Справа № 953/18179/21
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2022-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2022 р. Справа № 953/18179/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Любчич Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 30.11.2021, головуючий суддя І інстанції: Бабаєв А.І., м. Харків, повний текст складено 30.11.21 по справі № 953/18179/21

за позовом ОСОБА_1

до Управління соціального захисту населення адміністрації Київського району Харківської міської ради , Обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Харківської обласної державної адміністрації

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі також позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Київського районного суду м. Харкова з позовом до Управління соціального захисту населення адміністрації Київського району Харківської міської ради, Обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Харківської обласної державної адміністрації (надалі також відповідачі), в якому просив:

- зобов`язати Управління соціального захисту населення адміністрації Київського району ХМР призначити особі з інвалідністю 2 групи внаслідок війни ОСОБА_1 компенсаційну виплату різниці недоплаченої щорічної соціальної одноразової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, передбаченому ст. 13 Закону № 3551-ХІІ, з урахуванням попередньо виплаченої суми 3640 грн, яка дорівнює сумі 11472 грн;

- зобов`язати Обласний центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат ХОДА нарахувати особі з інвалідністю 2 групи внаслідок війни ОСОБА_1 та здійснити компенсаційну виплату різниці недоплаченої щорічної соціальної одноразової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, передбаченому ст. 13 Закону № 3551-ХІІ, з урахуванням попередньо виплаченої суми 3640 грн., яка дорівнює сумі 11472 грн;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань солідарно з Управління соціального захисту населення адміністрації Київського району ХМР та Обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат ХОДА на користь ОСОБА_1 різницю недоплаченої грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми 3640 грн такої допомоги, яка дорівнює сумі 11472 грн;

- визнати бездіяльність відповідачів щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком відповідно до ст. 13 Закону № 3551-XII - протиправною.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 27 вересня 2021 року справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення адміністрації Київського району Харківської міської ради, Обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Харківської обласної державної адміністрації про перерахування та виплату щорічної разової допомоги до 05 травня 2020 року передано на розгляд до Харківського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 08.11.2021 позовну заяву ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення адміністрації Київського району Харківської міської ради, Обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Харківської обласної державної адміністрації про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії залишено без руху; усуваючи недоліки позовної заяви, позивачу необхідно було надати до суду заяву про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду із зазначенням підстав для поновлення строку. Позивачу надано термін десять календарних днів з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 08.11.2021 отримано позивачем 16.11.2021, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

15.11.2021 позивачем подано до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог, позовні вимоги в якій визначено таким чином:

- зобов`язати Управління соціального захисту населення адміністрації Київського району Харківської міської ради призначити особі з інвалідністю 2 групи внаслідок війни ОСОБА_1 компенсаційну виплату щорічної соціальної одноразової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, передбаченому статтею 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 за № 3551-ХІІ із відрахуванням виплаченої суми у розмірі 3640 грн за 2020 рік;

- зобов`язати Центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Харківської обласної державної адміністрації нарахувати (арифметично) одноразову грошову допомогу до 5 травня за 2020 рік у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, передбаченому статтею 13 України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 за № 3551-XII відрахуванням виплаченої суми у розмірі 3640 грн за 2020 рік.

Крім того, 15.11.2021 позивачем надано до суду заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду з позовом до Управління соціального захисту населення адміністрації Київського району Харківської міської ради, Обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Харківської обласної державної адміністрації відмовлено; позовну заяву ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення адміністрації Київського району Харківської міської ради, Обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Харківської обласної державної адміністрації про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії повернуто позивачу.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати зазначену ухвалу та ухвалити нове судове рішення по суті зі зміненими позовними вимогами.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність повернення позовної заяви позивачу, керуючись ч. 4 ст. 17-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту 22.10.1993, № 3551-XII (далі Закон - № 3551-XII), однак не врахував, що до 30 вересня відповідного року мають право звернутися лише ті особи, які не отримали разової грошової допомоги до 5 травня.

Зазначає, що судом першої інстанції не враховано того, що ОСОБА_1 про порушення своїх прав, свобод та інтересів дізнався із відповідей, викладених у листі УСЗН від 14.07.2021 за № М-185/5298-03 та листі Центру від 09.07.2021 за № 12780/06, які отримані ним 18.08.2021, і з позовом до суду звернувся 22.09.2021.

Вказує про неврахування правової позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладеної у постанові від 16.07.2020 у справі № 182/3773/15-а.

Від Управління соціального захисту населення адміністрації Київського району Харківської міської ради надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому, з посиланням на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 11.11.2021 у справі № 260/611/21, зазначено, що судом першої інстанції оскаржувану ухвалу прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права. При цьому, судом першої інстанції враховано, що позивачу 09.04.2020 здійснено фінансування коштів для виплати разової грошової допомоги до 05 травня за 2020 рік, а до Київського районного суду м. Харкова позивач звернувся 22.09.2021, що свідчить про порушення строків звернення до адміністративного суду.

Вважає оскаржувану ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою, а тому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Обласний центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Харківської обласної державної адміністрації правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Згідно з ч. 2 ст. 312 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також КАС України) апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотивами оскаржуваної ухвали суду першої інстанції є те, що позивачем не виконано вимоги ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2021 року, оскільки позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк, що згідно із пунктом 1 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є підставою для повернення позовної заяви.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що спірна виплата є регулярною та виплачується один раз на рік, тому про порушення своїх прав позивач знав або міг дізнатися у квітні-травні 2020 року при отриманні щорічної грошової допомоги до 05 травня 2020 року.

Разом з тим, отримання позивачем листів відповідачів у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в цьому випадку.

Суд апеляційної інстанції погоджується з мотивами та висновками суду першої інстанції, з урахуванням такого.

Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Для реалізації конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні створено систему адміністративних судів.

Порядок здійснення судочинства в адміністративних судах визначає КАС України, частиною першою статті 5 якого передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Частина перша статті 118 КАС України визначає, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Відповідно до частин першої та другої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно із частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як убачається із прохальної частини позовної заяви, позивач, зокрема, просить зобов`язати відповідачів здійснити призначення та нарахування недоплаченої грошової допомоги до 5 травня за 2020 роки у розмірі, визначеному частиною п`ятою статті 13 Закону № 3551-XII.

Із заяви позивача про поновлення строку для звернення до суду від 15.11.2021 встановлено, що позивач уважає, що початок перебігу строку звернення до суду слід пов`язувати саме з дати отримання листів-відповідей відповідачів від 14.07.2021 за № М-185/5298-03 та від 09.07.2021 за № 12780/06, а саме з 18.08.2021.

Колегія суддів зауважує, що при вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття дізнався та повинен був дізнатись.

Так, під поняттям «дізнався» необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів. Колегія суддів уважає, що особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема, при отриманні від органу, що здійснює виплату одноразової грошової допомоги відповіді (листа-відповіді, листа-роз`яснення) на надісланий запит щодо розміру допомоги, нормативно-правових документів, на підставі яких був здійснений саме такий розрахунок допомоги.

Поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 у справі № 340/1019/19).

В цьому випадку, суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що допомога до 5 травня є платежем, розмір якого в будь-якому разі відомий особі, яка її отримує. Така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений розрахунок одноразової грошової допомоги.

Отже, з дня отримання допомоги до 5 травня, особа вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів.

Винятком з цього правила є випадок, коли така особа без зайвих зволікань, в розумний строк після отримання такої допомоги, демонструючи свою необізнаність щодо підстав нарахування одноразової грошової допомоги в меншому розмірі, звернулась до відповідного органу із заявою про надання їй відповідної інформації. В такому випадку особа вважається такою, що дізналась про порушення її прав при отриманні відповіді на подану нею заяву.

В той же час, колегія суддів зауважує, що відповідно до статті 17-1 Закону № 3551-XII особи, які не отримали разової грошової допомоги до 5 травня, мають право звернутися за нею та отримати її до 30 вересня відповідного року, в якому здійснюється виплата допомоги.

Тобто, Законом № 3551-XII встановлено розумний строк для звернення до органу, що здійснює виплату одноразової грошової допомоги для отримання її доплати, у разі якщо виплату не здійснено або здійснено в розмірі меншому ніж встановлено Законом.

При цьому, Верховний Суд у постанові від 06.02.2018, розглядаючи справу № 607/7919/17, зазначив, що 30 вересня поточного року - це встановлений законом кінцевий строк, до якого могла бути здійснена виплата оспорюваної допомоги і до якого позивач міг очікувати на отримання більшої суми, ніж була йому нарахована. Як наслідок, суд Касаційної інстанції дійшов висновку, що перебіг строку звернення позивача до суду з цим позовом слід обраховувати з 30 вересня відповідного року, за який виплачується разова щорічна грошова допомога.

Отже, враховуючи позицію Верховного Суду у постанові від 06.02.2018 у справі № 607/7919/17, суд першої інстанції в ухвалі про залишення позовної заяви без руху, правомірно зазначив, що перебіг шестимісячного строку звернення позивача до суду із цим позовом слід обраховувати з 30 вересня 2020 року.

В той же час, до суду позивач звернувся 22.09.2021, тобто з пропуском строку визначеного частиною другою статті 122 КАС України.

Колегія суддів зауважує, що процесуальним строком є проміжок часу, встановлений законом або судом, у який суд та особи, які беруть участь у справі, та інші учасники процесу вчиняють певні процесуальні дії, передбачені КАС України, в результаті вчинення яких настають певні правові наслідки. Встановлення процесуальних строків законом та судом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними процесуальних дій, передбачених КАС України.

У випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для його поновлення є лише наявність поважних причин, якими визнаються такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Отже, законодавець обмежує строк, протягом якого особа може звернутися до суду. Це обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 № 17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних спорів Касаційного адміністративного суду у постанові від 31.03.2021 у справі № 240/12017/19 зазначив, що для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Суд звертає увагу, що Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав у постанові від 31.03.2021 у справі № 240/12017/19 відступила від висновків, викладених, зокрема у постановах від 29.10.2020 у справі № 816/197/18, від 20.10.2020 у справі № 640/14865/16-а, від 25.02.2021 у справі № 822/1928/18 щодо застосування строку звернення до суду у соціальних спорах.

У постанові від 31.03.2021 у справі № 240/12017/19 суд Касаційної інстанції дійшов такого висновку щодо застосування строку звернення до суду, передбаченого статтею 122 КАС України у спорах цієї категорії:

1) для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів;

2) пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує щомісячно. Відтак, отримання пенсіонером листа від територіального органу Пенсійного фонду України у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого така особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли вона почала вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду у разі якщо така особа без зволікань та протягом розумного строку не вчиняла активних дій щодо отримання інформації про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку, тощо.

Відтак, Судова палата погодилася із висновками судів попередніх інстанцій про те, що отримання позивачем листа відповідача від 08.11.2019 у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в даному випадку, оскільки такі дії позивач почав вчиняти більш ніж через 5 років після отримання пенсії за серпень 2014 року.

Крім того, Судова палата звернула увагу на те, що за умови відсутності часових обмежень для звернення до суду за минулі періоди Пенсійний фонд України як центральний орган виконавчої влади був би позбавлений можливості реалізовувати покладені на нього завдання, зокрема здійснювати ефективний розподіл фінансових ресурсів для пенсійного забезпечення; така ситуація не відповідала б принципу юридичної визначеності у правовідносинах щодо пенсійного забезпечення у солідарній системі.

Отже, доводи позивача про те, що про порушення своїх прав він дізнався з листа Управління соціального захисту населення адміністрації Київського району Харківської міської ради від 14.07.2021 за № М-185/5298-03 та листа Обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Харківської обласної державної адміністрації від 09.07.2021 за № 12780/06, отриманих позивачем 18.08.2021, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки отримання таких листів не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли він почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується та не змінює початок перебігу строку звернення до суду.

Аналіз практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із такого: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних причин, внаслідок непереборних, незалежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

За таких обставин, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що позивач пропустив строк звернення до суду з цим позовом, не навівши при цьому поважних та об`єктивних причин пропуску вказаного строку.

Так, колегія суддів наголошує, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

До того ж, колегія суддів уважає, що чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. А для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного поновлення судами пропущеного строку.

Отже, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк, що згідно із пунктом 1 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є підставою для повернення позовної заяви.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції не встановив неправильного застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права при ухваленні оскаржуваного судового рішення і погоджується з його висновками.

Висновки суду узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 31.03.2021 у справі № 240/12017/19, від 22 липня 2021 року у справі № 420/718/21, від 11 листопада 2021 року у справі № 260/611/21, яка враховується колегією суддів з огляду на правові висновки Великої Палати Верховного Суду, наведені у постанові від 30.01.2019 у справі № 755/10947/17, відповідно до яких суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду.

Доводи, які наводяться позивачем в апеляційній скарзі, не свідчать про порушення судом першої інстанції норм процесуального або матеріального права при прийнятті оскаржуваного рішення.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 30.11.2021 по справі № 953/18179/21 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді О.А. Спаскін Л.В. Любчич