Справа № 480/4228/22
Суддя: В.О. Павлічек
Дата ухвалення: 2022-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у забезпеченні позову

29 червня 2022 року Справа № 480/4228/22

Суддя Сумського окружного адміністративного суду Павлічек В.О., розглянувши заяву представника позивача про забезпечення позову в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1, треті особи - Міністерство оборони України. Генеральний штаб Збройних сил України про визнання протиправним та скасування наказу,-

В С Т А Н О В И В:

28 червня 2022 року до Сумського окружного адміністративного суду через систему "Електронний суд" звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1, треті особи - Міністерство оборони України. Генеральний штаб Збройних сил України, в якій просить визнати протиправними та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 (по особовому складу) №67-РС від 25.05.2022р.

Також у позовній заяві позивач просить зупинити дію наказу командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 (по особовому складу) №67-РС від 25.05.2022р.

Разом із позовною заявою представником позивача подано заяву про забезпечення позову, в якій просить забезпечити позов військовослужбовців розвідувальної роти військової частини НОМЕР_1 до військової частини НОМЕР_1, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Міністерство оборони України, Генеральний штаб Збройних Сил України про визнання протиправним та скасування наказу, шляхом зупинення дії наказу командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 (по особовому складу) №67-РС від 25.05.2022р.

Заява обгрунтовується тим, що про існування вище вказаного наказу №67-РС, стало відомо з витягу із наказу командира військової частини А 1376 (по стройовій частині) №135 від 25.05.2022р. Згідно з даних витягу, стало відомо, що військовослужбовців розвідувальної роти призначено на нижчі посади Запасної роти, підставою такого призначення зазначається Наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) №67-РС від 25.05.2022р. Оскаржуваним наказом командир військової частини НОМЕР_1 фактично відсторонив військовослужбовців від займаних посад, хоча не мав для цього жодних підстав, чим позбавив можливості позивачів у справі здійснювати свій військовий обов`язок. Дії командира в/ч НОМЕР_1, щодо прийняття оскаржуваного наказу мали наслідком розформування розвідувальної роти, як бойової одиниці, виведення її з боєздатності, а як наслідок нецільового використання військових сил, під час активних воєнних дій. Таке рішення командира в/ч НОМЕР_1 призвело до того, що на даний момент військова частина фактично залишилась без розвідувальної роти, а враховуючи складну ситуацію в місці її тимчасового перебування (м. Бахмут Донецької області), таке рішення командира може призвести до значних та невиправданих втрат особового складу в/ч.

Суд, аналізуючи заяву про забезпечення позову, доходить висновку, що заява не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Інститут забезпечення адміністративного позову регламентовано ст. 150-151 КАС України, які закріплюють підстави для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а також види забезпечення позову в адміністративному процесі. Наявність такого інституту є однією з гарантій виконання постанови адміністративного суду і спрямовані на забезпечення принципу обов`язковості судових рішень.

Забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи визначених законом заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому постанови суду, якщо її буде прийнято на користь позивача.

Так, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно з ч. 1 ст. 151 Кодексу позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Таким чином, законодавством встановлено вичерпний перелік підстав для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а суд повинен, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи існує хоча б одна з названих підстав, і оцінити, чи не може застосування заходів забезпечення позову завдати більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

В розумінні наведених норм закону, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має надати оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням наступних критеріїв: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги; ймовірності ускладнення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушення у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є у часниками даного судового процесу.

При цьому, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними.

Суд зазначає, що наявність очевидних ознак протиправності спірного рішення у частині може бути виявлена судом тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості та достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності.

Сам по собі факт прийняття відповідачем рішення, яке ймовірно стосуються прав та інтересів позивача, не може автоматично свідчити про те, що таке рішення є очевидно протиправними і невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити виконання рішення суду, а факт порушення прав та інтересів позивача підлягає доведенню у встановленому законом порядку.

З приводу наявності очевидних ознак протиправності оспорюваного рішення та порушення таким рішенням прав, свобод або інтересів осіб, які звернулися до суду, то Верховним Судом у постановах від 16 травня 2019 року у справі №826/14303/ 18, від 12 лютого 2020 року у справі №640/17408/19 та від 27 лютого 2020 року у справі №640/16242/19 зазначено, що такі ознаки повинні, насамперед, існувати поза обґрунтованим сумнівом (beyond reasonable doubt). Тобто, суд, який застосовує заходи забезпечення позову з цих підстав повинен бути переконаний у тому, що відповідне рішення явно суперечить вимогам закону за критеріями, визначеними частиною другою статті 2 КАС України, порушує права, свободи або інтереси позивача і вжиття заходів забезпечення позову є дієвим способом запобігання істотним та реальним негативним наслідкам таких порушень. В іншому випадку, висновки суду про наявність очевидних ознак протиправності оспорюваного рішення та порушення ним прав, свобод чи інтересів позивача до розгляду справи по суті, свідчать про наперед сформовану судом правову позицію у справі.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 11.01.2022 у справі №640/18852/21.

Як вбачається зі змісту заяви про забезпечення позову, заявник вважає за необхідне вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення дії наказу командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 (по особовому складу) №67-РС від 25.05.2022р. Проте суд зазначає, що забезпечуючи позов шляхом зупинення дії оскаржуваного наказу відповідача, суд фактично вирішує питання по суті спору. Тобто, судом фактично ухвалюється рішення без розгляду справи по суті, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову, та забезпечення зазначеного адміністративного позову в такий спосіб виходить за межі підстав забезпечення позову, передбачених ч. 2 ст. 150 КАС України.

Також суд звертає увагу на те, що доводи вказаної заяви повторюють доводи позовної заяви та можуть бути перевірені тільки під час судового розгляду справи.

З огляду на вищенаведене, суд доходить висновку, що заява про забезпечення позову є необґрунтованою та непідтвердженою жодними доказами, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову, а тому у її задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 150, 151, 154, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду в п`ятнадцятиденний строк з дня складання ухвали.

Суддя В.О. Павлічек