Справа № 380/18001/21
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2022-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2022 рокуЛьвівСправа № 380/18001/21 пров. № А/857/8976/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді: Гудима Л.Я.,

суддів: Довгополова О.М., Святецького В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09 травня 2022 року, головуючий суддя Гавдик З.В., ухвалене у м. Львові, повний текст якого складено 09.05.2022 року, у справі за адміністративним позовом Приватного підприємства «МЕРЕЖА-СЕРВІС ЛЬВІВ» до Головного управління Держпраці у Львівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Виконавчий комітет Львівської міської ради, про визнання протиправним та скасування припису,-

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2021 року ПП «МЕРЕЖА-СЕРВІС ЛЬВІВ» звернувся в суд з позовом до ГУ Держпраці у Львівській області, третя особа - Виконавчий комітет Львівської міської ради, в якому просило визнати протиправним та скасувати припис про усунення виявлених порушень законодавства про працю від 17.09.2021 року №ЛВ 12031/1353/АВ/П.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилалося на те, що в матеріалах перевірки відсутні будь-які докази, що б свідчили про регулярне проставлення недостовірних даних у первинних документах, що стосуються обліку тривалості робочого часу працівників. За таких умов, відсутнє порушення позивачем вимог ч. 2 ст. 30 Закону України «Про оплату праці». Пунктом 6 Розділу V Акту перевірки встановлене порушення ч. 1 ст. 94 КЗпП України та ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці», що на думку відповідача полягало у нарахуванні заробітної плати працівникам на підставі недостовірних даних табелів обліку робочого часу, тобто не в повній мірі. Вказане порушення на думку позивача є безпідставним, оскільки нарахування заробітної плати здійснюється відповідно до достовірних відомостей, зазначених у табелях обліку робочого часу, а в матеріалах інспекційного відвідування відсутні жодні докази, які б свідчили про зворотне.

Пунктами 7 та 9 Розділу V акта перевірки встановлене порушення позивачем ч. 2 ст. 65 та ст. 106 КЗпП України, яке на думку відповідача полягало у незабезпеченні ведення обліку надурочних робіт та не здійсненні оплати за надурочний час у подвійному розмірі. Вищевказані твердження не відповідають дійсності, оскільки позивач не залучає працівників до надурочних робіт. Вказані в акті перевірки та приписі працівники спочатку виконували трудові обов`язки на посаді адміністратора залу (для якої встановлений підсумований облік робочого часу з обліковим періодом - календарний рік), а потім були переведені на посаду керуючою магазину (для яких передбачено п`ятиденний робочий тиждень).

Пунктом 8 Розділу V акта перевірки встановлене порушення позивачем ч. 4 ст. 79 КЗпП України, що на думку відповідача полягало в тому, що черговість надання відпусток визначена графіком, затвердженим власником або уповноваженим ним органом, однак без погодження з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) і доведеним до відома всіх працівників. Позивач зазначає, що з усіма працівники узгоджувалися зручні для сторін графіки надання відпусток, про що свідчать підписи працівників у відповідних графіках (копії яких надавалися посадовим особам відповідача під час здійснення інспекційного відвідування). Трудовим колективом не утворено профспілкової організації.

Пунктом 10 Розділу V акта перевірки встановлене порушення позивачем ст. 253 КЗпП України, яке на думку відповідача полягало в тому, що працівники позивача не в повній мірі підлягають загальнообов`язковому соціальному страхуванню внаслідок виплати заробітної плати в окремих випадках без сплати єдиного соціального внеску. Вказане твердження є надуманими, оскільки в ході заходу державного контролю не встановлено жодних фактів, які б підтверджували наявність такого порушення.

У спірному приписі відповідач зазначав, що виявлені ним порушення, підтверджуються поясненнями, наданими працівниками магазинів.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 09 травня 2022 року адміністративний позов задоволено частково; визнано протиправним та скасовано припис про усунення виявлених порушень законодавства про працю №ЛВ 12031/1353/АВ/П від 17.09.2021 року в частині пунктів 3 10; в іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ГУ Держпраці у Львівській області оскаржило його в апеляційному порядку, яке, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що судом попередньої інстанції не звернув увагу на відеоматеріали, на яких містяться докази наявності вчинення правопорушень позивачем, зокрема усні пояснення працівників, які підтверджені їхніми безпосередніми керівниками.

На підставі пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 17.09.2021 року, відповідачем складений за № ЛВ12031/1353/АВ акт за результатами проведення (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання вимог законодавства у сферах охорони праці, промислової безпеки, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, праці, зайнятості населення, зайнятості та працевлаштування осіб з інвалідністю, здійснення державного гірничого нагляду, яким встановлено порушення вимог: п. 1 ч. 1 ст. 21, ст. 59, ч. 2 ст. 65, ч. 2 ст. 66, ч. 3 ст. 66, ч. 4 ст. 79, ч.1 ст. 94, ст. 106, ст. 253 КЗпП України, ч. 1 ст. 1, ч. 2 ст. 30 Закону України «Про оплату праці».

14.09.2021 року відповідачем винесено припис №ЛВ12031/1353/АВ/П щодо порушень позивачем п. 1 ч. 1 ст. 21, ст. 59, ч. 2 ст. 65, ч. 2 ст. 66, ч. 3 ст. 66, ч. 4 ст. 79, ч.1 ст. 94, ст. 106, ст. 253 КЗпП України, ч. 1 ст. 1, ч. 2 ст. 30 Закону України Закону України «Про оплату праці», яким зобов`язано позивача усунути такі порушення, забезпечити додержання норм законодавства про працю.

Зміст спірних правовідносин полягає в тому, що позивач вважає спірний припис протиправним та таким, що не відповідає фактичним обставинам справи та вимогам законодавства.

Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що твердження відповідача про порушення позивачем чинного законодавства не підтверджені жодними належними та допустимими доказами у справі, та ґрунтується на припущеннях. При цьому, судом попередньої інстанції не враховувався, як належний та допустимий доказ фіксування відповідних подій чи обставин, наданий відповідачем диск з відеоматеріалами, оскільки не містив всіх необхідних реквізитів електронного доказу, зокрема фіксації дати та часу зйомки, місця події тощо.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

У відповідності до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кодекс законів про працю України (далі - КЗпП України) регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини. Законодавство про працю встановлює високий рівень умов праці, всемірну охорону трудових прав працівників.

У відповідності до ч. 1 ст. 259 Кодексу законів про працю України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначено Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» (далі - Закон).

Постановою Кабінету Міністрів України № 823 від 21.08.2019 року затверджено Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (далі - Порядок №823), яким визначено процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (зокрема їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю, з урахуванням особливостей, визначених Конвенцією Міжнародної організації праці № 81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі, ратифікованою Законом України від 8 вересня 2004 року № 1985-1V, Конвенцією Міжнародної організації праці № 129 1969 року про інспекцію праці в сільському господарстві, ратифікованою Законом України від 8 вересня 2004 року № 1986-IV, та Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

Як встановлено ч. 7 ст. 7 Закону на підставі акта, складеного за результатами здійснення заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства, орган державного нагляду (контролю) за наявності підстав для повного або часткового зупинення виробництва (виготовлення), реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг звертається у порядку та строки, встановлені законом, з відповідним позовом до адміністративного суду. У разі необхідності вжиття інших заходів реагування орган державного нагляду (контролю) протягом п`яти робочих днів з дня завершення здійснення заходу державного нагляду (контролю) складає припис, розпорядження, інший розпорядчий документ щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу.

Абзацами 10-13 ч. 6 ст. 7 Закону визначено: якщо суб`єкт господарювання не погоджується з актом, він підписує акт із зауваженнями.

Зауваження суб`єкта господарювання щодо здійснення державного нагляду (контролю) є невід`ємною частиною акта органу державного нагляду (контролю).

У разі відмови суб`єкта господарювання підписати акт посадова особа органу державного нагляду (контролю) вносить до такого акта відповідний запис.

Один примірник акта вручається керівнику чи уповноваженій особі суб`єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу, фізичній особі - підприємцю або уповноваженій ним особі в останній день заходу державного нагляду (контролю), а другий зберігається в органі державного нагляду (контролю).

Пунктом 18 Порядку № 823 передбачено, що якщо об`єкт відвідування не погоджується з викладеною в акті інформацією, акт підписується із зауваженнями, які є його невід`ємною частиною.

Зауваження можуть бути подані об`єктом відвідування не пізніше трьох робочих днів після дня підписання акта. Письмова вмотивована відповідь на зауваження надається інспектором праці не пізніше ніж через три робочих дні з дати їх надходження.

Також, пунктом 21 вказаного Порядку встановлено, що припис вноситься об`єкту відвідування не пізніше ніж протягом наступного робочого дня після підписання акта (відмови від підписання), а в разі наявності зауважень - наступного дня після їх розгляду.

Припис складається у двох примірниках, що підписуються інспектором праці, який проводив інспекційне відвідування, та об`єктом відвідування або уповноваженою ним особою.

Один примірник припису залишається в об`єкта відвідування.

Як передбачено нормами чинного законодавства, зокрема ст.ст. 65, 66 КЗпП України, надурочні роботи не повинні перевищувати для кожного працівника чотирьох годин протягом двох днів підряд і 120 годин на рік. Власник або уповноважений ним орган повинен вести облік надурочних робіт кожного працівника.

Працівникам надається перерва для відпочинку і харчування тривалістю не більше двох годин. Перерва не включається в робочий час. Перерва для відпочинку і харчування повинна надаватись, як правило, через чотири години після початку роботи. Час початку і закінчення перерви встановлюється правилами внутрішнього трудового розпорядку. Працівники використовують час перерви на свій розсуд. На цей час вони можуть відлучатися з місця роботи. На тих роботах, де через умови виробництва перерву встановити не можна, працівникові повинна бути надана можливість приймання їжі протягом робочого часу. Перелік таких робіт, порядок і місце приймання їжі встановлюються власником або уповноваженим ним органом за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) підприємства, установи, організації.

У відповідності до ч. 4 ст. 79 КЗпП України, черговість надання відпусток визначається графіками, які затверджуються власником або уповноваженим ним органом за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), і доводиться до відома всіх працівників. При складанні графіків ураховуються інтереси виробництва, особисті інтереси працівників та можливості їх відпочинку.

За ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно із ст. 106 КЗпП України, за погодинною системою оплати праці робота в надурочний час оплачується в подвійному розмірі годинної ставки.

За відрядною системою оплати праці за роботу в надурочний час виплачується доплата у розмірі 100 відсотків тарифної ставки працівника відповідної кваліфікації, оплата праці якого здійснюється за погодинною системою, - за всі відпрацьовані надурочні години.

У разі підсумованого обліку робочого часу оплачуються як надурочні всі години, відпрацьовані понад встановлений робочий час в обліковому періоді, у порядку, передбаченому частинами першою і другою цієї статті.

Компенсація надурочних робіт шляхом надання відгулу не допускається.

Також, згідно із ст. 253 КЗпП України, особи, які працюють за трудовим договором (контрактом) на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання або у фізичної особи, підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Статтею 1 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Частиною 2 ст. 30 названого Закону встановлено, що при кожній виплаті заробітної плати роботодавець повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; б) розміри і підстави відрахувань із заробітної плати; в) сума заробітної плати, що належить до виплати.

Роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

Матеріалами справи підтверджується, що виявлені відповідачем порушення, підтверджуються поясненнями, наданими працівниками магазинів.

Крім цього, дані обставини підтверджуються відеоматеріалами, на яких містяться докази наявності вчинення правопорушень позивачем, долученими до матеріалів справи.

За статтею 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано позовну заяву, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності.

Суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Згідно зі статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь- які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Статтями 75, 76 КАС України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За висновками постанови Верховного Суду від 12.06.2018 року у справі №908/1120/17, для оцінки належності відеозапису як доказу береться до уваги наявність у ньому необхідних реквізитів електронного доказу, таких як фіксація дати та часу зйомки, місця події.

Колегія суддів вважає вірними висновки суду попередньої інстанції про те, що наданий відповідачем диск з відеоматеріалами не враховується, як належний та допустимий доказ фіксування відповідних подій чи обставин, оскільки не містить всіх необхідних реквізитів електронного доказу, зокрема фіксації дати та часу зйомки, місця події тощо.

Будь яких інших належних та допустимих доказів, які б підтверджували встановлені відповідачем порушення суду не надано.

При цьому, Наказом № 14/ос від 26.10.2020 року, який погоджений Радою трудового колективу з 01.01.2021 року застосовано підсумований облік робочого часу для наступних посад: касир торговельного залу; адміністратор заду; пекар; формувальник тіста; продавець продовольчих товарів.

Обліковий період - календарний рік.

Наказом № 15/ос від 26.10.2020 року для працівників встановлено з 01.01.2021 року застосування графіків змінності, визначено тривалість зміни, а також тривалість для відпочинку та харчування, зокрема: перша зміна тривалістю 10 робочих годин, розпочинається о 08 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв., в тому числі тривалість перерви для відпочинку та харчування 1 год; друга зміна тривалістю 10 робочих годин, розпочинається о 11 год. 00 хв. до 22 год. 00 хв., в тому числі тривалість перерви для відпочинку та харчування - 1 год.

Матеріали справи не містять доказів, що позивачем приймались рішення чи вчинялись дії, які б забороняли працівникам магазинів використовувати перерву для відпочинку та харчування на власний розсуд.

Також з матеріалів справи неможливо встановити наявність інших порушень КЗпП України та Закону України «Про оплату праці», висновки відповідача про порушення позивачем вказаних актів не підтверджені жодними належними та допустимими доказами, які містяться в матеріалах справи, та ґрунтується на припущеннях.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.

Під час розгляду справи відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав до суду достатньо належних і достовірних доказів, а відтак, не довів правомірності свого рішення.

В частині решти доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи, наведені сторонами, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді.

З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09 травня 2022 року у справі №380/18001/21 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. Я. Гудим
судді О. М. Довгополов
В. В. Святецький