Справа № 420/5547/22
Суддя: Аракелян М.М.
Дата ухвалення: 2022-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/5547/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Аракелян М.М.

Розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративною позовною заявою ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ), яка діє в інтересах ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) до Великодолинської селищної ради Одеського району Одеської області (; вул. Соборна, 1, корп.. А, смт. Великодолинське, Одеська область, 67832) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

08 квітня 2022 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Великодолинської селищної ради Одеського району Одеської області, в якій представник позивачки просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення Великодолинської селищної ради Одеського району Одеської області XIV cесії VIII скликання від 28 січня 2022 року №606-VIII Про розгляд клопотань громадян України щодо надання дозволу на розробку проектів землеустрою в частині відмови ОСОБА_2 (в особі законного представника ОСОБА_1 ) у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за цільовим призначенням будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), комунальної власності, орієнтовною площею 0,10 га, виділену на викопіюванні, що знаходиться в районі та поруч із земельними ділянками за кадастровими номерами: :01:003:0003, :02:004:5388, :02:004:5481 (для визначення місцезнаходження бажаної земельної ділянки), з метою подальшої передачі безоплатно у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), у межах населеного пункту Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району Одеської області;

зобов`язати Великодолинську селищну раду Одеського району Одеської області надати дозвіл ОСОБА_2 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за цільовим призначенням будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), комунальної власності, орієнтовною площею 0,10 га, виділену на викопіюванні, що знаходиться в районі та поруч із земельними ділянками за кадастровими номерами: :01:003:0003, :02:004:5388, :02:004:5481 (для визначення місцезнаходження бажаної земельної ділянки), з метою подальшої передачі безоплатно у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), у межах населеного пункту Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району Одеської області;

судові витрати стягнути з відповідача на користь позивача;

зобов`язати відповідача надати звіт про виконання рішення суду у даній справі у строки, встановлені судом в порядку ст.382 КАС України.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями адміністративна справа №420/5547/22 розподілена на суддю Аракелян М.М.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 12.04.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін в порядку ст.262 КАС України.

В обґрунтування вимог позову законний представник позивача зазначає, що 22.12.2021 року вона в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 звернулася до Великодолинської селищної об`єднаної територіальної громади Одеського району Одеської області клопотанням про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за цільовим призначенням будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), комунальної власності, орієнтовною площею 0,10 га, виділену на викопіюванні, що знаходиться в районі та поруч із земельними ділянками за кадастровими номерами: :01:003:0003, :02:004:5388, :02:004:5481 (для визначення місцезнаходження бажаної земельної ділянки), з метою подальшої передачі безоплатно у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), у межах населеного пункту Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району Одеської області. Оскаржуване рішення в частині відмови ОСОБА_2 (в особі її законного представника ОСОБА_1 ) у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є протиправним, оскільки оспорювана земельна ділянка відповідно до генерального плану с. Молодіжне відноситься до земель будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); недоліки містобудівної документації, зазначені відповідачем не можуть бути підставою відмови. Надання чи відмова у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не тягне за собою юридичних наслідків для позивача, а є лише певним етапом у процесі передачі земельної ділянки у користування, реалізація якого може бути здійснена лише після затвердження розробленої документації із землеустрою. Отже, у відповідача відсутні підстави для відмови в наданні відповідного дозволу.

28.04.2022 року до суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову та зазначає, що відповідно до Генерального плану та Плану зонування, які є діючими на території, де розташована бажана заявником земельна ділянка, не встановлено режим забудови відповідної території, визначені для містобудівних потреб, не визначені межі земель житлових кварталів, межі земель загального користування, межі громадської забудови, а також відсутній детальний план території, який деталізував би цей масив. Отже на даний час селищна рада вважає, що відсутня можливість без зміни діючої містобудівної документації або деталізації даного масиву, надавати дозволи на розробку проектів землеустрою щодо відведення бажаної заявником земельної ділянки та відповідне надання дозволу буде порушувати діючу містобудівну документацію. При цьому, зобов`язати депутатів селищної ради на пленарному засіданні сесії прийняти те чи інше рішення на користь позивача не передбачено жодним нормативно-правовим актом, діючим на території України. Також у відзиві зазначено, що витрати на правничу допомогу є дуже завищеними, необґрунтованими та неспівмірним та згідно п.5 ст.137 КАС України відповідач просить відмовити у задоволенні вимог про відшкодування витрат на правничу допомогу на користь позивача.

10.05.2022 року представник позивач подав суду відповідь на відзив, в якій зазначено, що відповідачем не додано жодних доказів стосовно того, що приватизація земельних ділянок площею до 0,2500 на даному масиві не передбачено. Втім, на кадастровій карті, поруч з бажаною до відведення земельною ділянкою позивача наявні земельні ділянки з таким самим цільовим призначенням, як бажає позивач до відведення тільки свідчить про те, що позивачу також можливо надати відповідний дозвіл.

Дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню частково з огляду наступного.

Під час розгляду справи судом встановлено, що 24 грудня 2021 року ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 звернулась до Великодолинської селищної ради Одеського району Одеської області із клопотанням від 22.12.2021р. про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за цільовим призначенням будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), комунальної власності орієнтовною площею 0,10 га, виділену на викопіюванні, що знаходиться в районі та поруч із земельними ділянками за кадастровими номерами :01:003:0003, :02:004:0358, :02:004:5481 (для визначення місцезнаходження бажаної земельної ділянки), з метою подальшої передачі безоплатно у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), у межах населеного пункту Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району Одеської області або мотивовану відмову в наданні вказаного дозволу (а.с.18).

До клопотання додані: копія паспорту та ідентифікаційного коду, копія свідоцтва про народження дитини, графічний матеріал на земельну ділянку з позначенням місця розташування, викопіювання з Генерального плану села Молодіжне з позначенням бажаної до відведення земельної ділянки, викопіювання плану зонування села Молодіжне з позначенням, що земельна ділянки відносить до зони житлової забудови.

Клопотання зареєстроване за відповідачем за вхідним номером 1-Р-2647 від 24.12.2021 року.

28 січня 2022 року Великодолинською селищною радою Одеського району Одеської області прийнято рішення № 606-VIIІ, яким відмовлено, зокрема, ОСОБА_2 , у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, розташованої на території Великодолинської селищної ради Одеського району Одеської області з підстав, передбачених п. 7 ст. 118 ЗК України, а саме невідповідність місця розташування об`єкта вимогам генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної діяльності, а саме: діючим Генеральним планом с. Молодіжне, який діє з 2007 року, на території, в межах якої зазначена бажана до відведення земельна ділянка, не встановлено режим забудови територій, визначених для містобудівних потреб, не визначені межі земель житлових кварталів, межі земель загального користування, межі громадської забудови, не визначені червоні лінії та лінії регулювання забудови, відсутній ДПТ, передбачені ЗУ Про регулювання містобудівної діяльності (а.с. 22-23).

Вважаючи вказане рішення протиправним, а право ОСОБА_2 на безоплатне отримання землі у власність порушеним, ОСОБА_1 звернулася до суду з даною позовною заявою в інтересах ОСОБА_2 .

Розглянувши у письмовому провадженні матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, що мають значення для вирішення справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зазначені критерії є вимогами для суб`єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускає бездіяльність.

Таким чином, суд з`ясовує, чи використане повноваження, надане суб`єкту владних повноважень, з належною метою; обґрунтовано, тобто вчинено через вмотивовані дії; безсторонньо, тобто без проявлення неупередженості до особи, стосовно якої вчиняється дія; добросовісно, тобто щиро, правдиво, чесно; розсудливо, тобто доцільно з точки зору законів логіки і загальноприйнятих моральних стандартів; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, тобто з рівним ставленням до осіб; пропорційно та адекватно; досягнення розумного балансу між публічними інтересами та інтересами конкретної особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЗК України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема: а) розпорядження землями територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; ін.

Згідно п. б ч. 1 ст. 81 Земельного Кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Статтею 121 ЗК України визначено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах, зокрема, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара.

Згідно із ст.122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до ч. 7 ст. 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність особи, якій належить право власності на об`єкт нерухомості (жилий будинок, іншу будівлю, споруду), розташований на такій земельній ділянці, або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Отже нормами Земельного кодексу України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 ЗК України.

Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 08.11.2019 року у справі № 420/914/19, від 13.11.2019 року у справі №756/6448/16-а та від 21.11.2019 року у справі № 812/1268/17.

Як вбачається із змісту оскаржуваного рішення від 28.01.2022 року № 606-VIII ОСОБА_2 відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, розташованої на території Великодолинської селищної ради Одеського району Одеської області з підстав, передбачених п. 7 ст. 118 ЗК України, а саме невідповідність місця розташування об`єкта вимогам генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної діяльності, а саме: діючим Генеральним планом с. Молодіжне, який діє з 2007 року, на території, в межах якої зазначена бажана до відведення земельна ділянка, не встановлено режим забудови територій, визначених для містобудівних потреб, не визначені межі земель житлових кварталів, межі земель загального користування, межі громадської забудови, не визначені червоні лінії та лінії регулювання забудови, відсутній ДПТ, передбачені ЗУ Про регулювання містобудівної діяльності (а.с. 22-23).

В той же час, суд не приймає до уваги посилання відповідача на невідповідність місця розташування об`єкта вимогам генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної діяльності, відповідно до Генерального плану с. Молодіжне, оскільки з оскаржуваного рішення відповідача вбачається, що відповідачем не зазначено аргументованих зауважень стосовно поданих позивачем до клопотання документів, зокрема щодо невідповідності місця розташування об`єкта вимогам конкретних законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

При цьому, обставина, яку відповідач вказує як підставу для відмови у наданні дозволу невідповідність місця розташування об`єкта вимогам генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної діяльності, відповідно до Генерального плану с. Молодіжне не доводить наявність тих обов`язкових умов, з якими законодавець пов`язує можливість відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Згідно із ч.3 ст.24 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» передача (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним або юридичним особам для містобудівних потреб допускається за умови, що відповідні земельні ділянки розташовані в межах території, щодо якої затверджено принаймні один із таких видів містобудівної документації на місцевому рівні: комплексний план, складовою частиною якого є план зонування території; генеральний план населеного пункту, складовою якого є план зонування території; план зонування території як окремий вид містобудівної документації на місцевому рівні, затверджений до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо планування використання земель"; детальний план території. Обмеження щодо передачі (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним або юридичним особам, визначені цією частиною, не поширюються на випадки: розташування на земельній ділянці будівлі (споруди), що перебуває у власності фізичної або юридичної особи; приватизації громадянином земельної ділянки, наданої йому в користування відповідно до закону; надання земельної ділянки, розташованої на території зони відчуження чи зони безумовного (обов`язкового) відселення, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи; надання земельної ділянки для розміщення лінійних об`єктів транспортної та енергетичної інфраструктури (доріг, мостів, естакад, ліній електропередачі, зв`язку); буріння, влаштування та підключення нафтових і газових свердловин за межами населених пунктів; будівництва, експлуатації військових та інших оборонних об`єктів.

Передача (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у випадках, визначених абзацами сьомим - дванадцятим цієї частини, за відсутності принаймні одного виду містобудівної документації, визначеного абзацами другим - п`ятим цієї частини, не допускається, якщо земельна ділянка: розташована в межах зелених зон населених пунктів, внутрішньоквартальних територій (територій міжрайонного озеленення, елементів благоустрою, спортивних майданчиків, майданчиків відпочинку та соціального обслуговування населення); віднесена до категорії земель природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, історико-культурного призначення, рекреаційного призначення (крім земельних ділянок для дачного будівництва), лісогосподарського призначення.

Відповідно до 118 ЗК України порядок безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадянами передбачає реалізацію таких послідовних етапів: звернення громадян з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; надання дозволу відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування; розробка суб`єктами господарювання за замовленням громадян проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в порядку, передбаченому статтею 186-1 Земельного кодексу України; затвердження відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Отже, передача (надання) земельної ділянки у власність відповідно до статті 118 Земельного кодексу України є завершальним етапом визначеної процедури безоплатної приватизації земельних ділянок.

При цьому, норми ч.3 ст.24 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» забороняють до затвердження відповідної містобудівної документації саме передачу (надання) у власність чи користування земельних ділянок, проте вказана норма не містить заборони у наданні відповідних дозволів на розроблення проектів землеустрою, які є лише початком тривалої та послідовної процедури.

Отже, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у користування.

Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 27 лютого 2018 року по справі № 545/808/17, від 22 травня 2018 року по справі № 468/1263/17-а, від 11 червня 2019 року по справі № 826/841/17, від 31 жовтня 2019 року по справі № 607/4538/16-а.

Загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як акта правозастосування, є його обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення відповідним органом конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.

Встановлені судом обставини свідчать про недотримання відповідачем вимог щодо ясності, чіткості, доступності, зрозумілості та обґрунтованості оскаржуваного рішення, виконання яких є запорукою передбачуваності для позивача наслідків виконання або невиконання ним законних вимог відповідача.

Відтак, невиконання суб`єктом владних повноважень законодавчо встановлених вимог щодо змісту, обґрунтованості та вмотивованості акта індивідуальної дії призводить до його протиправності.

Суд не приймає до уваги посилання відповідача на те, що діючим Генеральним планом с. Молодіжне, який діє з 2007 року, на території, в межах якої зазначена бажана до відведення земельна ділянка, не встановлено режим забудови територій, визначених для містобудівних потреб, не визначені межі земель житлових кварталів, межі земель загального користування, межі громадської забудови, не визначені червоні лінії та лінії регулювання забудови, відсутній ДПТ, передбачені ЗУ Про регулювання містобудівної діяльності, оскільки з оскаржуваного рішення відповідача вбачається, що відповідачем не зазначено зауважень стосовно поданих позивачем до клопотання документів, зокрема щодо невідповідності місця розташування об`єкта вимогам конкретних законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Обставини, які відповідач вказує як підставу для відмови у наданні дозволу не встановлення режиму забудови територій, визначених для містобудівних потреб, не визначення межі земель житлових кварталів, межі земель загального користування, межі громадської забудови, не визначення червоних ліній та ліній регулювання забудови, відсутність ДПТ, передбачені ЗУ Про регулювання містобудівної діяльності, не залежать від волевиявлення позивача та не доводять наявність тих обов`язкових умов, з якими законодавець пов`язує можливість відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

При цьому, суд зазначає, що юридичне (правове) значення першої стадії земельно-правової процедури під час звернення особи за отриманням дозволу та безпосередньо його отримання, як і наступних етапів вказаної процедури, полягає в тому, що з отриманням такого дозволу у особи виникає обґрунтоване сподівання, що у разі проходження нею усіх визначених законом стадій цієї процедури (розробки, погодження і затвердження проекту землеустрою) бажана земельна ділянка, за умови дотримання цією особою усіх приписів закону, буде їй надана у власність або користування, а тому у особи після отримання дозволу щодо певної земельної ділянки виникає легітимний інтерес, який може бути захищений в судовому порядку.

Слід зазначити, що рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (див. п. 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р.).

Однак, ст. 6 п. 1 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін (див. п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р.),

За таких обставин суд дійшов до висновку, що оскаржуване рішення №606-VIIIПро розгляд клопотань громадян України щодо надання дозволу на розробку проектів землеустрою в частині відмови ОСОБА_2 (в особі законного представника ОСОБА_1 ) прийняте відповідачем: не на підставі, що визначена законодавством України; необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); є протиправним та підлягає скасуванню, отже, відповідні вимоги позивача є такими, що підлягають задоволенню.

Щодо вимог позивача зобов`язального характеру слід зазначити таке.

Відповідно до змісту прохальної частини позовної заяви, позивач просить, зокрема, зобов`язати відповідача надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною (орієнтовною) площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель и споруд (присадибна ділянка).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У даній справі, повноваження щодо затвердження або відмову у затвердженні проекту землеустрою, регламентовано статтею 118 ЗК України.

Умови, за яких орган відмовляє у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен прийняти відповідне рішення про затвердження проекту землеустрою. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу - дати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надати мотивовану відмову у його наданні. За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. Тому зазначені повноваження не є дискреційними.

Згідно з ч. 3 ст. 245 КАС України, у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Також, відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

З урахуванням висновків суду, зокрема, про недотримання відповідачем вимог щодо ясності, чіткості, доступності, зрозумілості та обґрунтованості оскаржуваного рішення, суд вважає, що вимога про зобов`язання відповідача надати дозвіл ОСОБА_2 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за цільовим призначенням будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), комунальної власності, орієнтовною площею 0,10 га, виділену на викопіюванні, що знаходиться в районі та поруч із земельними ділянками за кадастровими номерами: :01:003:0003, :02:004:5388, :02:004:5481 (для визначення місцезнаходження бажаної земельної ділянки), з метою подальшої передачі безоплатно у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), у межах населеного пункту Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району Одеської області є передчасною та такою, що не підлягає задоволенню у заявлений позивачем спосіб.

З огляду на зазначене, керуючись ст. 9 КАС України, для ефективного захисту прав та інтересів позивача у спірних публічно-правових відносинах від порушень з боку відповідача, суд вважає за необхідне задовольнити вказану позовну вимогу частково та зобов`язати відповідача повторно розглянути клопотання Рябець І.В. в інтересах ОСОБА_2 від 22.12.2021 року (вхідний номер 1-Р-2647 від 24.12.2021 року), та прийняти рішення, передбачене частиною 7 статті 118 Земельного кодексу України, з урахуванням правової оцінки питання, щодо якого звернувся позивач, наданої судом у рішенні.

Обраний судом спосіб задоволення похідної вимоги позивача зобов`язального характеру та захисту прав позивача відповідає змісту, зокрема, постанови Верховного Суду від 24 грудня 2019 року по справі № 823/59/17.

Відповідно до ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивача звільнено від сплати судового збору на підставі п.14 ч.2 ст.3, п.7 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», а тому в цій частині витрати для розподілу відсутні.

У позовній заяві міститься заява про стягнення судових витрат на професійну правову допомогу з відповідача.

В додатки до позову надані:

- копія договору №9/7-1 про надання правової допомоги від 15.10.2020 року, за яким Клієнт ОСОБА_1 що підписала договір від імені та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 доручає адвокату Ковальчуку О.М. представляти інтереси Клієнта; Адвокат користується правами, передбаченими ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а також правами, наданими законодавством України представнику (захиснику); у пунктів 3 угоди погоджені гонорарні відносини (а.с.14);

-копія додаткової угоди №1 від 25.08.2021р. до Договору №9/7-1 (а.с.15);

- копія додаткової угоди №2 від 04.03.2022р. до Договору №9/7-1, за умовами п.3 якої сторонами погоджено вартість гонорару адвоката за ведення даної справи в суді 12000грн., що сплачуються в день підписання даної додаткової угоди за актом прийому передачі грошових коштів (а.с.26);

- копія Акту прийому-передачі юридичних послуг від 05.02.2022р. (додаток №6 до Договору №9/7-1 про надання правової допомоги від 15.10.2020 року) на суму 12000грн. , підписаний ОСОБА_1 та адвокатом Ковальчуком О.М. (а.с.17);

- копія прибуткового касового ордеру №6/9/7-1 від 05.04.2022 року, за яким адвокат Ковальчук О.М. прийняв від ОСОБА_1 на виконання умов договору від 15.10.2020 року 12000грн. (а.с.18).

У відзиві на позовну заяву представник відповідача вказав на необґрунтованість, завищеність та неспівмірність заявленого розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, просив відмовити у стягненні цих витрат з відповідача.

Згідно ч.1, п.1 ч.3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч. 5 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з ч.ч. 6, 7 ст. 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

При вирішенні питання щодо стягнення з відповідача витрат, пов`язаних з правничою допомогою суд враховує, що на підтвердження понесених витрат до суду надано копію договору про надання правової допомоги, ордер, додаткові угоди до договору акт прийому-передачі юридичних послуг, прибутковий касовий ордер.

Так, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

При цьому суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, ціну позову, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час, тощо - є неспівмірним.

За правилами оцінки доказів, встановлених статтею 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11 лютого 2021 року по справі № 520/9115/19.

Відповідно до додаткової угоди №2 до договору № 9/7-1 від 15.10.2020 року вартість повного представництва інтересів клієнта у Одеському окружному адміністративному суді складає 12000,00 грн. що сплачується на день підписання угоди за актом прийому-передачі грошових коштів.

Згідно акту прийому-передачі юридичних послуг від 05.04.2022 року передано та прийнято юридичні послуги на суму 12000грн.

В постанові від 24.01.2019 року по справі № 910/15944/17 Верховний Суд вказав, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відповідач заперечує проти покладення на нього витрат на адвоката, посилаючись на завищення вартості послуг, а також той факт, що у провадженні Одеського окружного адміністративного суду перебувають ще аналогічні справи, де адвокат Ковальчук О.М. представляє інтереси позивачів, процесуальні документи в яких є ідентичними, втім вартість послуг є такою ж високою та підлягає зменшенню.

Як вбачається з матеріалів справи, представником позивача було складено та подано позов у даній справі, складено клопотання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, 10.05.2022 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву.

Відповідно до статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23 лютого 2006 року № 3477- IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі East/West Alliance Limited проти України Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі Ботацці проти Італії (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).

Згідно ч.ч.7,9 ст.139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Суд погоджується з наявністю фактичного понесення витрат, проте в рамках розгляду даної справи зазначає, що вартість наданих послуг з правничої допомоги є завищеною та неспівмірною з предметом позову, їх розмір не є розумним.

Отже суд при розподілі витрат на правничу допомогу зазначає їх у сумі 6000грн., визначаючи цю суму витрат співмірною для цілей розподілу між сторонами.

Таким чином, з урахуванням встановлених ч.9 ст.139 КАС України вимог, суд вважає, що стягненню з відповідача підлягають витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 6000 грн., розмір яких зменшений судом за клопотанням відповідача.

У позовній заяві позивач також просив зобов`язати відповідача подати звіт про виконання судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Суд зазначає, що інститут судового контролю за виконанням судового рішення спрямований на забезпечення права особи на ефективний судовий захист в адміністративному судочинстві.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

За приписами ч. ч. 1-2 ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно з ч. 4 ст. 372 КАС України примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, яке має застосовуватися з урахуванням конкретних обставин справи.

Крім того, вимоги ст.246 КАС України не встановлюють ані право, ані обов`язок суду встановити судовий контроль саме при прийнятті рішення.

Наявні обставини справи не дають підстави вважати, що рішення суду у даній справі не буде виконуватись, а тому підстави для встановлення судового контролю за виконанням рішення суду суд не вбачає.

Керуючись ст. ст. 134, 139, 241-246, 250, 255, 262, 295, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ), яка діє в інтересах ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) до Великодолинської селищної ради Одеського району Одеської області (; вул. Соборна, 1, корп. А, смт. Великодолинське, Одеська область, 67832) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Великодолинської селищної ради Одеського району Одеської області XIV cесії VIII скликання від 28 січня 2022 року №606-VIII «Про розгляд клопотань громадян України щодо надання дозволу на розробку проектів землеустрою» в частині відмови ОСОБА_2 (в особі законного представника ОСОБА_1 ) у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за цільовим призначенням будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), комунальної власності, орієнтовною площею 0,10 га, виділену на викопіюванні, що знаходиться в районі та поруч із земельними ділянками за кадастровими номерами: :01:003:0003, :02:004:5388, :02:004:5481 (для визначення місцезнаходження бажаної земельної ділянки), з метою подальшої передачі безоплатно у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), у межах населеного пункту Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району Одеської області. Зобов`язати Великодолинську селищну раду Одеського району Одеської області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 22.12.2021 року (вхідний номер 1-Р-2647 від 24.12.2021 року) про надання дозволу ОСОБА_2 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за цільовим призначенням будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), комунальної власності, орієнтовною площею 0,10 га, виділену на викопіюванні, що знаходиться в районі та поруч із земельними ділянками за кадастровими номерами: :01:003:0003, :02:004:5388, :02:004:5481 (для визначення місцезнаходження бажаної земельної ділянки), з метою подальшої передачі безоплатно у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), у межах населеного пункту Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району Одеської області.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Великодолинської селищної ради Одеського району Одеської області (; вул. Соборна, 1, корп. А, смт. Великодолинське, Одеська область, 67832) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) витрати на професійну правничу допомогу у сумі 6000 (шість тисяч)грн. 00коп.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст. 293,295 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя М.М. Аракелян