Справа № 200/15058/21
Суддя: Чекменьов Г.А.
Дата ухвалення: 2022-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2022 року Справа№200/15058/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Чекменьова Г.А., розглянувши в спрощеному (письмовому) провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною та стягнення пенсії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною та стягнення заборгованості з пенсії в сумі 169750,69 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що перебуває у відповідача на обліку та за період з 01 травня 2018 року по 31 липня 2018 року та з 01 липня 2020 року по 31 липня 2021 року не отримав пенсійні виплати. Дії, щодо невиплати заборгованості з пенсії позивач вважає незаконними та просить стягнути з відповідача невиплачену пенсію в загальному розмірі 169750,69 грн.

Ухвалою від 09 листопада 2021 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою від 13 грудня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, поновлено строк звернення до суду та відкрито спрощене позовне провадження у справі.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив, надав письмовий відзив, де зазначив, що позивач перебуває на обліку в Управлінні як отримувач пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1. За період з 01 травня 2018 року по 31 липня 2018 року позивач не отримував пенсійні виплати в зв`узку з відсутністю за адресою постійного проживання, а з 01 липня 2020 року тимчасово припинено виплату пенсії в зв`язку з надходженням інформації про недійсність паспорта ОСОБА_1 . З 01 серпня 2021 року виплату пенсії поновлено на підставі заяви позивача.

Наявна заборгованість по пенсії в сумі 169750,69 грн. не виплачена відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №637 від 05.11.2014 року «Про здійснення соціальних виплат особам, які переміщуються з тимчасово окупованих територій України та територій проведення антитерористичної операції», згідно з якою суми пенсій, які не виплачено за період до місяця їх відновлення, обліковуються в органі, що здійснює пенсійні виплати, та виплачується на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову №1165 від 10.11.2021 року «Про затвердження порядку виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), не виплачених за період до місяця відновлення їх виплати, внутрішньо переміщеним особам та особам, які відмовилися відповідно до пункту 1 частини першої статті 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи і зареєстрували місце проживання та постійно проживають на контрольованій Україною території». Положення Постанови передбачають механізм виплати вказаних заборгованостей за окремою програмою, передбаченою бюджетом Пенсійного фонду за рахунок коштів Державного бюджету України на відповідний рік. На 2021 рік зазначені виплати бюджетними програмами не заплановані.

Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області також вважає, що не є належним відповідачем, оскільки виконання рішень щодо стягнень коштів з рахунків державних органів здійснюється казначейською службою, яка і повинна відповідати за даним позовом.

З наведених підстав відповідач вважає, що діяв у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України, Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», підзаконними нормативними актами, прийнятими Кабінетом Міністрів України. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі фактичні обставини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), є громадянином України та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорта громадянина України за номером НОМЕР_2 .

Згідно з довідкою від 09.12.2014 року за №1455-7874. Фактичним місцем проживання позивача є АДРЕСА_2 .

Позивач є пенсіонером за віком відповідно до пенсійного посвідчення № НОМЕР_3 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецької області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

З наданої відповідачем відповіді на запит адвоката від 24.09.2021 року за №0500-1502-8/75471 випливає, що позивач не отримував пенсію за період з 01 травня 2018 року по 31 липня 2018 року та з 01 липня 2020 року по 31 липня 2021 року. Вказані обставини також викладені у відзиві на позовну заяву, отже, сторонами не заперечуються

Відповідачем не спростовано, що заборгованість з пенсійних виплат за вищевказані періоди склала 169750,69 грн., яка нарахована до виплати проте не виплачена

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо невиплати призначеної пенсії, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд дійшов таких висновків.

У відповідних положеннях Конституції України закріплено основи соціальної спрямованості держави:

Стаття 3

Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Стаття 19

[...] Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 46

Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх [...] у старості [...].

Стаття 92

Виключно законами України визначаються:[…] 6. основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення […].

Законом України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV) передбачено:

Стаття 5. Сфера дії Закону

1. Цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Стаття 46. Виплата пенсії за минулий час

[…] 2. Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Стаття 49. Припинення та поновлення виплати пенсії

1. Виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

2. Поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону […].

Чинний механізм виплати пенсій, який поєднує право на пенсію з реєстрацією пенсіонера як внутрішньо переміщеної особи, призвів до численних звернень до суду з адміністративними позовами про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити певні дії відповідними територіальними управліннями Пенсійного фонду України.

Частиною 3 статті 4 Закону № 1058-IV визначено складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Враховуючи те, що відповідно до частини 3 статті 4 Закону № 1058-IV умови, норми та порядок пенсійного забезпечення визначаються виключно законами про пенсійне забезпечення, питання щодо припинення пенсійних виплат (які є складовою порядку пенсійного забезпечення) не можуть регулюватися підзаконними актами, в тому числі постановами Кабінету Міністрів України.

Законом № 1058-IV не передбачено такої підстави припинення або призупинення виплати пенсії, як з підстав перевірки місця фактичного проживання.

За змістом конституційних норм, Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.

Тому суд зазначає, що не підтвердження фактичного місця проживання не є передбаченою законом підставою для припинення виплати пенсії, а постанови Кабінету Міністрів України з приводу здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам є підзаконними нормативно-правовими актами, які обмежують встановлене законодавством право на отримання пенсії позивачем.

З огляду на викладене суд вважає, що припинення виплати пенсії позивачу було здійснено не у спосіб, передбачений Законом № 1058-IV, а з точки зору положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод мало місце втручання у право власності позивача, і таке втручання не було законним.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у зразковій адміністративній справі № 805/402/18-а від 03 травня 2018 року.

Відповідно до частини 3 статті 291 КАС України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Крім того, згідно з частиною 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При розгляді справи встановлено, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області, яке припинило виплату пенсії позивачу з 01 травня 2018 року по 31 липня 2018 року та з 01 липня 2020 року по 31 липня 2021 року. Заборгованість з пенсійних виплат за цей період склала 169750,69 грн.

Враховуючи наведене, суд зазначає, що втручання відповідача у право позивача на мирне володіння своїм майном у вигляді пенсії суд вважає таким, що не ґрунтується на Законі.

Стаття 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні «Суханов та Ільченко проти України» (Заяви № 68385/10 та № 71378/10) від 26 червня 2014 року Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (параграф 52).

Рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Щокін проти України» (Заяви № 23759/03 та № 37943/06) від 14 жовтня 2010 року встановлено, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Так, друге речення першого пункту передбачає, що позбавлення власності можливе тільки «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення «законів». Більш того, верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції. Таким чином, питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (параграф 50).

Отже, встановлення судом відсутності законності втручання, тобто вчинення дій не у спосіб, визначений законом, є достатньою підставою для висновку про те, що право позивача на мирне володіння своїм майном було порушено.

За таких обставин суд не приймає посилання відповідача на норми постанови КМ України від 10.11.2021 року №1165, оскільки застосування відповідачем вказаної постанови суперечить наведеним нормам спеціального закону Законом № 1058-IV та Статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які мають вищу юридичну силу перед підзаконними актами Кабінету Міністрів України.

Таким чином, при розгляді цієї справи судом встановлені протиправні дії відповідача - суб`єкта владних повноважень щодо припинення та невиплати належних позивачеві грошових сум всупереч вимогам закону.

Крім того, суд враховує, що до моменту порушення прав позивача, йому була призначена пенсія, отже, витрати на її сплату були заплановані та передбачені відповідним бюджетом Пенсійного фонду.

Стосовно позовних вимог в частині стягнення боргу з пенсійних виплат суд зазначає, що відповідно до змісту частини 2 статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини, та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю[…].

Вказаним нормам кореспондують норми статті 5 КАС України.

При розгляді цієї справи судом встановлений факт протиправних дій відповідача, який знаходиться у безпосередньому причинному зв`язку з негативними наслідками для позивача, пов`язаними з неотриманням останнім належних йому сум пенсії. Крім того, судом встановлено, що вказана бездіяльність суперечить встановленим функціональним обов`язкам відповідача та не відповідає спеціальним нормативним актам, які регулюють його діяльність. За вказаних обставин допущені відповідачем порушення виходять за межі його компетенції та містять всі ознаки деліктного правовідношення, що є підставою для застосування пункту 6 частини 2 статті 245 КАС України шляхом стягнення з відповідача шкоди, заподіяної його протиправною бездіяльністю, в розмірі невиплаченої пенсії.

З урахуванням викладеного, судом встановлена протиправна бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо невиплати ОСОБА_1 пенсії за період з 01 травня 2018 року по 31 липня 2018 року та з 01 липня 2020 року по 31 липня 2021 року за відсутністю передбачених законом підстав. Вказаними діями відповідача майновим правам та інтересам позивача спричинена шкода у сумі 169750,69 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача на підставі пункту 6 частини 1 статті 5 та пункту 6 частини 2 статті 245 КАС України.

Також суд зазначає, що Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області є належним відповідачем у справі, оскільки саме відповідач здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі щодо нарахування та виплати пенсії позивачу, і спір виник у зв`язку із неналежним виконанням саме позивачем зазначених функцій. Крім того, посилання відповідача на виконання рішення про стягнення коштів органами казначейської служби стосуються порядку виконання рішень, отже не впливає на вирішення спору по суті заявлених вимог.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи на те, що при поданні позову позивачем сплачено судовий збір у сумі 1697,50 грн., наведена сума підлягає стягненню з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача

Керуючись статтями 2, 139, 241-246, 255, 295-297 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (пл. Соборна, 3, м. Слов`янськ, Донецька область, 84122, ) про визнання бездіяльності протиправною та стягнення пенсії - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в в Донецькій області () щодо невиплати заборгованості з пенсії ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) за період з 01 травня 2018 року по 31 липня 2018 року та з 01 липня 2020 року по 31 липня 2021 року в сумі 169750,69 грн.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (пл. Соборна, 3, м. Слов`янськ, Донецька область, 84122, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) заборгованість з пенсійних виплат у сумі 169750 (сто шістдесят дев`ять тисяч сімсот п`ятдесят) грн. 69 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (пл. Соборна, 3, м. Слов`янськ, Донецька область, 84122, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) судовий збір в сумі 1697 (одна тисяча шістсот дев`яносто сім) грн. 50 коп.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 17 червня 2022 року, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Г.А. Чекменьов