Справа № 160/24736/21
Суддя: Букіна Лілія Євгенівна
Дата ухвалення: 2022-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді: Букіної Л.Є., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини про визнання бездіяльності відповідача з приводу не проведення об`єктивної та всебічної перевірки його звернення від 01.03.2021 року протиправною/
В обґрунтування позову позивач посилається на протиправну бездіяльність відповідача, який, на його думку, не забезпечив об`єктивну та всебічну перевірку його звернення від 01.03.2021 року та не вжив заходів щодо поновлення порушених прав позивача.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.12.2021 р. відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників процесу. Тією ж ухвалою суду запропоновано відповідачу надати відзив на позовну заяву.
Відповідач скористався наданим правом та надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому указав про відсутність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на те, що ним вжито необхідних заходів з перевірки додержання законодавства України, що регламентує окреслені позивачем питання, у відповідності до Конституції України.
Дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, проаналізувавши відповідні норми чинного законодавства, суд виходить із такого.
Судом встановлено та із матеріалів справи слідує, що на адресу Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини надійшла заява ОСОБА_1 від 01.03.2021 на ім`я Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо порушення Пустомитівським відділом поліції ГУНП у Львівській області прав на отримання публічної інформації відповідно до запиту від 27.01.2021 року.
За результатами звернення позивача повідомлено про те, що за його заявою від 01.03.2021 року надано запитуваний диск з відео зйомкою з нагрудної камери. Також повідомлено, що у зв`язку з неналежним реагуванням Головного управління поліції в Львівській області повідомлено про проведення службового розслідування.
Вважаючи, що відповідачем не об`єктивно здійснено розгляд його заяви, позивач звернувся до суду із цим позовом.
При вирішені спору суд виходить із того, що статтею 1 Закону України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини» від 23.12.1997 № 776/97-ВР (далі - Закон № 776) регламентовано, що парламентський контроль за додержанням конституційних прав і свобод людини і громадянина та захист прав кожного на території України і в межах її юрисдикції на постійній основі здійснює Уповноважений Верховної Ради України з прав людини (далі - Уповноважений), який у своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, чинними міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до статті 17 Закону № 776 Уповноважений приймає та розглядає звернення громадян України, іноземців, осіб без громадянства або осіб, які діють в їхніх інтересах, відповідно до Закону України «Про звернення громадян».
При розгляді звернення Уповноважений: 1) відкриває провадження у справі про порушення прав і свобод людини і громадянина; 2) роз`яснює заходи, що їх має вжити особа, яка подала звернення Уповноваженому; 3) направляє звернення за належністю в орган, до компетенції якого належить розгляд справи, та контролює розгляд цього звернення; 4) відмовляє в розгляді звернення (частина третя статті 17 вказаного Закону).
Статтею 188-40 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за невиконання законних вимог Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини.
Таким чином, складення протоколу є механізмом, необхідність застосування якого визначають уповноважені особи Секретаріату Уповноваженого або представники Уповноваженого, враховуючи обставини справи в кожному конкретному випадку окремо.
Згідно з Рекомендацією Комітету Міністрів Ради Європи № 11(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Так, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи бездіяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору із будь-ким.
Отже, застосування відповідних заходів реагування, зокрема у вигляді складання протоколу про адміністративне правопорушення, є правом, а не обов`язком Уповноваженого, а визначення ним найбільш доцільного та ефективного заходу реагування в конкретній ситуації належить безпосередньо до його дискреційних повноважень, що реалізуються Уповноваженим на власний розсуд шляхом обрання з кількох юридично допустимих заходів саме того, яке він вважає найкращим за певних обставин.
При вирішенні питання щодо застосування будь-яких заходів, рішення Уповноваженого в будь-якому разі має відповідати меті парламентського контролю та прийматись в межах компетенції, визначеної статтею другою Закону № 776-ВР.
При визначенні суті та змісту парламентського контролю Уповноваженого за дотриманням права на звернення насамперед необхідно виходити зі змісту мети такого контролю, яка відповідно до статті 3 Закону № 776 має полягати в наступному: 1) захист прав і свобод людини і громадянина, проголошених Конституцією України, законами України та міжнародними договорами України; 2) додержання та повага до прав і свобод людини і громадянина суб`єктами, зазначеними у статті 2 цього Закону; 3) запобігання порушенням прав і свобод людини і громадянина або сприяння їх поновленню; 4) сприяння приведенню законодавства України про права і свободи людини і громадянина у відповідність з Конституцією України, міжнародними стандартами у цій галузі; 5) поліпшення і подальший розвиток міжнародного співробітництва в галузі захисту прав і свобод людини і громадянина; 6) запобігання будь-яким формам дискримінації щодо реалізації людиною своїх прав і свобод; 7) сприяння правовій інформованості населення та захист конфіденційної інформації про особу.
З аналізу положень вказаної норми можна дійти висновку, що діяльність Уповноваженого перш за все пов`язана із забезпеченням культури поваги до прав та свобод людини та сприянням захисту та поновленню таких прав в цілому, а не притягненням до відповідальності окремих осіб шляхом відкриття відповідного провадження як того вимагав позивач у своїй заяві до Уповноваженого від 01.03.2021 року.
Більш того, Уповноважений та його повноваження не можуть бути інструментом адміністративного тиску на інших учасників правовідносин, пов`язаних із застосуванням Закону № 776.
Статтею 13 Закону № 776 визначено, що Уповноважений має право, зокрема: направляти у відповідні органи акти реагування Уповноваженого у разі виявлення порушень прав і свобод людини і громадянина для вжиття цими органами заходів; перевіряти стан додержання встановлених прав і свобод людини і громадянина відповідними державними органами, в тому числі тими, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, здійснюють виконання судових рішень, вносити в установленому порядку пропозиції щодо поліпшення діяльності таких органів у цій сфері; здійснювати інші повноваження, визначені законом.
Відповідно до статті 14 цього ж Закону, Уповноважений здійснює парламентський контроль за дотриманням права на доступ до публічної інформації.
Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що законодавством регламентовано повноваження Уповноваженого ВР України з прав людини здійснювати контроль за дотриманням прав людини на доступ до публічної інформації, для реалізації якого зазначеному суб`єкту влади надано право звертатися, зокрема, до органів державної влади із запитами про надання інформації, вживати дії для забезпечення усунення порушення відповідного права особи та притягати до адміністративної відповідальності за невиконання його законних вимог.
При цьому, вирішення питання щодо порушення процедури притягнення особи до адміністративної відповідальності, зокрема складання відповідного протоколу, належить до дискреційних повноважень Уповноваженого ВРУ з прав людини.
Повноваження з розгляду справ про адміністративне правопорушення за статтею 2123 КУпАП, відповідно до положень статті 221 КУпАП, віднесено до компетенції суддів районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судів.
В той же час, відповідно до п. 81 ч.1 статті 255 КУпАП, уповноважені особи Секретаріату Уповноваженого або представники Уповноваженого мають право складати протоколи про адміністративні правопорушення за статтею 2123 КУпАП.
Механізм складання уповноваженими особами Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини протоколів про адміністративні правопорушення врегульовано Порядком оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення (далі - Порядок) від 16.02.2015 № 3/02-15 (зі змінами згідно з наказом Уповноваженого 14.02.2018 № 3/02-18).
Пунктом 3.1. Порядку визначено, що складений протокол та інші матеріали, що підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення, формуються уповноваженою особою у справу про адміністративне правопорушення.
Оригінал справи про адміністративне правопорушення разом із супровідним листом у триденний строк з моменту його складення, відповідно до пункту 3.2 Порядку, надсилається до районного, районного у місті (міського, міськрайонного) суду за місцем вчинення адміністративного правопорушення.
З аналізу наведених вище положень випливає, що при вирішенні питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності, уповноважені особи Секретаріату Уповноваженого та представники Уповноваженого обмежені, зокрема, правом на складання протоколів, тобто формуванням справ про адміністративні правопорушення з подальшим їх направленням до суду.
З урахуванням наведеного судом встановлено, що завданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини є захист прав і свобод людини і громадянина, проголошених Конституцією України, законами України та міжнародними договорами України.
Законом №776 надані Уповноваженому різні механізми діяльності для досягнення відновлення прав і свобод людини і громадянина. Притягнення до адміністративної відповідальності є лише однією з форм сприяння відновленню порушених прав людини.
Із матеріалів прави слідує, що предметом заяви позивача від 01.03.2021 року до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини було, у тому числі, відкриття відповідного провадження з приводу порушення прав позивача.
Суд зазначає, що застосування конкретного методу впливу на порушника прав людини є правом Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, яке має бути спрямовано на досягнення мети відновлення прав людини. При цьому, відповідачем повідомлено позивача, що у зв`язку з неналежним реагуванням Головного управління поліції в Львівській області повідомлено про проведення службового розслідування.
Слід також зазначити, що з інших питань, порушених у зверненні позивача, відповідачем вживалися відповідні заходи реагування, зокрема, матеріали справи містять докази того, що регіональним представником Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини направлено на адресу відповідних установ листи про надання відповідної інформації та листом від 16.02.2021 року позивачеві надано запитуваний диск з відео зйомкою з нагрудної камери
Наведене свідчить на користь висновку про те, що Уповноваженою особою вжито усіх необхідних засобів з метою перевірки додержання вимог законодавства України з окреслених позивачем у зверненні питань.
Сам же факт відсутності очікуваного результату та фактично незгода зі змістом спірної відповіді не може бути підставою для визнання протиправної бездіяльності відповідача.
Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
Згідно із статтею 139 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати стягненню не підлягають.
Керуючись ст. 241-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, -
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, у разі якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного перегляду справи.

Рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Л.Є. Букіна