Справа № 420/27511/21
Суддя: Юхтенко Л.Р.
Дата ухвалення: 2022-06-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 червня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді: Юхтенко Л.Р.,

розглянувши у порядку письмового провадження в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце фактичного проживання: АДРЕСА_1 ) до Департаменту патрульної поліції (, місцезнаходження: 03048, м. Київ, вул. Ф.Ернста, 3) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду 30 грудня 2021 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце фактичного проживання: АДРЕСА_1 ) до Департаменту патрульної поліції (, місцезнаходження: 03048, м. Київ, вул. Ф.Ернста, 3), відповідно до якої позивач просив:

Визнати протиправною бездіяльність щодо нездійснення остаточного розрахунку в день звільнення зі служби в поліції позивача;

Зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки остаточного розрахунку з 17.01.2020 по 26.11.2021 відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 98 лютого 1995 року.

Ухвалою суду від 27 січня 2022 року після усунення недоліків у позовній заяві, позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження, розпочато підготовче провадження.

Позов обґрунтовано тим, що в період з 06.07.2017 по 17.01.2020 року позивач проходила службу в патрульної поліції України, та з 17.01.2020 року її звільнено зі служби в поліції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27.09.2021 року по справі № 420/10339/21 зобов`язано Департамент патрульної поліції нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період служби в поліції з липня 2017 року по листопад 2017 року.

26 листопада 2021 року на картковий рахунок позивача були зараховані кошти у сумі 1303, 77 грн., тобто Департамент патрульної поліції 26.11.2021 року здійснив остаточний розрахунок по заробітній платі із позивачем.

Позивач зазначив, що суми виплат, пов`язаних з індексацією заробітної плати працівників належать до фонду додаткової заробітної плати.

Тому, на думку позивача, передбачений ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум саме у строки зазначені у ст. 116 КЗпП України, поширюється на відповідача і має бути ним виконаний.

Позивач вважає, що розрахунок середнього заробітку є компетенцією Департаменту патрульної поліції як органу, в якому позивач проходила служби, і який має повноваження та обов`язки виплачувати їй грошове забезпечення та середній заробіток.

Ухвалою суду від 17 лютого 2022 року продовжено строк підготовчого провадження у справі на 30 днів та відкладено підготовче засідання на 23 березня 2022 року.

Проте підготовче засідання призначене на 23 березня 2022 року у зв`язку з веденням воєнного стану в Україні, не відбулося та не призначено дату наступного підготовчого засідання через існуючу загрозу життю та здоров`ю людей.

До суду 16 травня 2022 року від відповідача надійшла заява про поновлення строку подання відзиву на позовну заяву, яка обґрунтована тим, що з 24 лютого 2022 року в України введено воєнний стан, та на Національну поліцію, як орган державної влади, покладено додаткові повноваження, передбачені ч. 2 ст. 24 Закону України «Про Національну поліцію».

Ухвалою суду від 15 червня 2022 року продовжено представнику відповідача строк для надання відзиву на позовну заяву та приєднано до матеріалів справі відзив на позовну заяву. Закрито підготовче провадження у справі № 420/27511/21 та призначено розгляд справи по суті.

Продовжено розгляд справи № 420/27511/21 у письмовому провадженні на підставі наявних матеріалів в адміністративній справі.

Відповідно до відзиву на позовну заяву, відповідач проти задоволення позову заперечував та просив відмовити у задоволенні позову, зазначивши, що на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27.09.2021 року по справі № 420/10339/21, 26.11.2021 року було зараховано на картковий рахунок позивача кошти в розмірі 1303, 77 грн. - індексація грошового забезпечення з липня 2017 року по листопад 2017 року.

Відповідач звернув увагу, що право на отримання індексації грошового забезпечення та доплати за службу в нічний час у позивача виникло на підставі судового рішення, яке було постановлено вже після його звільнення.

Тому, посилаючись на практику Європейського суду з прав людини у справі «Меньшакова проти України» (заява № 377/02), відповідач вважає, що в даних правовідносинах відсутні правові підстави для застосування до Департаменту патрульної поліції відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України щодо виплати позивачу середнього заробітку з весь час затримки по день фактичного розрахунку належних сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України.

На думку відповідача, отримання компенсації за затримку виплати заробітної плати, що мала місце після того, як вона була присуджена за судовим рішенням, не може здійснюватись за правилами ст. 117 КЗпП України, а може бути лише компенсацією втрати частини доходу у звязку із затримкою строків їх виплати, адже вина відповідача у їх невиплаті була відсутня.

Водночас відповідач звернув увагу на неспівмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні, оскільки невиплата відповідачем усіх сум належних позивачу при звільненні не носить свавільного характеру, що не відповідає критеріям співмірності наведеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року по справі № 821/1083/17.

Тому у відзиві на позовну заяву відповідач також просить зменшити розмір суми середнього заробітку та врахувати наведену у відзиві позицію Верховного Суду щодо порядку її розрахунку (у випадку задоволення позову повністю чи частково).

Позивач не скористався правом на підготовку відповіді на відзив.

Вивчивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та заперечення, докази, якими вони підтверджуються, судом у справі встановлені такі факти та обставини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджено паспортом громадянина України (а.с. 20).

У позовній заяві позивач зазначила, що в період з 06.07.2017 по 17.01.2020 року вона проходила службу в патрульної поліції України.

Відповідно до витягу з наказу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 08.01.2020 року № 13 о/с «Про особовий склад», сержанта поліції ОСОБА_1 звільнено з поліції з 17 січня 2020 року (а.с. 19).

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27.09.2021 року по справі № 420/10339/21 зобов`язано Департамент патрульної поліції нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період служби в поліції з липня 2017 року по листопад 2017 року (а.с. 10-15).

Суд встановив, що 26 листопада 2021 року на картковий рахунок позивача були зараховані кошти у сумі 1303, 77 грн., що є виплатою індексації грошового забезпечення за період служби в поліції з липня 2017 року по листопад 2017 року на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27.09.2021 року по справі № 420/10339/21, що не заперечується відповідачем.

На виконання ухвали суду відповідачем надано суду лист за підписом начальника Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку - головного бухгалтера Департаменту патрульної поліції про те, що остаточний розрахунок при звільненні з поліцейським взводу № 2 роти № 3 батальйону№ 2 полку управління патрульної поліції в Одеській області ОСОБА_1 проведено 20 січня 2020 року в розмірі 6722, 52 грн. Також відповідно до платіжного доручення від 25.11.2021 № 21465 на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27.09.2021 року по справі № 420/10339/21 вищезгаданому поліцейському виплачено індексацію грошового забезпечення з 06.07.2017 року по 31.10.2017 року в розмірі 1323, 62 грн.

Також відповідачем надано суду довідку про середньомісячне грошове забезпечення позивача від 06.05.2022 року № 1015.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги належать задоволенню частково, з огляду на таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України від 2 липня 2015 року № 580-VIII "Про Національну поліцію", який набув чинності 07.11.2015 року (далі - Закон № 580-VIII), Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

Згідно зі статтею 2 Закону № 580-VIII, завданням поліції є надання поліцейських послуг у сферах:1) забезпечення публічної безпеки і порядку;

2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави;

3) протидії злочинності;

4) надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 Закону № 580-VIII, у складі поліції функціонують:

1) кримінальна поліція; 2) патрульна поліція; 3) органи досудового розслідування; 4) поліція охорони; 5) спеціальна поліція; 6) поліція особливого призначення; 7) інші підрозділи, діяльність яких спрямована на виконання завдань поліції або на забезпечення її функціонування, рішення про створення яких приймається керівником поліції за погодженням з Міністром внутрішніх справ.

Частиною першою статті 59 Закону № 580-VIII визначено, що служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.

Згідно з ч. 5 ст. 94 цього Закону, грошове забезпечення поліцейських індексується відповідно до закону.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України від 03.07.1991 № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення».

Статтею 2 Закону № 1282-ХІІ визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Відповідно до статей 4, 6 Закону № 1282-ХІІ, індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

У разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону, грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін.

Статтею 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» визначено, що індексацію доходів населення, яка встановлюється для підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно зі ст.19 цього Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Таким чином, індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій, яка є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, а тому є частиною грошового забезпечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 94 Закону №580-VIII, Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Наказом МВС України від 06.04.2016 року № 260 затверджений Порядок та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських (надалі Порядок № 260).

Разом з тим відповідними спеціальними нормативно-правовими актами не встановлено порядку здійснення розрахунку зі звільненою особою, зокрема, не встановлено дати проведення остаточного розрахунку при звільненні і відповідальності роботодавців за несвоєчасне здійснення виплат всіх сум, які підлягають сплаті, що ставить таких осіб у вкрай невигідне становище, оскільки фактично позбавляє їх гарантій на фінансове забезпечення соціально-побутових потреб та створює умови для неналежного виконання роботодавцем своїх обов`язків.

Закріплені у статтях 116, 117 КЗпП України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 17 лютого 2015 року у справі № 21-8а15, яка неодноразово підтримана Верховним Судом (постанова від 04.12.2019 справа №825/66/16, постанова від 02.10.19 справа №817/1227/18, постанова від 10.09.2019 справа №814/2791/16, постанова від 19.06.2019 справа № 820/3312/17) за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює спірні відносини, не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум при звільненні, з метою забезпечення рівності прав та принципу недискримінації у трудових відносинах, Верховний Суд дійшов висновку про можливість застосування норм статей 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які складаються під час звільнення зі служби органів внутрішніх справ.

Також Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17, що була підтримана у постанові від 13 травня 2020 року у справі №810/451/17, висловлено правову позицію, відповідно до якої статтею 116 КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Невиконання цього обов`язку спричиняє наслідки, передбачені статтею 117 КЗпП України, якою передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

У постанові Верховного Суду по справі № 520/7453/2020 від 21 жовтня 2021 року Суд з урахуванням висловленої Великою Палатою Верховного Суду правової позиції зробив такий висновок: оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені під час проходження служби, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення. Таким чином, висновок судів попередніх інстанцій про те, що спірні правовідносини виникли внаслідок присудження судом позивачеві спірних сум та подальшого виконання судового рішення, що виключає можливість застосування положень статті 117 КЗпП України, є помилковим та суперечить висловленій Великою Палатою Верховного Суду правовій позиції (п.п. 35, 36 постанови Верховного Суду по справі № 520/7453/2020 від 21 жовтня 2021 року).

Тому суд доходить висновку, що до спірних правовідносин належать поширенню статі 116, 117 КЗпП України.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Сторонами не заперечується, що у день звільнення позивача, йому не було виплачено індексацію грошового забезпечення за період з липня 2017 року по листопад 2017 року.

Відповідач зазначив, що індексація грошового забезпечення не нараховувалась, та здійснено нарахування на виконання рішення суду, без затримки у виплаті.

Однак, суд звертає увагу на вищенаведені приписи ст. 117 КЗпП України, якими передбачено поширення дії вказаної статті й при наявності спору, у випадку якого уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Тому наведені доводи відповідача відхиляються судом.

Таким чином, суд встановив, що у день звільнення позивача зі служби в поліції, їй не була виплачена індексація грошового забезпечення, а отже не був проведений остаточний розрахунок при звільненні, та такий розрахунок був повністю здійснений 26 листопада 2021 року.

Тому, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльність щодо нездійснення остаточного розрахунку в день звільнення зі служби в поліції позивача, є правомірним та належать задоволенню.

Також враховуючи вищевикладені норми права, суд доходить висновку, що при затримки у виплаті індексації грошового забезпечення при звільненні, мають бути застосовані приписи ст. 117 КЗпП України.

Однак, статтею 117 КЗпП України покладено обов`язок щодо визначення розміру відшкодування за час затримки на орган, який виносить рішення по суті спору.

Тому суд доходить висновку, що позовні вимоги про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки остаточного розрахунку з 17.01.2020 по 26.11.2021 відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 98 лютого 1995 року є безпідставними та не належать задоволенню.

У свою чергу враховуючи, що статтею 117 КЗпП України покладено обов`язок щодо визначення розміру відшкодування за час затримки на орган, який виносить рішення по суті спору, керуючись ст. 9 КАС України, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та стягнути середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку при звільненні на користь позивача, але із зменшенням його розміру, погоджуючись з доводами позивача, виходячи з такого.

Так, стаття 117 КЗпП України - це відповідальність, яка покладається на роботодавця за несвоєчасний розрахунок з працівником при звільненні.

Метою, яка закладена законодавцем у зміст процедури відшкодування, передбаченої ст. 117 КЗпП, є компенсація працівникові майнових витрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

У постанові Верховного Суду від 30.11.2020 року по справі № 480/3105/19 Верховний Суд з питання застосування ст. ст. 116, 117 КЗпП України зробив такі висновки:<… Синтаксичний розбір текстуального змісту цієї норми дає підстави суду зробити висновки про те, що відповідальність у розмірі середнього заробітку застосовується лише в разі невиплати всіх належних працівникові сум (заробітної плати, компенсацій тощо). Такий правовий висновок прямо випливає із цієї норми.

Аналіз такого правового врегулювання дає змогу суду зробити правовий висновок, який непрямо випливає з приписів частини першої статті 117 КЗпП України, про те, що в разі виплати частини (не всіх) належних звільненому працівникові сум зменшується відповідно розмір відповідальності. І цей розмір відповідальності повинен бути пропорційним розміру невиплачених сум з урахуванням того, що всі належні при звільненні суми становлять сто відсотків, стільки ж відсотків становить розмір середнього заробітку.

Тобто залежно від розміру невиплачених належних звільненому працівникові сум прямо пропорційно належить виплаті розмір середнього заробітку, однак за весь час їх затримки по день фактичного розрахунку…> (п. 59-61 постанови Верховного Суду від 30.11.2020 року по справі № 480/3105/19 ).

Враховуючи, що позивачу було не виплачено лише частину із тих сум, які мав виплатити відповідач при його звільненні, суд вважає, що висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 30.11.2020 року по справі № 480/3105/19 є релевантні до спірних правовідносин.

Так, відповідно до листа начальника Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку - головного бухгалтера Департаменту патрульної поліції про те, що остаточний розрахунок при звільненні з поліцейським взводу № 2 роти № 3 батальйону№ 2 полку управління патрульної поліції в Одеській області ОСОБА_1 проведено 20 січня 2020 року в розмірі 6722, 52 грн. Також відповідно до платіжного доручення від 25.11.2021 № 21465 на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27.09.2021 року по справі № 420/10339/21 вищезгаданому поліцейському виплачено індексацію грошового забезпечення з 06.07.2017 року по 31.10.2017 року в розмірі 1323, 62 грн. Тобто разом відповідач при звільненні позивача мав її виплатити 8046, 14 грн.

Індексація грошового забезпечення в розмірі 1323, 62 грн. становить 16 % від загальної суми, яка мала бути виплачена відповідачем на день звільнення позивача.

Відповідно до ч. 3-5 ст. 91 Закону України «Про Національну поліцію», для поліцейських установлюється п`ятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями, а для курсантів (слухачів) вищих навчальних закладів із специфічними умовами навчання, які готують поліцейських, - шестиденний робочий тиждень з одним вихідним днем.

Вихідні, святкові та неробочі дні є днями відпочинку для всіх поліцейських, крім залучених до виконання службових обов`язків.

Поліцейським, які виконували службові обов`язки у вихідні, святкові та неробочі дні, крім поліцейських, які працюють у змінному режимі, відповідний час для відпочинку в порядку компенсації надається протягом двох наступних місяців.

Тому здійснюючи розрахунок середнього заробітку за час затримки виплати, суд виходить із розрахунку робочих днів.

З 17.01.2020 року по 26.11.2021 року становить затримку у виплаті індексації грошового забезпечення 468 робочі дні:

468 робочі дні х 525,16 грн. (середньоденний заробіток позивача) = 245774,88 грн. (середній заробіток за час затримки).

Виходячи з принципу пропорційності, та застосовуючи висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 30.11.2020 року по справі № 480/3105/19, суд доходить висновку, що достатнім способом захисту порушених прав позивача стягнення на його користь суми 39323, 98 гривень як середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні (16 % від 245774,88 грн.).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 року по справі № 761/9584/15-ц, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі за провадженням № 6-113цс16, і зазначила, що встановлений ст. 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця вважає, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

- Розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором.

- Період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум.

- Ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника.

- Інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Повертаючись до обставин у цій справі, суд доходить висновку, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 245774, 88 грн. є неспівмірним з сумою, яка не була виплачена позивачу із затримкою та має бути зменшений з урахуванням вищевикладених у постанові Верховного Суду від 26.06.2019 року по справі № 761/9584/15-ц критеріїв та порядку розрахунку, викладеного у постанові Верховного Суду від 30.11.2020 року по справі № 480/3105/19.

Тому оцінюючи у сукупності надані обставини, суд вважає, що достатнім та співмірним розміром середнього заробітку за затримку буде сума 39323, 98 грн., яка належить стягненню на користь позивача з урахуванням обов`язкових відрахувань.

Відповідно до ч.1,3 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, оцінюючи встановлені факти, суд дійшов висновку, що відповідач, заперечуючи проти позову частково не довів, з посиланням на відповідні докази, правомірності своїх дій, а тому позовні вимоги належать задоволенню частково.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, сплачений позивачем судовий збір в розмірі 908 грн. належить стягненню з відповідач на користь позивача.

У зв`язку з тим, що судові витрати пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз в цій справі відсутні, жодні судові витрати не належать стягненню з позивача на користь відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 6, 12, 72, 77,90, 139, 246, 255,295,297 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце фактичного проживання: АДРЕСА_1 ) до Департаменту патрульної поліції (, місцезнаходження: 03048, м. Київ, вул. Ф.Ернста, 3) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Департаменту патрульної поліції (, місцезнаходження: 03048, м. Київ, вул. Ф.Ернста, 3) щодо нездійснення остаточного розрахунку ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце фактичного проживання: АДРЕСА_1 ) в день звільнення зі служби в поліції.

Стягнути з Департаменту патрульної поліції (, місцезнаходження: 03048, м. Київ, вул. Ф.Ернста, 3) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце фактичного проживання: АДРЕСА_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 17 січня 2020 року по 26 листопада 2021 року в розмірі у сумі 39323, 98 грн. (тридцять дев`ять тисяч триста двадцять три гривні 98 копійок) з урахуванням обов`язкових відрахувань.

В іншій частині позовних вимог, - відмовити.

Стягнути з Департаменту патрульної поліції (, місцезнаходження: 03048, м. Київ, вул. Ф.Ернста, 3) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце фактичного проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір в розмірі 908,00 гривень (дев`ятсот вісім гривень 00 копійок).

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст.ст. 295,297 КАС України, з урахуванням п.п.15.5 п. 15 ч. 1 Перехідних положень КАС України, п. 3 розділу УІ Прикінцевих положень КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя Л.Р. Юхтенко