкевич Андрій Зіновійович
Дата ухвалення: 2022-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/2988/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2022 року

Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Ланкевича А.З., розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до 7 прикордонного Карпатського загону (Військова частина НОМЕР_2) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,-

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся з позовною заявою, в якій просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з 27.05.2021 року по 28.12.2021 року;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з 27.05.2021 року до дня фактичного розрахунку 28.12.2021 року.

Посилається на те, що наказом начальника Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 18.01.2021 року №13-ОС підполковника ОСОБА_1 (НОМЕР_3), старшого офіцера сектору з питань взаємодії із засобами масової інформації, звільненого відповідно до підп.«а» п.2 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з військової служби у запас, виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення 20.01.2021 року. При виключенні зі списків особового складу частини відповідач не виплатив позивачу у повному обсязі грошову компенсацію за неотримане речове майно. Лише 28.05.2022 року позивачу було здійснено зарахування на банківський рахунок в сумі 37029,61 грн з призначенням платежу: «грошове забезпечення - компенсація за речове майно». Не погоджуючись із розміром компенсації, позивач звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити дії. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 14.06.2021 року у справі №380/2754/21, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.11.2021 року, позов ОСОБА_1 до Львівського прикордонного загону (військової частини НОМЕР_2) задоволено повністю. 29.12.2021 року 7 прикордонним Карпатським загоном (Військова частина НОМЕР_2), на виконання вищезазначеного судового рішення від 14.06.2021 року у справі №380/2754/21, виплачено грошову компенсацію за речове майно в сумі 43804,52 грн. Поряд з тим, вказав, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 28.09.2021 року у справі №380/8904/21, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.02.2022 року, позов ОСОБА_1 до Львівського прикордонного загону (військова частина НОМЕР_2) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії задоволено частково, зокрема, зобов`язано Львівський прикордонний загін (військова частина НОМЕР_2) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені за період з 21.01.2021 року по 27.05.2021 року у сумі 36355,41 грн. Отже, за період з 28.05.2021 року по день фактичного розрахунку (29.12.2021 року) відповідач зобов`язаний нарахувати та виплатити позивачу середнє грошове забезпечення за раніше неохоплений період затримки розрахунку при звільненні. Наведене і зумовило позивача звернутись до суду за судовим захистом. Просить позов задовольнити повністю.

У встановлений судом строк від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому посилається на те, що при нарахуванні грошової компенсації за належне, але не отримане протягом проходження військової служби речове майно, був відсутній спір щодо її розміру, а сам спір виник через певний проміжок часу, зокрема - після звільнення з військової служби і такий був вирішений на користь позивача. Вказав, що під час розгляду спору позивачем не заявлялась вимога про стягнення середнього заробітку (така вимога була предметом розгляду іншої справи), а тому підстави для застосування до спірних правовідносин положень ст.117 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) відсутні. Окрім того, зазначив, що необхідно застосовувати принцип співмірності з урахуванням таких обставин, як розмір недоплаченої суми; істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника; обставини, за яких було встановлено наявність заборгованості; дії відповідача щодо її виплати тощо. Також, звернув увагу, що 7 прикордонний Карпатський загін (Військова частина НОМЕР_2) є установою, що фінансується з державного бюджету і як розпорядник бюджетних коштів, відповідно до ст.51 Бюджетного кодексу України, може брати бюджетні зобов`язання та провадити видатки лише в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисом. З огляду на викладене, вважає, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та безпідставними, відтак у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Ухвалою судді від 09.02.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою суду від 16.03.2022 року зупинено провадження у справі до завершення дії воєнного стану на території України.

Ухвалою суду від 29.06.2022 року поновлено провадження у справі.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

Згідно Витягу з наказу начальника Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 18.01.2021 року №13-ОС підполковника ОСОБА_1 (НОМЕР_3), старшого офіцера сектору з питань взаємодії із засобами масової інформації, звільненого відповідно до підп.«а» п.2 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з військової служби у запас, виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення 20.01.2021 року.

Як вбачається з матеріалів справи, на час звільнення позивача з військової служби 7 прикордонним Карпатським загоном (Військова частина НОМЕР_2) не проведено повного розрахунку по грошовому забезпеченню, а саме - не виплачено грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно.

28.05.2021 року на банківський рахунок позивача поступили кошти в сумі 37029,61 грн з призначенням платежу: «грошове забезпечення - компенсація за речове майно», підтвердженням чого є виписка з карткового рахунку АТ КБ «ПриватБанк».

Не погоджуючись із сумою нарахованої компенсації, позивач звернувся з окремим позовом до суду.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 14.06.2021 року у справі №380/2754/21, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.11.2021 року, позов ОСОБА_1 до Львівського прикордонного загону (військової частини НОМЕР_2) про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити дії задоволено повністю:

- визнано протиправними дії Львівського прикордонного загону (військової частини НОМЕР_2) щодо нарахування під час звільнення ОСОБА_1 компенсації за неотримане речове майно пропорційно часу, що минув з дня виникнення права на отримання вказаного майна до дати підписання наказу про виключення зі списків особового складу органу Держприкордонслужби, а також не за цінами, встановленими розпорядженням Адміністрації Державної прикордонної служби України станом на 01.01.2021 року;

- визнано протиправною бездіяльність Львівського прикордонного загону (військової частини НОМЕР_2) щодо невиплати компенсації за неотримане речове майно ОСОБА_1 до дати підписання наказу про виключення зі списків особового складу органу Держприкордонслужби;

- зобов`язано Львівський прикордонний загін (військову частину НОМЕР_2) нарахувати і виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за належне, але неотримане протягом проходження військової служби речове майно, відповідно до Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2016 року №178, без застосування пропорції часу, що минув з дня виникнення права на отримання вказаного майна до дати підписання наказу про виключення зі списків особового складу органу Держприкордонслужби, за цінами предметів обмундирування, визначеними розпорядженням Адміністрації Державної прикордонної служби України станом на 01.01.2021 року.

Між тим, оскільки розрахунок з позивачем проведено не в день його звільнення, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про нарахування та виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені за період з 21.01.2021 року по 27.05.2021 року.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 28.09.2021 року у справі №380/8904/21, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.02.2022 року, позов ОСОБА_1 до Львівського прикордонного загону (військова частина НОМЕР_2) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії задоволено частково:

- визнано протиправною бездіяльність Львівського прикордонного загону (військова частина НОМЕР_2) щодо не проведення повного розрахунку із ОСОБА_1 на день виключення із списків особового складу та усіх видів забезпечення 20.01.2021 РОКУ у зв`язку із звільненням з військової служби;

- зобов`язано Львівський прикордонний загін (військова частина НОМЕР_2) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені за період з 21.01.2021 року по 27.05.2021 року сумі 36355,41 грн;

- у задоволенні решти вимог відмовлено.

29.12.2021 року на банківський рахунок позивача поступили кошти в сумі 43804,52 грн з призначенням платежу: «грошове забезпечення - компенсація за речове майно», підтвердженням чого є виписка з карткового рахунку АТ КБ «ПриватБанк». Зазначені кошти нараховані на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14.06.2021 року у справі №380/2754/21.

Вищевказані обставини не заперечуються сторонами по справі.

Позивач вважає, що оскільки у день звільнення з військової служби відповідачем не виплачено позивачу всіх належних сум, то відповідно до ст.117 Кодексу законів про працю України він має право на виплату середнього заробітку за весь період затримки такого розрахунку - з 27.05.2021 року по 28.12.2021 року (включно), у зв`язку із чим звернувся до суду з даним позовом.

Зазначені обставини та зміст спірних правовідносин підтверджені наявними у справі доказами.

Вирішуючи спір, суд застосовує наступні норми права.

Відповідно до ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В практиці Верховного Суду, а саме: у постановах від 30.01.2019 року у справі №807/3664/14, від 31.10.2019 року у справі №2340/4192/18, сформовано наступні висновки щодо застосування норм права у спірних правовідносинах.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, ст.43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ч.2 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року №2011-XII (далі - Закон №2011-XII), до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (ч.3 ст.9 Закон №2011-XII).

Згідно зі ст.116 Кодексу законів про працю України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму.

За приписами ст.117 цього Кодексу, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, суд вважає, що нерозповсюдження на військовослужбовців норм Кодексу законів про працю України стосується лише норм, якими врегульована оплата праці (виплата грошового забезпечення) вказаних осіб та спорів щодо цього забезпечення, таких як: спорів щодо розміру посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії, одноразових додаткових видів грошового забезпечення, порядку їх нарахування та виплати. Разом з тим, питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу, неврегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення, тому щодо них необхідно застосувати положення Кодексу законів про працю України, а саме ст.ст.116, 117 цього Кодексу, оскільки трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних правовідносин.

Так, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.

Необхідно зазначити, що непоширення норм Кодексу законів про працю України на рядовий і начальницький склад військовослужбовців стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.

При цьому, питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, які не є складовими заробітної плати (грошового забезпечення) - не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення. Такі питання врегульовані Кодексом законів про працю України.

Конституційний Суд України у рішенні від 22.02.2012 року №4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень ст.233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями ст.ст.117, 237-1 цього Кодексу роз`яснив, що згідно з ст.47 Кодексу законів про працю України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку.

Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст.117 Кодексу законів про працю України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Таким чином, для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Суд враховує, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.02.2020 року у справі №821/1083/17 зазначила, що на переконання Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, висновок, викладений у рішенні ЄСПЛ від 08.04.2010 року у справі Меньшакова проти України, а саме у п.57 рішення, не узгоджується та суперечить практиці Верховного Суду України, за яким після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум (постанова від 15.09.2015 року провадження №21-1765а15), та підсумувала, що оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене ст.117 Кодексу законів про працю України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.

Зважаючи на приписи ч.2 ст.116 Кодексу законів про працю України, відповідач зобов`язаний був виплатити позивачу у день звільнення усі належні йому суми, проте виконав свій обов`язок у повному обсязі лише 29.12.2021 року. Тому, відповідно до вимог ст.117 Кодексу законів про працю України, позивач має право на виплату середнього заробітку за весь період затримки такого розрахунку.

Разом з тим, у позовній заяві позивач просить зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27.05.2021 року по 28.12.2021 року включно. Втім, суд враховує, що з даного приводу Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.05.2020 року у справі №810/451/17 уже висловлювала правову позицію, згідно якої у випадку, коли позивачем заявлено вимоги щодо стягнення з роботодавця середнього заробітку - обов`язковому визначенню підлягають розмір спірного середнього заробітку та час затримки розрахунку.

Тому, з метою ефективного захисту прав та інтересів позивача суд вважає за необхідне розрахувати суму середнього заробітку за весь час затримки виплати індексації, у зв`язку із чим враховує наступне.

Згідно зі ст.27 Закону України «Про оплату праці», порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Обчислення середнього заробітку працівників здійснюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100, з наступними змінами та доповненнями (далі - Порядок №100).

Згідно з абз.1 п.2 розділу ІІ Порядку №100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Абзацом 3 п.2 розділу ІІ Порядку №100 передбачено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Відповідно до п.8 розділу IV Порядку №100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам визначений Наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018 року «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам».

Згідно з п.7 розділу І цього Порядку, середньоденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення, належного військовослужбовцю за повний календарний місяць, на кількість календарних днів місяця, за який здійснюється виплата.

Оскільки на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28.09.2021 року у справі №380/8904/21, залишеного без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.02.2022 року, ОСОБА_1 нараховано та виплачено середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені за період з 21.01.2021 року по 27.05.2021 року в сумі 36355,41 грн, відтак, у спірному випадку, періодом затримки розрахунку з позивачем при звільненні є період з 28.05.2021 року по 28.12.2021 року (включно) - 215 календарних дні.

Згідно розрахунку середнього грошового забезпечення ОСОБА_1 , доданого відповідачем, розмір грошового забезпечення позивача у листопаді 2020 року склав 18901,05 грн, у грудні 2020 року - 19361,15 грн.

Так, середньоденне грошове забезпечення позивача становить 627,25 грн (38262,20 грн (розмір грошового забезпечення за листопад-грудень 2020 року) / 61 (кількість робочих днів у листопаді-грудні 2020 року).

При цьому, відповідно до ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у постанові від 18.07.2018 року у справі №825/325/16 вказав, що при визначенні розміру компенсації за затримку розрахунку необхідно враховувати розмір середнього заробітку позивача, суму заборгованості, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, те, що відповідач є органом державної влади, фінансування якого здійснюється з державного бюджету та інших обставин справи.

Окрім того, Верховний Суд у постанові від 30.10.2019 року у справі №806/2473/18 сформував правову позицію щодо врахування істотності частки складових заробітної плати в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку.

Суд враховує зазначені висновки Верховного Суду при визначенні розміру компенсації за затримку розрахунку позивачу у цій справі.

Так, істотність частки складових заробітної плати (грошового забезпечення) в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку складає 43804,52 грн (виплачена із затримкою сума недоплаченої компенсації) / 134858,75 грн (середній заробіток за весь час затримки розрахунку (215 днів) = 0,3.

Отже сума, яка підлягає відшкодуванню з урахуванням істотності частки 0,3 становить: 627,25 грн (середньоденний заробіток позивача) х 0,3 х 215 (кількість днів затримки розрахунку) = 40457,63 грн.

Таким чином, з урахуванням принципу справедливості та співмірності, суд вважає, що середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 28.05.2021 року по 28.12.2021 року (включно) має бути виплачений позивачу у розмірі 40457,63 грн (з урахуванням істотності частки недоплаченої суми порівняно із середнім заробітком). Зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було би передбачити з урахуванням статистичних усереднених показників.

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що за таких обставин у цій справі наявні підстави для задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з 28.05.2021 року по 28.12.2021 року та стягнення з відповідача за ст.117 Кодексу законів про працю України відшкодування у сумі 40457,63 грн (за час затримки розрахунку при звільненні позивача).

Крім того, суд враховує, що об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід (п.163.1 ст.163 Податкового кодексу України.

В підп.164.1.1 п.164.1 ст.164 Податкового кодексу України передбачено, що загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом.

Як видно зі змісту підп.168.1.1 п.168.1 ст.168 Податкового кодексу України, податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок.

Відповідно до абз.5 п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»,задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки, справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Враховуючи те, що обов`язок щодо нарахування, утримання та сплати податку із суми доходу та відповідальність за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) податку покладається на юридичну особу (її філію, відділення, інший відокремлений підрозділ), суд вважає, що визначення суми податку на доходи фізичних осіб та інших передбачених законом податків, зборів покладається саме на відповідача.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. А, згідно ч.1 ст.90 цього ж Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню повністю.

Щодо судового збору, то такий позивачем не сплачувався, оскільки відповідно до п.13 ст.5 Закону України «Про судовий збір» останній звільнений від його сплати.

Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 134, 139, 241-246, 250, 262, 291, 382, підп.15.5 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність 7 прикордонного Карпатського загону (Військова частина НОМЕР_2) щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 28.05.2021 року по 28.12.2021 року (включно).

Стягнути з 7 прикордонного Карпатського загону (Військова частина НОМЕР_2) (місцезнаходження: АДРЕСА_2; код ЄДРПОУ: НОМЕР_4) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) середнє грошове забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 28.05.2021 року по 28.12.2021 (включно) у розмірі 40457 (сорок тисяч чотириста п`ятдесят сім) гривень 63 копійки.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення через Львівський оружний адміністративний суд, а у разі реєстрації офіційної електронної адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Ланкевич А.З.