Справа № 380/4378/22
Суддя: Кравців Олег Романович
Дата ухвалення: 2022-06-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/4378/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 червня 2022 року

Львівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Кравціва О.Р. розглянув за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Полтавській області, про зобов`язання вчинити дії.

Суть справи.

До Львівського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі позивач) із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі відповідач 1, ГУПФУ у Львівській області), Головного управління Пенсійного фонду України у Полтавській області (далі відповідач 2, ГУПФУ у Полтавській області), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Полтавській області про відмову у призначенні пенсії на заміну протоколу про призначення пенсії від 13.09.2021 №45;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до п. а ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення, починаючи з 07.09.2021.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що пенсійним органом протиправно прийнято спірне рішення на підставі якого надалі припинено виплату пенсії. Не вказано чому до страхового стажу зараховано період роботи тільки до 11.10.2017, так як з 11.05.2018 і до часу звернення за пенсією, як і надалі позивач працює і роботодавець здійснює виплати єдиного соціального внеску та інші платежі за нього. На переконання позивача, пенсійним органом при прийнятті оскаржуваного рішення необґрунтовано не взято до уваги визначених у трудовій книжці даних щодо періодів його роботи та не наведено доводів обґрунтування неврахування таких даних, при цьому будь-які зауваження стосовно правильності та дійсності записів у трудовій книжці не висловлено. Відтак на момент звернення з заявою про призначення пенсії позивач мав право на пенсію відповідно до п. «а» ст. 55 Закону №1788-ХІІ, оскільки його стаж роботи становить більше 25 років.

Ухвалою від 24.02.2022 суд відкрив спрощене позовне провадження у справі.

Відповідачі відзивів на позов у встановлений строк не подали.

У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 6 ст. 162 КАС України).

Відповідно до ч. 4 ст. 159 КАС України, неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі (ч. 2 ст. 262 КАС України).

Суд на підставі позовної заяви, а також долучених письмових доказів,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 , громадянин України, ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до відомостей трудової книжки НОМЕР_1 у ній містяться наступні записи, щодо періодів стажу позивача:

- з 01.09.1978 по 02.07.1981 навчання у Ходорівському СГПТУ-11;

- з 03.08.1981 по 05.04.1982 робота токарем на Ходорівському заводі поліграфічних машин;

- з 25.04.1982 по 14.05.1984 служба в радянської армії;

- з 01.08.19784 по 16.01.1999 робота кондуктором вантажного поїзда у Львівському об`єднаному залізничному господарстві з подальшими реорганізаціями;

- з 20.04.1999 по 22.05.2002 робота муляром у ВАТ «Галспецбуд;

- з 15.07.2002 по 05.05.2003 робота штукатуром у ТзОВ «Комфорт-Сервіс»;

- з 01.10.2007 по 31.01.2008 робота плиточником у ПП «Етруск»;

- з 01.02.2008 по 16.05.2008 робота плиточником у ПП «Львів Пректбуд Реставрація»;

- 11.05.2018 робота муляром у ТзОВ «Галицький Будівельний Гарант».

Відповідно до довідки ТзОВ «Львівське підприємство промислового залізничного транспорту» від 05.06.2018 №2 тривалість стажу роботи ОСОБА_1 з урахуванням пільгового обчислення пенсії на посаді кондуктора вантажного поїзда становить 14 років 02 місяці 16 днів.

З матеріалів справи суд з`ясував, що 07.09.2021 позивач звернувся до відділу обслуговування громадян №6 (сервісний центр) ГУПФУ у Львівській області із заявою про призначення пенсії відповідно до п. «а» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності відділ призначення пенсій управління пенсійного забезпечення ГУПФУ у Полтавській області визначено органом, уповноваженим розглянути заяву позивача.

ГУПФУ у Полтавській області за результатами розгляду заяви позивача від 07.09.2021 зараховано до страхового стажу роботи період з 11.10.2017 по 30.06.2021 та призначено ОСОБА_1 пенсію за вислугу років.

На підставі листа ГУПФУ у Львівській області від 11.11.2021 №1300-5305-9/101774 ГУПФУ у Полтавській області повторно розглянуло питання про призначення позивачу пенсію за його заявою від 07.09.2021.

За результатами повторного розгляду ГУПФУ у Полтавській області прийняло рішення від 13.09.2021 №10745 про відмову у призначенні пенсії на зміну протоколу про призначення пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. З вказаного рішення видно, що до страхового стажу враховано згідно з нормами чинного законодавства стаж до 11.10.2017 24 роки 04 місяці 08 днів при необхідному 26 років 06 місяців. На підставі даного рішення виплату пенсії припинено.

Зазначене рішення позивачу скеровано листом ГУПФУ у Львівській області від 16.11.2021.

Вважаючи вказане рішення ГУПФУ у Полтавській області протиправним, а своє право на отримання пенсії порушеним, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи справу суд керується таким.

Завданням адміністративного судочинства України відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно пункту «а» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213 та від 24.12.2015 № 911 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» право на пенсію за вислугу років мають робітники локомотивних бригад і окремі категорії працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах, - за списками професій і посад, що затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України; водії вантажних автомобілів, безпосередньо зайнятих в технологічному процесі на шахтах, у рудниках, розрізах і рудних кар`єрах на вивезенні вугілля, сланцю, руди, породи після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи:

- чоловіки - не менше 26 років 6 місяців, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі та за умови звільнення із посади, що дає право на призначення пенсії за вислугу років.

Із вказаної норми висновується, що призначення вказаного виду пенсії можливе за сукупної наявності усіх п`яти визначених у ній умов.

Суд з`ясував, що на момент звернення позивача із заявою про призначення пенсії він досяг віку 55 років.

Працював на роботі передбаченій Списком професій і посад робітників локомотивних бригад і окремих категорій працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та в метрополітенах і користуються правом на пенсію за вислугу років затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 №583, а саме: кондуктором вантажного поїзда.

Із вказаної посади, стаж роботи на якій дає право на призначення даного виду пенсії звільнений.

Спеціальний стаж роботи на посадах робітників локомотивних бригад і окремих категорій працівників, які здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті, становить 14 років 05 місяців 16 днів, що відповідає пункту «а» ст. 55 Закону №1788ХІІ. Вказані обставини підтверджуються і самими відповідачами як у спірному рішенні так і у скерованих позивачу роз`ясненнях і листах.

Фактично даний спір виник з приводу не зарахування до стажу роботи позивача необхідного для призначення пенсії періоду роботи з 11.05.2018 по 07.09.2021.

Стосовно зазначених обставин суд враховує таке.

Із записів трудової книжки позивача суд вже з`ясував, що 11.05.2018 відповідно до наказу №3-к від 10.05.2018 позивач прийнятий на посаду муляра у ТзОВ «Галицький Будівельний Гарант», позивач заявляє що працює на даному підприємстві поданий час, отримує заробітну плату і всі відповідні відрахування за нього сплачує роботодавець. Відповідачами вказані обставини не спростовані, жодних записів про звільнення з роботи трудова книжка не містить.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (Порядок №637).

Відповідно до пункту 1 зазначеного Порядку №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Здійснення записів у трудовій книжці та їх належне оформлення законодавцем покладено на роботодавця, а не на працівника, отже, відповідальність за можливе не вчинення такого запису або його неналежне оформлення не може бути перекладена на працівника та призводити до позбавлення його права на врахування фактично відпрацьованого часу у складі трудового стажу, який враховується для призначення пенсії.

Аналогічна правова позиція у подібних правовідносинах була висловлена Верховним Судому в постановах від 02 лютого 2018 року у справі №677/277/17, від 26 червня 2019 року у справі №423/3762/16-а, від 11 липня 2019 року у справі №683/737/17, згідно із якою відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення.

У спірному рішенні ГУПФУ у Волинській області вказує що страховий стаж позивача станом на 11.10.2017 становить 24 роки 04 місяці 06 днів, тобто до загального стажу роботи не зарахований період після 11.10.2017 до дати звернення.

Суд наголошує, що ні оскаржуване рішення ні повідомлення надіслані позивачу не містять підстав для не зарахування спірного періоду до загального стажу. Вказана лише формальна підстава відмови страховий стаж є недостатнім для призначення зазначеного виду пенсії. Причини первинного зарахування спірного стажу, та подальше не зарахування, яке слугувало підставою заміни протоколу про призначення пенсії необґрунтовані та невмотивовані.

Ба більше суд враховує, що органи пенсійного фонду можуть витребовувати необхідні документи, яких не вистачає для підтвердження тих чи інших періодів стажу. Всупереч визначених у рішенні підставах його прийняття, пенсійним органом у не наведено жодного порушення норми матеріального права, не зазначено, які саме документи складені з порушенням законодавства, та яких саме документів не вистачає для залишення в силі первинного рішення про призначення пенсії.

Загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як акта правозастосування, є його обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення державним органом конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.

Суд враховує, що за загальним правилом, формальні неточності у документах не можуть бути підставою для обмеження особи у реалізації її права на соціальний захист шляхом призначення пенсії.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 25 квітня 2019 року у справі №593/283/17, від 30 вересня 2019 року у справі №638/18467/15-а, від 23 жовтня 2019 року у справі №263/3783/17, від 19 червня 2020 року у справі №359/2076/1 від 20 січня 2021 року у справі №588/647/17 та інших.

Окремо суд звертає увагу, що відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 11 Закону №1058-IV загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають громадяни України, іноземці (якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України) та особи без громадянства, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, створених відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, у філіях, представництвах, відділеннях та інших відокремлених підрозділах цих підприємств та організацій, в об`єднаннях громадян, у фізичних осіб - підприємців та інших осіб (включаючи юридичних та фізичних осіб - підприємців, які обрали особливий спосіб оподаткування (єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок) на умовах трудового договору (контракту) або працюють на інших умовах, передбачених законодавством, або виконують роботи на зазначених підприємствах, в установах, організаціях чи у фізичних осіб за договорами цивільно-правового характеру;

Пунктом 1 ч. 1 ст. 14 Закону №1058-IV передбачено, що страхувальниками відповідно до цього Закону є роботодавці, у тому числі на підприємствах, установах, організаціях, створених відповідно до законодавства України.

Частиною 1 ст. 15 вказаного Закону визначено, що платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині першій статті 12 цього Закону.

Відповідно до ч.ч. 5, 6, 9 ст. 20 Закону №1058-IV страхові внески сплачуються страхувальниками шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків.

Перерахування страхових внесків здійснюється страхувальниками одночасно з одержанням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплати доходу), у тому числі в безготівковій чи натуральній формі або з виручки від реалізації товарів (послуг). При цьому фактичним одержанням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплати доходу) вважається одержання відповідних сум готівкою, зарахування на банківський рахунок одержувача, перерахування за дорученням одержувача на будь-які цілі, одержання товарів (послуг) або будь-яких інших матеріальних цінностей в рахунок зазначених виплат (доходу), фактичне здійснення із цих виплат (доходу) відрахувань, передбачених законодавством або за виконавчими документами, чи будь-яких інших відрахувань.

Днем сплати страхових внесків вважається: у разі перерахування сум страхових внесків у безготівковій формі з банківського рахунку страхувальника на банківський рахунок органу Пенсійного фонду - день списання установою банку, органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з банківського (спеціального реєстраційного) рахунку страхувальника незалежно від часу її зарахування на банківський рахунок органу Пенсійного фонду.

Частина десята цього Закону передбачає: якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Частиною 12 ст. 20 Закону №1058-IV визначено: страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків. Установи банків приймають від страхувальників платіжні доручення та інші платіжні документи на видачу (перерахування) коштів для виплат заробітної плати (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески, та здійснюють видачу (перерахування) зазначених коштів лише за умови одночасного подання страхувальником платіжних документів про перерахування коштів для сплати відповідних сум страхових внесків або документів, що підтверджують фактичну сплату цих сум, у порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду України за погодженням із Національним банком України та центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення. У разі невиконання банками цієї вимоги вони за рахунок власних коштів у порядку, встановленому Національним банком України, сплачують відповідному територіальному органу Пенсійного фонду суму, що дорівнює сумі несплачених страхових внесків, з правом зворотної вимоги до страхувальників щодо відшкодування цієї суми.

З огляду на викладені норми, суд дійшов висновку про те, що факт надходження чи ненадходження відрахувань до ПФУ із заробітної плати позивача не залежить від нього і не є підставою для відмови у зарахуванні позивачу до страхового стажу роботи у спірний період.

Вказані висновки щодо спірного питання узгоджуються із позицією Верховного Суду у подібних правовідносинах, що викладена у постанові від 29.07.2020 року у справі №165/2354/16-а.

Таким чином, висновки що наведені у спірному рішенні є безпідставними та не відповідають нормам законодавства України.

Крім того, суд погоджується з доводами позивача стосовно того, що до ст. 49 Закону України №1058-ІV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування - виплата пенсії може бути припинена:

- якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

- на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;

- у разі смерті пенсіонера;

- у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

- в інших випадках, передбачених законами.

У даному випадку спірне рішення прийняте уже після призначення пенсії, а законодавством передбачена процедура припинення її виплати у певних випадках. Проте встановлені під час розгляду справи обставини, об`єктивно свідчать про те, що рішення про припинення виплати пенсії позивачу не містить обґрунтованих підстав для такого припинення передбачених вищевказаними приписами Закону.

З огляду на викладене суд доходить до висновку, що рішення ГУПФУ у Полтавській області про відмову у призначенні пенсії на заміну протоколу про призначення пенсії від 13.09.2021 №45 слід скасувати, як протиправне.

Щодо вимоги про зобов`язання ГУПФУ у Львівській області призначити та виплачувати позивачу пенсію за вислугу років відповідно до п. а ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення, починаючи з 07.09.2021 суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 44 Закону №1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Згідно з ч. 5 ст. 45 Закону №1058-IV документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Статтею 58 Закону №1058-IV визначено, що Пенсійний фонд є органом, який, зокрема, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати.

На виконання вказаних норм Закону №1058-IV постановою Правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25 листопада 2005 року затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Порядок №22-1).

Відповідно до підпунктів 1-3 пункту 4.2 розділу ІV Порядку №22-1 при прийманні документів орган, що призначає пенсію: перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Згідно з пунктом 4.3 розділу ІV Порядку №22-1 не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Відповідно до абзацу 1 пункту 4.7 розділу ІV Порядку №22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Суд враховує, що за екстериторіальним принципом заява позивача була розглянута відповідним пенсійним органом та позивачу була призначена пенсія.

Крім того, суд вважає за необхідно наголосити, що відповідно до абз. 1 п. 4.10 Порядку №22-1 після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Також суд наголошує, що відповідно до листа ГУПФУ у Полтавській області від 10.01.2022 №1600-0201-8/1415 на даний час пенсійна справа має статус «Діюча» в ГУПФУ у Львівській області, тому на рівні Полтавської області в жодних параметрах підсистеми ІКІС ППВП електронну пенсійну справу не знайдено.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Згідно з ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Також слід звернути увагу на приписи ст. 245 КАС України, згідно з якими перелік способів захисту порушених прав викладений у цій статті не є вичерпним. Суд може застосувати інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

На підставі викладеного, оскільки суд дійшов висновку про протиправність рішення про відмову у призначенні пенсії на заміну протоколу про призначення пенсії від 13.09.2021 №45, враховуючи що повторний розгляд заяви за наслідками якого прийнято спірне рішення здійснений за зверненням ГУПФУ у Львівській області, слід зобов`язати його з 07.09.2021 (дати первинного звернення із заявою) відновити позивачу виплату пенсії за вислугу років призначеної відповідно до п. а ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення виходячи із загального трудового стажу 27 років 10 місяців 19 днів, в тому числі спеціального стажу 14 років 02 місяці 16 днів.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи з аналізу позовних вимог та обраного судом способу захисту порушених прав позивача, суд висновує що позов підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

З огляду на викладене підлягає стягненню з відповідачів пропорційно до задоволених позовних вимог за рахунок їх бюджетних асигнувань на користь позивача по 496,20 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 19, 22, 25, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 263, суд -

в и р і ш и в :

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Полтавській області про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії на заміну протоколу про призначення пенсії від 13.09.2021 №45.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея,10, ) з 07.09.2021 відновити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) виплату пенсії за вислугу років призначеної відповідно до п. а ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення виходячи із загального трудового стажу 27 років 10 місяців 19 днів, в тому числі спеціального стажу 14 років 02 місяці 16 днів.

4. У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея,10, ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір в сумі 496 (чотириста дев`яносто шість) грн. 20 коп.

6. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Полтавській області (36014, м. Потава, вул. Соборності,66; ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір в сумі 496 (чотириста дев`яносто шість) грн. 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Кравців О.Р.