Справа № 480/10103/21
Суддя: С.М. Глазько
Дата ухвалення: 2022-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
В С Т А Н О В И В:
Позивач, ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 ), звернулась до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Сумській області (далі по тексту - відповідач), в якій просить:
Свої вимоги позивач мотивує тим, що на її думку, оскаржувана вимога є неправомірною, оскільки про існуючу заборгованість їй стало відомо влітку 2021 року з Єдиного державного реєстру боржників, коли вона приїхала на Україну до м. Суми. Зазначає, що з 07.12.2001 вона дійсно була зареєстрована як фізична особа-підприємець та взята на облік, як платник податків. З цього періоду часу вона здійснювала належну професійну діяльність, як самозайнята особа - адвокат з видом діяльності у сфері права. Звертає увагу суду на те, що її діяльність продовжувалась до квітня 2012 року, після чого вона знаходилась у декретній відпустці, а 27.06.2012 знаходилась у відпустці по догляду за малолітньою дитиною, у зв`язку з чим не займалася професійною діяльністю та здавала звіти, які підтверджували відсутність доходів. 04.03.2014, знаходячись у відпустці по догляду за малолітньою дитиною, позивач з чоловіком та двома малолітніми доньками виїхали за межі України на постійне місце проживання до іншої країни, що підтверджується копією закордонного паспорту. Позивач зазначає, що ця обставина підтверджує, що весь цей період часу вона з сім`єю постійно проживала за межами України, де проживає і до теперішнього часу, у зв`язку з чим вона не здійснювала і не могла здійснювати на Україні підприємницької діяльності. Вважає, що за період своєї відсутності, а саме з квітня 2012 року, вона втратила і статус ФОП станом на час виникнення спірних правовідносин, а всі нарахування та вимога контролюючого органу до неї, як ФОП, є неправомірними. Вказує, що з квітня 2012 року і до теперішнього часу вона була зареєстрована фізичною особою-підприємцем, проте за період нарахованого єдиного внеску вона не отримувала і не могла отримувати доходів, оскільки не займалася підприємницькою діяльністю, оскільки з 04.03.2014 постійно проживала за межами України.
Ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, посилається на те, що оскаржувана вимога є правомірною, оскільки відповідно до даних АРМ «Податковий блок» в реєстрі страхувальника, відсутня інформація щодо наявності пільги у позивача по сплаті єдиного соціального внеску (відсутня позначка ФО інвалід та ФО пенсіонер), тому ОСОБА_1 , у зв`язку з наявністю її державної реєстрації фізичною особою-підприємцем згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, була зобов`язана сплачувати єдиний внесок. У зв`язку з чим, позивачу було автоматично сформовано та у відповідності до норм чинного законодавства направлено на адресу ОСОБА_1 вимогу про сплату боргу від 23.02.2021 № Ф-4213-54.
Суд, перевіривши матеріали справи, повно та об`єктивно оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.
З матеріалів справи судом встановлено, що ОСОБА_1 була зареєстрована як платник податків з 31.01.2002.
З 01.01.2017 ФОП ОСОБА_1 знаходиться на загальній системі оподаткування та, відповідно, зобов`язана сплачувати єдиний соціальний внесок.
Вважаючи податкову вимогу від 23.02.2021 № Ф-4213-54 неправомірною, позивач звернулася із позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Спеціальним законодавчим актом, що регулює правові відноси нарахування і сплати єдиного внеску є Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року № 2464-VІ (далі - Закон № 2464-VІ), у відповідності до якого видана Інструкція про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджена наказом Міністерства фінансів України від 20 квітня 2015 року № 449 (далі - Інструкція № 449).
Згідно п.1 ч.2 ст.6 Закону № 2464-VІ, платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закон № 2464-VІ єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника в силу припису ч.12 ст. 9 Закону № 2464-VІ.
Відповідно до п.2 ст.25 Закону № 2464-VІ у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків, платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплати їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.
Згідно п.4 ст.25 Закону № 2464-VІ орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.
Згідно з ч. 3 VI розділом Інструкції № 449 вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів на суму боргу, що перевищує 10 гривень. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.
Згідно з ч. 4 VI розділом Інструкції № 449, вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи). Після формування вимоги про сплату боргу (недоїмки) та внесення даних до відповідного реєстру вимога надсилається (вручається) платнику.
Отже, чинним законодавством надано право контролюючому органу нараховувати єдиний внесок з облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів.
Законом України від 06.12.2016 № 1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» внесено зміни до Закону № 2464, що діють з 01.01.2017, зокрема, щодо обов`язковості визначення бази нарахування ЄВ у разі неотримання доходу (прибутку) у звітному році або окремому місяці звітного року.
Фізичні особи - підприємці, які перебувають на загальній системі оподаткування нараховують єдиний внесок на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.
У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (п.2 ч. 1 ст.7 Закону № 2464).
Мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.
Законом України від 21.12.2016 № 1801-VIII «Про Державний бюджет України на 2017 рік» установлено щомісячний розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2017 -3200,00 грн., з 1 січня 2018 року - 3723,00 грн.
Частиною п`ятою ст. 8 Закону № 2464, для зазначеної категорії платників, встановлена обов`язкова ставка ЄВ, що дорівнює 22 % бази нарахування.
Право на звільнення від сплати ЄВ за себе мали у 2017 - 2018 роках ФОП, за умови, що вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками ЄВ виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (ч. 4 ст. 4 Закону № 2464).
Інших підстав звільнення від сплати ЄВ фізичними особами - підприємцями, в тому числі і на час перебування в декретній відпустці чинним законодавством не передбачено.
Враховуючи обов`язок нарахування єдиного внеску до сплати, навіть у разі відсутності доходу, ФОП, які перебувають на загальній системі оподаткування, зобов`язані сплатити до 09.02.2018 за звітний 2017 рік щонайменше 8448,00 грн. (3200,00*12*22%).
Слід також зазначити, що з прийняттям Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», внесені зміни до Закону № 2464, що діють з 01.01.2018, зокрема, щодо строків сплати ФОП, які перебувають на загальній системі оподаткування.
Так, з 01.01.2018 всі фізичні особи - підприємці (незалежно від обраної системи оподаткування), крім звільненої статтею 4 Закону № 2464 категорії страхувальників, зобов`язані сплачувати за себе ЄВ, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок (абзац третій ч.8 ст.9 Закону № 2464).
Законом України від 07.12.2017 № 2246-VIII «Про Державний бюджет України на 2017 рік» установлено щомісячний розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2018 - 3723,00 грн.
Відповідно, щоквартальний платіж складає - 2457,18 грн. (3723,00*3*22%).
Законом України від 23.11.2018 № 2629-VIII «Про Державний бюджет України на 2019 рік» установлено щомісячний розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2019 -4173,00 грн.
Відповідно, щоквартальний платіж складає - 2754,18 грн. (4173,00*22%).
Законом України від 14.11.2019 № 294-ІХ «Про Державний бюджет України на 2020 рій» установлено щомісячний розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2020 року по 31.08.2020 - 4723,00 грн., з 01.09.2020 по 31.12.2020 - 5000,00 грн.
Відповідач у відзиві зазначає, що згідно АРМ «Податковий блок» в реєстрі страхувальника відсутня інформація щодо наявності пільги у позивача по сплаті єдиного соціального внеску (відсутня позначка ФО інвалід та ФО пенсіонер), тому ОСОБА_1 , у зв`язку з наявністю її державної реєстрації фізичною особою-підприємцем згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, була зобов`язана сплачувати єдиний внесок.
У зв`язку з чим, позивачу було автоматично сформовано та у відповідності до норм чинного законодавства направлено на її адресу вимогу про сплату боргу від 23.02.2021 № Ф-4213-54 (а.с.5).
Згідно ч. 4 розділу VI Інструкції № 449, вимога про сплату боргу (недоїмки) у паперовій формі вважається належним чином надісланою (врученою), якщо вона надіслана на адресу (місцезнаходження юридичної особи, місце проживання або останнього відомого місця перебування фізичної особи) платника єдиного внеску рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручена платнику єдиного внеску або його законному чи уповноваженому представникові.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відповідно до вимог Закону України № 2464-VI та Інструкції № 449, ОСОБА_1 є платником єдиного внеску, а тому оскаржувана вимога про сплату боргу (недоїмки) від 23.02.2021 № Ф-4213-54 є правомірною та такою, що винесена згідно з нормами чинного законодавства, а тому не підлягає скасуванню.
Також судом встановлено, що відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, ФОП ОСОБА_1 припинено 29.10.2021 за її рішенням (а.с.33).
Згідно з ч. 1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи вищевикладене, на підставі зібраних та досліджених доказів, аналізу чинного законодавства, суд дійшов висновку, що відповідачем як суб`єктом владних повноважень доведено правомірність свого рішення, у той час як позивач не навів достатньо обставин на підтвердження позовних вимог, а відтак у задоволенні позову необхідно відмовити.
Враховуючи те, що позивачу відмовлено у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, питання щодо повернення йому судових витрат у вигляді сплаченого судового збору судом не вирішується.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Сумській області про визнання протиправною та скасування вимоги відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.М. Глазько