Справа № 420/19345/21
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2022-06-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 червня 2022 р.м.ОдесаСправа № 420/19345/21
Головуючий в 1 інстанції: Бутенко А.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача судді Турецької І. О.,

суддів Стас Л. В., Шеметенко Л. П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (далі ГУ ДМС України в Одеській області) в якому, з урахуванням уточнень (а.с.66-80), просила:

- визнати протиправною відмову №5112-901/5112.1-21 від 02.07.2021 в оформленні та видачі паспорта громадянина України, у зв`язку з неможливістю підтвердження громадянства ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- зобов`язати оформити та видати паспорт громадянина України у формі ID картки, у зв`язку з непридатністю паспорта для подальшого використання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що 19.04.2000 була документована паспортом громадянина України зразка 1994 року Тарутинським РВ УМВС України в Одеській області серії НОМЕР_1 .

12.03.2015 документована паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 .

У червні 2020 року вона звернулась до Київського РВ у м. Одесі ГУ ДМС України в Одеській області за обміном паспорта громадянина України на паспорт громадянина України у формі ID картки, у зв`язку з досягненням 45-ти річного віку.

Однак, їй було відмовлено в оформленні та видачі паспорта громадянина України, у зв`язку з неможливістю підтвердження громадянства України.

Позивачка вважає таку відмову протиправною, оскільки документами, що підтверджують громадянство України є: паспорт громадянина України; паспорт громадянина України для виїзду за кордон. Оскільки такі документи у неї в наявності, суб`єкт владних повноважень не може відмовляти в оформленні паспорта громадянина України у формі ID картки, у зв`язку з досягненням 45-ти річного віку.

До того ж, позивачка звертає увагу на Закон України «Про громадянство України» пункт 1 статті 3 якого передбачає, що громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24.08.1991) постійно проживали на території України.

Відповідно до довідки виданої виконкомом Бородінської селищної ради Одеської області, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно була зареєстрована 12.02.1991 на території Миколаївської сільської ради та знята з реєстрації 26.03.1993, що підтверджується копією погосподарської книги №2 рахунок 120.

Позивачка вважає, що не внесення або не збереження територіальним підрозділом ДМС України Тарутинським РВ УМВС України в Одеській області інформації щодо підстав видачі паспорта серії НОМЕР_1 на її ім`я не може бути підставою для відмови у видачі паспорта громадянина України.

Посилається ОСОБА_1 також на рішення Конституційного Суду України №7-рп/2009 від 16.04.2009, де висловлено позицію відповідно до якої рішення суб`єкта владних повноважень повинні бути гарантією стабільності суспільних відносин, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршано прийняттям більш пізнього рішення. Виходячи з цього Суд вважав неприпустимим вчинення будь-яких дій та прийняття рішень органом державної влади, які погіршують становище громадянина, на підставі лише виявленого у минулому порушення процедурних норм, а тим паче у випадку, якщо порушення сталось з вини посадових осіб цього органу влади.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2021 року, ухваленого за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, позов ОСОБА_1 задоволено.

Суд визнав протиправною відмову Київського районного відділу у м. Одесі Головного управління ДМС України в Одеській області №5112-901/5112.1-21 від 02.07.2021 в оформленні та видачі паспорта громадянина України, у зв`язку з неможливістю підтвердження громадянства України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зобов`язав ГУ ДМС України в Одеській області оформити та видати паспорт громадянина України у формі ID картки, у зв`язку з непридатністю паспорта для подальшого використання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вирішуючи справу по суті та задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що19.04.2000 ОСОБА_1 була документована паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого Тарутинським РВ УМВС України в Одеській області, а тому належність до громадянства України позивачки було підтверджено.

До того ж, даний паспорт перебуває у позивачки, протягом усього часу він не вибував із її користування, не втрачений, не зіпсований чи викрадений.

Суд першої інстанції також указав, що паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 був використаний позивачкою для оформлення паспорту громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 від 12.03.2015.

На думку суду першої інстанції, позивачка не може нести надмірний тягар за можливу помилку суб`єкта владних повноважень при видачі паспорту громадянина України вперше.

Суд першої інстанції вважав, що відмова в обміні паспорту громадянина України, не відповідає критерію необхідності у демократичному суспільстві, оскільки для позивачки та членів її сім`ї відмова в обміні паспорту має наслідком повної зміни способу її життя, а також її родини.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву.

Вважаючи рішення суду першої інстанції таким, що прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, а також неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи,ГУ ДМС України в Одеській області в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

У своїх доводах скаржник посилається на те, що, відповідно до пункту 73 Порядку оформлення видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення паспорта громадянина України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 №302 (далі Порядок №302), рішення про оформлення паспорта приймається територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС за результатами ідентифікації особи та перевірки факту належності особи до громадянства України.

На виконання цієї норми, Київський РВ у м. Одесі ГУ ДМС України в Одеській області суб`єкт владних повноважень до якого звернулась ОСОБА_1 за обміном паспорта громадянина України, здійснив перевірку належності позивачки до громадянства України. За результатом проведеної перевірки встановлено, що паспорт на ім`я позивачки серії НОМЕР_1 був виданий Тарутинським РВ УМВС України в Одеській області 19.04.2000. Також було встановлено, що ОСОБА_1 прибула на територію України 12.02.1996, що підтверджується довідкою 168/02-15 від 09.11.2020, виданої виконавчим комітетом Миколаївської сільської ради Тарутинського району Одеської області.

У випадку з позивачкою скаржник наголошує, що законодавством передбачено два способи набуття громадянства України за територіальним походженням та внаслідок прийняття до громадянства.

Водночас, проведеною перевіркою встановлено, що на момент проголошення Незалежності України 24.08.1991 та на момент набуття чинності Закону України «Про громадянство України» від 08.10.1991 №1636-XII (набув чинності 13.11.1991) ОСОБА_1 на території України постійно не проживала та згідно обліків ГУ ДМС України в Одеській області громадянство України не набувала.

Отже, скаржник указує, що проведеною перевіркою встановлено, що належність ОСОБА_1 до громадянства України не підтверджено.

Правом подання відзиву на апеляційну скаргу позивачка не скористалась.

Відповідно до приписів п.3 ч.1 ст.311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження, у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Фактичні обставини справи.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , була документована паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого Тарутинським РВ УМВС України в Одеській області 19.04.2000 та паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 , виданим 12.03.2015.

23.06.2021, у зв`язку з досягненням 45-ти річного віку, ОСОБА_1 звернулась до Київського РВ у м. Одесі ГУ ДМС України в Одеській області із заявою №6200878 про обмін паспорта громадянина України.

На виконання вимог пункту 73 Порядку №302, Київський РВ у м. Одесі ГУ ДМС України в Одеській області провів перевірку факту належності ОСОБА_1 до громадянства України.

Так, було надіслано відповідний запит до Тарутинського РСГУ ДМС України в Одеській області орган, який документував позивачку паспортом громадянина України у 2000 році.

З відповіді Тарутинського РС ГУ ДМС України в Одеській області вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно довідки №168/02-15 від 09.11.2000, наданої виконавчим комітетом Миколаївської сільської ради Тарутинського р-ну Одеської області, прибула на територію України 12.02.1996 та на момент проголошення Незалежності України 24.08.1991 і набуття чинності Закону України «Про громадянство України»(13.11.1991) на території України не була зареєстрована та громадянство України не набувала. Тому, належність до громадянства України ОСОБА_1 не підтверджується.

02.07.2021 листом №5112-901/5112.1-21 Київський РВ у м. Одесі ГУ ДМС України в Одеській області повідомив позивачку, що в результаті проведених перевірок не було встановлено її належність до громадянства України, що є підставою для відмови в оформленні та видачі паспорта.

До того ж, довідка №011 від 18.05.2021, видана Консульством Республіки Молдова в Одесі, свідчить, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за даними Державного реєстру населення Республіки Молдова, громадянство Республіки Молдова не отримувала і з питанням оформлення документів до Національної паспортної системи не зверталася (паспортом громадянина Республіки Молдова не документована).

Відповідно до довідки №838 від 23.09.2021 Бородінської селищної ради Миколаївського старостинського округу Одеської області, громадянка ОСОБА_1 (попереднє прізвище ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , була зареєстрована 12.02.1991 на території Миколаївської сільської ради та знята з реєстрації 26.03.1993.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляції і висновків суду першої інстанції.

Перевіривши правильність встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи, додержання норм матеріального та процесуального права, провівши аналіз доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, з огляду на таке.

Відповідаючи на доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів виходить з такого.

Згідно з пунктом 1 частиною 1 статті 1 Закону України «Про громадянство України» від 18.01.2001 №2235-III (далі Закон №2235), громадянство України правовий зв`язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках.

За правилами пунктів 1-2 статті 3 Закону №2235 громадянами України є:

1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України;

2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинностіЗаконом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

До того ж, порядок набуття громадянства України за територіальним походженням встановлений статтею 8 Закону №2235.

Відповідно до частини 1 статті 8 Закону №2235 особа, яка сама або хоча б один з її батьків, дід чи баба, повнорідні брат чи сестра народилися або постійно проживали до 16 липня 1990 року на території, яка стала територією України відповідно до ст. 5 Закону України «Про правонаступництво України», а також на інших територіях, що входили до складу Української Народної Республіки, Західно-Української Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, що взяв зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її діти реєструються громадянами України.

Аналогічні положення законодавства були закріплені і в старому Законі України «Про громадянство України» від 08.10.1991 №1636-XII, який втратив чинність на підставі набрання чинності Закону №2235.

Кабінетом Міністрів України 25 березня 2015 року був прийнятий Порядок №302.

Відповідно до пунктів 1-3 Порядку №302, паспорт громадянина України (далі паспорт) є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України.

Паспорт виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій.

Кожен громадянин України, який досяг 14-річного віку, зобов`язаний отримати паспорт.

Відповідно до підпункту 7 пункту 6 Порядку №302, обмін паспорта здійснюється у разі наявності в особи паспорта зразка 1994 року (за бажанням).

За правилами пункту 73 Порядку №302 рішення про оформлення паспорта приймається територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС за результатами ідентифікації особи та перевірки факту належності особи до громадянства України (у разі оформлення паспорта вперше із застосуванням засобів Реєстру).

Пунктом 82 Порядку №302 передбачено, що за результатами проведення процедури встановлення особи, підтвердження факту видачі паспорта зразка 1994 року, перевірки факту належності до громадянства України особи, яка набула громадянство України відповідно до статті 6Закону України «Про громадянство України», працівник територіального підрозділу ДМС складає висновок за встановленою МВС формою, який затверджується керівником територіального органу ДМС або його заступником, та приймає рішення про оформлення паспорта або про відмову в його оформленні.

З аналізу наведених норм матеріального права можна дійти висновку щодо правомірності дій суб`єкта владних повноважень територіального органу ДМС стосовно здійснення перевірки належності позивачки до громадянства України під час розгляду заяви позивача про обмін паспорту громадянина України.

Матеріали справи свідчать, що за результатами перевірки заяви-анкети, поданої ОСОБА_1 щодо видачі паспорту у формі ID картки, у зв`язку з досягненням 45-ти річного віку, не підтверджено належність до громадянства України.

Суб`єкт владних повноважень дійшов такого висновку, що, на момент проголошення Незалежності України 24.08.1991 і набуття чинності Закону України «Про громадянство України» (13.11.1991), позивачка на території України не була зареєстрована та громадянство України не набувала.

Проте, міграційний орган, не пояснює обставин за яких позивачка отримала паспорт громадянина України 19.04.2000 серії НОМЕР_1 , виданий Тарутинським РВ УМВС України в Одеській області.

Водночас, колегія суддів звертає увагу на довідку №838 від 23.09.2021 Бородінської селищної ради Миколаївського старостинського округу Одеської області, яка наявна в матеріалах справи (а.с.36) та яка свідчить, що громадянка ОСОБА_1 (попереднє прізвище ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , була зареєстрована 12.02.1991 на території Миколаївської сільської ради та знята з реєстрації 26.03.1993.

Тобто, на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) та набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) ОСОБА_1 була зареєстрована на території України.

Колегія суддів підтримує позицію позивачки, що не внесення або не збереження територіальним підрозділом ДМС України інформації щодо підстав видачі паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 на її ім`я, не може слугувати підставою для відмови у видачі їй паспорту громадянина України, за умов подання усіх наявних документів для підтвердження громадянства України.

До того ж, варто відзначити, що ОСОБА_1 , окрім того, що отримала в 2000 році паспорт громадянина України, водійське посвідчення, а у 2015 паспорт громадянина України для виїзду за кордон, вона, будучи громадянкою України, у 2002 році закінчила Одеський державний медичний університет і отримала повну вищу освіту за спеціальністю «Лікувальна справа» та здобула кваліфікацію лікаря (а.с.37).

Тому, факт відмови в обміні паспорту громадянина України несе для позивачки незворотні наслідки, такі як неможливість здійснення медичної практики, офіційного працевлаштування, здійснення будь яких операцій з нерухомістю.

До того ж, разом з позивачкою проживає її донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та чоловік ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , які є громадянами України і відмова в обміні паспорту стане наслідком повної зміни способу життя всієї родини.

Верховний Суд у постанові від 09.10.2019 (справа №826/9462/16) дійшов такого висновку:

«Суб`єкт владних повноважень має доказувати правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності, якщо він заперечує проти адміністративного позову, а не позивач надавати суду докази на підтвердження факту набуття нею громадянства України у порядку, визначеному законом.

Доводи суду апеляційної інстанції, про те, що позивачем не надано доказів на підтвердження факту набуття громадянства України у порядку, визначеному законодавством, не є доказом правомірності дій відповідача у спірних відносинах та не спростовують факту недотримання відповідачем встановленого порядку визнання недійсним бланку паспорту».

Доречно також зазначити, що постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-XII затверджено положення про паспорт громадянина України, відповідно до пункту 1 якого паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу власника та підтверджує громадянство України. Паспорт є дійсним для укладання цивільно-правових угод, здійснення банківських операцій, оформлення доручень іншим особам для представництва перед третьою особою лише на території України, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України.

Відповідно до пункту 13 цього Положення, для одержання паспорта громадянин подає, серед іншого документи, що підтверджують громадянство України.

Таким чином, враховуючи те, що 19.04.2000 ОСОБА_1 була документована паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 Тарутинським РВ УМВС України в Одеській області, належність позивачки до громадянства України є підтвердженим.

Колегія суддів вважає також необхідним зауважити, що позивачка не може нести надмірний тягар за неналежну документацію під час оформлення громадянства України та навіть помилку суб`єкта владних повноважень у видачі паспорту громадянина України вперше.

Суб`єкт владних повноважень не може перекладати тягар вкрай негативних наслідків такої помилки на позивачку.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що спірні правовідносини охоплюються сферою дії статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та незважаючи на законність дій відповідача щодо перевірки до належності громадянства України під час розгляду заяви про обмін паспорту, відмова у обміні паспорту громадянина України, не відповідає критерію необхідності у демократичному суспільстві.

Так, стаття 8 Конвенції передбачає, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Приватне життя «охоплює право особи формувати та розвивати відносини з іншими людьми, включаючи відносини професійного чи ділового характеру» (див. п. 25 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «C. проти Бельгії» від 07 серпня 1996 року (Reports 1996)).

Стаття 8 Конвенції «захищає право на розвиток особистості та право формувати і розвивати відносини з іншими людьми та навколишнім світом» (див. п. 61 рішення ЄСПЛ у справі «Pretty проти Сполученого Королівства» (справа № 2346/02, ECHR 2002) та п. 65 рішення ЄСПЛ у справі «Олександр Волков проти України» (заява № 21722/11).

Будь-яке втручання у право особи на повагу до її приватного та сімейного життя становитиме порушення статті 8 Конвенції, якщо воно не здійснювалося «згідно із законом», не переслідувало легітимну ціль або цілі згідно з пунктом 2 та було «необхідним у демократичному суспільстві» у тому сенсі, що воно було пропорційним цілям, які мали бути досягнуті (див. рішення ЄСПЛ у справі «Ельсхольц проти Німеччини» (Elsholz v. Germany) [ВП], заява № 25735/94, п. 45, ECHR 2000-VIII).

Аналізуючи викладене, колегія суддів вважає, що відповідачем не було наведено, які суспільні інтереси порушуються через обмін позивачу паспорту громадянина України 1994 року зразка на паспорт громадянина України у вигляді ID картки, та в чому суспільна потреба у відмові здійснення такого обміну.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків не спростовують та не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин справи.

Підсумовуючи викладене та враховуючи те, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та вірно зазначена юридична кваліфікація встановлених фактів, колегія суддів, згідно зі статтею 316 КАС України, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляції та про залишення рішення суду першої інстанції в силі.

Дана справа була віднесена судом першої інстанції до справ незначної складності та розглянута в порядку спрощеного позовного провадження.

Стаття 328 КАС України встановлює право учасників справи, а також осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки на касаційне оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Водночас пункт 2 частини 5 вказаної статті встановлює, що не підлягають касаційному оскарженню, у тому числі судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Отже, враховуючи, що судом апеляційної інстанції постановлено рішення у справі розглянутої за правилами спрощеного позовного провадження, відсутні підстави для його оскарження в касаційному порядку.

Підстави для розподілу судових витрат, передбачені статтею 139 КАС України відсутні.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Доповідач суддя І. О. Турецька

суддя Л. В. Стас

суддя Л. П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 28.06.2022.