Справа № 160/19572/21
Суддя: Головко О.В.
Дата ухвалення: 2022-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

27 червня 2022 року м. Дніпросправа № 160/19572/21

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Головко О.В. (доповідач),

суддів: Ясенової Т.І., Суховарова А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2021 року (суддя Прудник С.В.) в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Пенсійного фонду України

про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення заборгованості з виплати пенсії та стягнення моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

До суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом, в якому просив:

- визнати відмову Пенсійного фонду України та Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком у порядку ст. ст. 7, 12, 19, 22, 56, 64, 65, 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-ХІІ та ст. ст. 24, 26, 41, 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV протиправною;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 заборгованість з виплатою пенсії з 28.06.2015 у сумі - 419218,36 грн. та у подальшому нараховувати пенсію ОСОБА_1 з урахуванням пенсійного стажу - 35 років 1 місяць 11 днів та розмір заробітної плати - 7775,72 грн.;

- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області заборгованість з виплатою ОСОБА_1 пенсії з 28.06.2015 у сумі - 419218,36 грн.;

- стягнути відшкодування за моральну шкоду з Пенсійного фонду України у сумі 4000 грн., а з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у сумі 6000 грн.;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області перерахувати ОСОБА_1 заборгованість з виплатою пенсії з 28.06.2015 у сумі - 419218,36 грн. та відшкодування за моральну шкоду з Пенсійного фонду України у сумі 4000,00 грн. з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у сумі 6000 грн. на особистий рахунок ОСОБА_1 .

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2021 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору. Позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху. Встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви - 10 днів з моменту отримання копії даної ухвали шляхом надання до суду:

- оригіналу документа про сплату судового збору в розмірі 6108,18 грн.;

- заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду та вказати підстави для поновлення строку;

- позовної заяви для суду та її копій врученням іншим учасникам справи із чітко сформованими позовними вимогами.

Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції зазначив, що подаючи до суду заяву про звільнення від сплати судового збору, позивач на підтвердження свого тяжкого матеріального стану надав довідку про доходи № 737513 Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області стосовно отримання пенсії за період з 01.01.2020 по 31.12.2020, що загалом склало 32013,76 грн. При цьому, надана позивачем довідка про доходи не є достатнім доказом на підтвердження майнового стану, за якого неможливо сплатити судовий збір, оскільки вона не містить відомостей про майновий стан заявника, який може мати інші джерела доходу (вклади, нерухоме та рухоме майно, грошові допомоги та компенсації, тощо). Доказів, що вказана виплата є єдиним доходом, а також інших доказів щодо тяжкого матеріального стану, заявником не надано.

Також суд першої інстанції зазначив, що достатнім доказом для підтвердження скрутного майнового становища позивача, серед іншого, може бути довідка про доходи з органів державної податкової інспекції за останні 12 місяців.

Крім цього, з аналізу змісту позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач про порушення своїх прав знав, або повинен був дізнатися ще в 2015 році, а до суду звернувся лише 19.10.2021, а отже пропустив строк звернення до суду з цими позовними вимогами, не навівши при цьому поважних та об`єктивних причин пропуску вказаного строку.

Також суд першої інстанції встановив, що звертаючись з позовом до суду, позивач у прохальній частині позовної заяви просить суд визнати відмову Пенсійного фонду України та Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області перерахувати та виплатити пенсію за віком у порядку ст. ст. 7, 12, 19, 22, 56, 64, 65, 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-ХІІ та ст. ст. 24, 26, 41, 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV протиправною, проте у чому саме полягає протиправність такої відмови позивач не уточнює. Відтак, з огляду на викладене та враховуючи підстави позову, позивачу слід конкретизувати у прохальній частині позовної заяви в чому саме (зокрема, в якому документі) відображена протиправна, на його думку, відмова Пенсійного фонду України та Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, з якої дати позивачу стало відомо про таку відмову.

Вказану ухвалу суду про залишення позовної заяви без руху позивач отримав 13.11.2021, що підтверджується поштовим повідомленням, яке міститься в матеріалах адміністративної справи.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2021 позовну заяву ОСОБА_1 повернуто позивачеві

Ухвалюючи вказане рішення, суд першої інстанції зазначив, що копію ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.10.2021 отримано позивачем 13.11.2021, що підтверджено поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке міститься в матеріалах справи. Станом на 20.12.2021 вимоги ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.10.2021 про залишення позовної заяви без руху позивачем не виконані. Суд вважає, що позивачу надано достатньо часу з 25.10.2021 по 20.12.2021 на усунення недоліків адміністративного позову, з урахуванням можливого направлення документів засобами поштового зв`язку.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та направити справу до суду першої інстанції у новому складі для розгляду останньої.

Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття незаконного рішення. Зокрема апелянт зазначає, що є непрацюючим пенсіонером і єдиним джерелом доходів є пенсійні виплати, а тому надані довідки Пенсійного фонду є належним доказом відсутності фінансових можливостей сплатити судовий збір. Апелянт зазначає про неправильність, неповноту дослідження доказів та встановлення обставин у справі, оскільки існують достатні підстави для звільнення від сплати судового збору.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків.

Відповідно до пункту 1 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 у жовтні 2021 року звернувся до суду з адміністративним позовом.

Згідно з частиною 3 статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 132 КАС України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені Законом України «Про судовий збір».

Частиною 1 статті 133 КАС України встановлено, що суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Також суд зазначає, що статтею 5 Закону України «Про судовий збір» встановлено пільги щодо сплати судового збору.

На підтвердження обставин неможливості сплати судового збору ОСОБА_1 надав довідку про доходи № 737513 Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області стосовно отримання пенсії за період з 01.01.2020 по 31.12.2020, що загалом склало 32013,76 грн.

Жодних інших належних доказів неможливості сплати судового збору позивачем до суду не надано, матеріали адміністративної справи не містять.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що надана позивачем довідка є недостатньою для визначення річного доходу позивача, адже позивачем жодним чином не спростовано можливості сплати судового збору з інших джерел.

Повна інформація щодо доходів особи може міститися у довідці податкового органу, що вірно було зазначено судом першої інстанції, проте такий документ не був наданий позивачем до суду першої інстанції.

Разом з тим згідно з висновком Верховного Суду, викладеним в ухвалі від 09.09.2019 у справі № 215/3553/17, отримання будь-якої інформації та встановлення обставин щодо матеріального становища позивача шляхом направлення запитів тощо, не є обов`язком суду.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Проте позивачем не доведено обставини, зазначені останнім у клопотанні про звільнення від сплати судового збору, а тому таке клопотання не може бути задоволено судом.

Щодо доводів апелянта про те, що судом першої інстанції протиправно зменшено кількість позовних вимог, а відтак і розмір судового збору задля обґрунтування недоцільності звільнення від сплати судового збору, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Об`єкти та розміри ставок судового збору встановлені Законом України «Про судовий збір».

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з пп. 1 п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою, ставка судового збору, що підлягає сплаті, становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду.

За подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано фізичною особою, ставка судового збору, що підлягає сплаті, становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду.

Частиною 3 статті 6 цього Закону встановлено, що за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до суду з однією вимогою немайнового характеру, а саме щодо визнання протиправною відмови перерахувати та виплатити пенсію за віком, та з однією вимогою майнового характеру - щодо стягнення моральної шкоди в загальному розмірі 10000,00 грн.

Щодо інших позовних вимог, заявлених позивачем, суд апеляційної інстанції вважає їх похідними від основної вимоги немайнового характеру, адже такі вимоги не можуть бути відокремлені в окреме провадження для розгляду судом, а тому не є об`єктом справляння судового збору.

Колегія суддів встановила, що судом першої інстанції при визначенні належного до сплати розміру судового збору не були порушені права ОСОБА_1 шляхом зменшення розміру позовних вимог та/або зміни предмету або підстави позову, також судом першої інстанції при обрахуванні належної до сплати суми судового зору не було допущено її зменшення, про що зазначив апелянт в апеляційній скарзі.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що в апеляційній скарзі апелянт не наводить жодних заперечень щодо інших підстав для залишення позовної заяви без руху, зокрема, надання до суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду з зазначенням підстав для поновлення строку та надання позовної заяви з чітко сформованими позовними вимогами, а тому суд апеляційної інстанції не перевіряє такі висновки суду першої інстанції.

Враховуючи сукупність викладених обставин, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що доводи апелянта не спростовують висновків суду першої інстанції.

Судом першої інстанції вірно встановлені обставини справи, правильно застосовані норми процесуального права, підстави для скасування ухвали відсутні.

Керуючись ст.ст. 243, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2021 року в адміністративній справі № 160/19572/21 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з 27 червня 2022 року та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 27 червня 2022 року.

Головуючий - суддя О.В. Головко

суддя Т.І. Ясенова

суддя А.В. Суховаров