Справа № 176/1155/22
Суддя: Кучма В. В.
Дата ухвалення: 2022-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

справа №176/1155/22
провадження №2-а/176/11/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2022 року Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Кучми В.В.,

за участю секретаря судових засідань Петренко Н.В.,

за участю учасників судового провадження: позивача ОСОБА_1 , представника позивача Сербіна Б.О., повноважного представника Жовтоводського сектору Головного Управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області за довіреністю Зіганшиної Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Жовті Води Дніпропетровської області справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в особі Жовтоводського сектору про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення до країни походження,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із позовом до відповідача Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в особі Жовтоводського сектору та просить постановити судове рішення яким скасувати рішення Жовтоводського сектору Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області від 07.06.2022 року про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування вимог позивач посилається на те, що вона народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Жовті Води Дніпропетровської області. В 1975 році вона закінчила середню школу № 5 в м. Жовті Води та в подальшому навчалася в Харківському політехнічному інституті на факультету Автоматика та приладобудівництво, який закінчила в лютому 1981 року та була розподілена працювати за направленням до м. Міас Челябінської області росія, де працювала на Конструкторское Бюро Машиностроения на посаді інженера-електроника.Згодом була переведена до м. Бєлгород росія де мешкала та працювала до 1992 року. Періодично приїзжала до м. Жовті Води до батьків. Громадянство росії отримала після розпаду СССР, автоматично так як на той час мешкала та працювала на території росії.

Після смерті у 2004 році матері почав хворіти батько в зв`язку із чим позивачка 21.08.2013 року приїхала до м. Жовті Води щоб доглядати ним.

В жовтні 2013 року почалися заворушення в м. Києві на Майдані Незалежності, однак позивачка не мала можливості залишити батька самітнього та виїхати з країни. Через хворобу батька не мала можливості належним чином оформити документи на право перебування на території України.

Також просила врахувати карантинні обмеження, які діяли, а також те, що на даний час в України триває війна із російською федерацією, громадянкою якої вона являється та вважає, що пересування по території України та перетин кордону є небезпечним для неї.

З урахуванням вищезазначених обставин позивачка просить скасувати рішення Жовтоводського сектору ГУДМС в Дніпропетровській області від 07.06.2022 року про примусове повернення до російської федерації як незаконне та прийняте без достатніх правових підстав.

Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 17.06.2022 року відкрите провадження з викликом сторін, що відповідає вимогам ст. 286 КАС України. Відповідачу було надано строк, на подачу відзиву на позовну заяву.

За вх. 3159/22 від 23.06.2022 року на адресу суду надійшов відзив на позов згідно якого представник ГУ ДМС Зіганшина Т.В. в задоволенні позовних вимог просила відмовити із врахуванням наступних обставин. Позивачка свідомо після розпаду СССР виявила бажання отримати громадянство російської федерації, при цьому на той час могла б виявити бажання повернутись до батьків на територію України та отримати громадянство України однак цього не зробила.

Діючим законодавством встановлений виключний перелік підстав для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України.

21.08.2013 року по паспортному документу громадянки російської федерації ОСОБА_1 перетнула територію України та з того часу вважалась іноземним громадянином, який мав право тимчасово перебувати на території України. Після закінчення граничного терміну перебування 18.11.2013 року позивачка мала самостійно залишити територію України або звернутись до органів ДМС за місцем проживання для оформлення посвідки на тимчасове проживання та згодом отримати громадянство України, однак цього до теперішнього часу не зробила.

Доводи позивачки щодо карантинних заходів які діяли із 2020 в Україні та перешкоджали виконанню вимог міграційного законодавства, а також повномасштабна війна між Україною та російською федерацією та інше, як обставини неможливості легалізації перебування на території України вважає безпідставними та спробою ОСОБА_1 , ухилитися від виконання рішення про примусове повернення до країни походження.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримала просила його задовольнити, при цьому визнала та підтвердила, що перетнула в 2013 році кордон України та жодного разу не зверталася до міграційної служби із заявою на отримання посвідки тимчасового проживання в Україні, розуміла наслідки які настали. Додатково пояснила, що має відмовитись від російського громадянства та прийняти громадянство України, а повернення до російської федерації буде загрожувати її здоров`ю.

Представник позивача Сербін Б.О. в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити, послався на обставини викладені в позові, також пояснив, що позивачка має батька похилого віку, який потребує постійного стороннього догляду з боку доньки.

В судовому засіданні повноважний представник Жовтоводського сектору Головного Управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області за довіреністю Зіганшина Т.О. в задоволенні позовних вимог просила відмовити, посилалась на обставини викладені у відзиві. Додатково пояснила, що на теперішній час неможливо вирішити питання щодо законного перебування на території України ОСОБА_1 оскільки вже більш як 9 років остання являється нелегальним мігрантом та на законодавчому рівні дане питання не врегулювала.

Вивчивши письмові пояснення сторін, дослідивши матеріали справи і надані в ній сторонами докази на обґрунтування та спростування заявлених позовних вимог,судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянкою російської федерації, що підтверджується паспортом номер НОМЕР_1 типу Р виданим 10.12.2009 року НОМЕР_2 (а.с.9).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 виданого 12 липня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Жовтоводського міського управління юстиції у Дніпропетровській області Міньковська В. народилась в м. Жовті Води Дніпропетровської області (а.с.11).

Жовтоводським РВ УСБУ у Дніропетровській області під час проведення оперативно-розшукових заходів, виявлено громадянку російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка порушила вимоги Закону України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства.

В результаті проведеної перевірки наявних документів, відібраних пояснень встановлено, що громадянка російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прибула на територію України 21.08.2013 року легально через КПП Щорс, за паспортним документом громадянина російської федерації для виїзду за кордон номер НОМЕР_1 типу Р виданий 10.12.2009 року ФМС 31001 (а.с.59).

Громадянка російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тимчасово проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Водночас встановлено, що громадянка російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , порушила правила перебування іноземців в Україні, а саме проживання без документів на право проживання в Україні.

Процедура продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України встановлена постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 № 150 «Про затвердження Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України» (далі - Порядок).

Так, положеннями підпункту 2 пункту 2 Порядку, іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території не більше як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України. Порядок обчислення зазначеного строку встановлюється МВС.

Станом на 27.06.2022 року позивач - громадянка російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на території України перебуває незаконно на протязі майже 9 років.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 розділу III Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили злочин, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону.

Згідно зі ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення, «порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України, або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, неприбуття без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в`їзду в Україну у визначений строк, а так само порушення правил транзитного проїзду через територію України, крім порушень, передбачених частиною другою цієї статті, тягнуть за собою накладення відповідного штрафу від ста до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян».

Крім того, санкція ч. 1 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачає наступне: що за порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України, або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, неприбуття без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в`їзду в Україну у визначений строк, а так само порушення правил транзитного проїзду через територію України, крім порушень, передбачених частиною другою цієї статті, тягнуть за собою накладення штрафу від ста до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Так, за порушення ч. 1 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП), що виразилось в порушенні правил перебування іноземців в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, 07.06.2022 стосовно громадянки російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МДН № 003384 та постановою про накладення адміністративного стягнення від 07.06.2022 ПН МДН № 003376 притягнута до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 1700 гривень (а.с.63,64,65).

Відповідно до ч. 3 ст. 25 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року № 3773-VІ, рішення про добровільне повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частинах першій і другій цієї статті, приймається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції за заявою іноземця та особи без громадянства про добровільне повернення. Порядок провадження за заявами іноземців та осіб без громадянства про добровільне повернення визначається Кабінетом Міністрів України.

Право на виїзд іноземних громадян або осіб без громадянства за межі України не обмежено.

Позивач - громадянка російської федерації ОСОБА_1 для добровільного повернення до країни походження або третьої країни іноземця до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області та інших територіальних підрозділів ДМС України, із заявою не зверталась. Про те, що вона є нелегальним мігрантом, остання розуміє.

Крім того, кожен іноземний громадянин має право звернутись до посольства своєї країни в Україні та повідомити про свій намір виїхати за межі України та обґрунтувати таку потребу. Чи зверталась позивач громадянка російської федерації ОСОБА_1 до посольства своєї країни в Україні та чи повідомляла про свій намір виїхати за межі України та обґрунтувати таку потребу, не відомо.

Проте, громадянка Російської Федерації ОСОБА_1 , починаючи з 2013 року по теперішній час, із відповідною заявою, а також з заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту в Україні до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області чи до Жовтоводського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області за місцем мешкання взагалі жодного разу не зверталась.

Таким чином, позивач - громадянка російської федерації ОСОБА_1 починаючи із часу перетину кордону України у 2013 році по теперішній час, не вчинила жодних спроб для легалізації власного становища.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України)…».

Жовтоводським відділом Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області 07.06.2022 прийняте рішення № 3/1223 про примусове повернення в країну походження громадянки російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та зобов`язано останню покинути територію України у термін до 04.07.2022 року (а.с.17-18).

Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року № 3773-VІ, передбачено, що іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Згідно до п. 14 ст. 1 Закону нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України;

Відповідно до ч. 1 ст. 23 розділу III Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили злочин, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону.

Пунктом 2 статті 25 цього Закону передбачено, що «…іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування в Україні або які не можуть виконати обов`язок виїзду з України, не пізніше дня закінчення відповідного строку їх перебування у зв`язку з відсутністю коштів або втратою паспортного документа можуть добровільно повернутися в країну походження або третю країну, у тому числі за сприяння міжнародних організацій».

З метою забезпечення вимог законодавства України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, на підставі ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» Жовтоводським відділом Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області 07.06.2022 року прийнято рішення № 3/1223 про примусове повернення в країну походження громадянки російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 підтвердила, що з часу перетину кордону України в серпні 2013 року до російської федерації не поверталась жодного разу та весь час мешкала не легально в м. Жовті Води.

Враховуючи викладене, рішення про примусове повернення в країну громадянського походження прийнято з урахуванням всіх обставин, що мають значення та відповідно до вимог діючого законодавства.

Статтею 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» встановлені засади правового статусу іноземців та осіб без громадянства, а саме іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, на Жовтоводський відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, як на суб`єкта владних повноважень законодавцем покладено обов`язок щодо вчинення дій на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

«На підставі» означає, що суб`єкт владних повноважень, крім того, що має бути утворений у порядку, визначеному Конституцією та законами країни, зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним.

«У межах повноважень» означає, що суб`єкт владних повноважень повинен приймати рішення, а дії вчиняти відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх. Під встановленими законом повноваженнями прийнято розуміти як ті, на наявність яких прямо вказує закон - так звані «прямі повноваження», так і повноваження, які прямо законом не передбачені, але безпосередньо випливають із положень закону і є необхідними для реалізації суб`єктом владних повноважень своїх функцій (завдань) так звані «похідні повноваження».

«У спосіб» означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби.

Відповідно до ст. 26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Тобто, законодавець в розумінні вищезазначених норм права не лише наділяє іноземця певними правами, але і покладає обов`язок забезпечення урегулювання іноземцем свого правового становища у легалізований спосіб, зокрема шляхом звернення до відповідного територіального підрозділу ДМС України.

Згідно ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Позивачем не надано жодних обґрунтованих обставин на підтвердження власної правової позиції.

За таких обставин, суд вважає, що Жовтоводським відділом Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області правомірно винесено рішення про примусове повернення позивача в країну походження та рішення про заборону в`їзду в Україну, та надано докази такої правомірності з посиланнями на конкретні норми чинного законодавства.

Суд зазначає, що в першу чергу особа, яка бажає легалізувати своє перебування на території України в законодавчо встановлений спосіб, має бути зацікавлена у зібранні необхідних доказів на підтвердження необхідності такого перебування в Україні, у тому числі і шляхом використання всіх законодавчо визначених правових механізмів, та уникаючи при цьому зловживання своїми правами та нехтування обов`язками.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст. 13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України встановлено Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 № 3773-VI (далі - Закон № 3773-VI).

Пунктом 7 частини 1 статті 1 Закону № 3773-VI визначено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Згідно з ч. 3 ст. 3 Закону № 3773-VI, іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону № 3773-VI строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Крім того, процедура продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України встановлена постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 № 150 «Про затвердження Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України» (далі - Порядок).

Так, положеннями підпункту 2 пункту 2 Порядку, іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території не більше як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України. Порядок обчислення зазначеного строку встановлюється МВС.

Відповідно до пункту 2 розділу І Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23.04.2012 № 353/271/150 (далі - Інструкція) терміни «примусове повернення» та «примусове видворення» означають систему адміністративно-правових заходів, спрямованих на примушування іноземців, які незаконно перебувають в Україні, покинути територію України всупереч їх волі і бажанню.

Підставами для прийняття рішення про примусове повернення іноземців до країни походження або третьої країни є: дії, що порушують законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; дії, що суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України; затримання іноземців органами охорони державного кордону у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України.

Відповідно до п. 6 ст. 1 Закону України «Про національну безпеку» загрози національній безпеці явища, тенденції і чинники, що унеможливлюють чи ускладнюють або можуть унеможливити чи ускладнити реалізацію національних інтересів та збереження національних цінностей України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про національну безпеку» національна безпека захищеність державного суверенітету, територіальної цілісності, демократичного конституційного ладу та інших національних інтересів України від реальних та потенційних загроз. Таким чином, відповідач перебуваючи на території України неодноразово порушував вимог Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та вчиняв дії, які є потенційною загрозою підриву національної безпеки.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року), Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Тому, на переконання суду, обгрунтованим є те, що після закінчення терміну перебування в Україні, реалізуючи принцип «ефективного засобу» послідовним є прийняття рішення відповідачем про примусове повернення в країну походження, а відтак, спірне рішення повинно оцінюватися на відповідність дотримання принципу законності.

Такий принцип відображено у ч. 2 ст. 19 Конституції України, відповідно до якого органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Доводи позивача та її представника щодо складнощів особливо сімейного характеру, а також інші підстави викладені в позові, не є достатньою правовою підставою вважати рішення міграційної служби протиправним, тим більше ОСОБА_1 підтвердила в судовому засіданні, що з 2013 року перебувала на протязі майже 9 років на території України нелегально, усвідомлюючи при цьому наслідки не виконання чинного законодавства.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що рішення №3/1223 від 07.06.2022 року про примусове повернення в країну походження стосовно громадянки Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прийняте з урахуванням всіх обставин, що мають значення та відповідно до вимог діючого законодавства, а тому позовна заява має бути залишена без задоволення.

Крім того суд зауважує, що позивачу не заборонено в`їзд в Україну, а отже після владнання необхідних законодавчих формальностей щодо законності перебування в Україні вона матиме змогу повернутися до свого батька.

Керуючись ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст.ст. 72, 77, 90, 288 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в особі Жовтоводського сектору про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення до країни походження відмовити.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду або через Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя В. В. Кучма