Справа № 340/5586/21
Суддя: О.А. Черниш
Дата ухвалення: 2022-06-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 червня 2022 року м. Кропивницький Справа № 340/5586/21

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Черниш О.А.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

відповідач: Олександрійська міська рада (28000, Кіровоградська область, м. Олександрія, проспект Соборний, 59, )

про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Олександрійської міської ради про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.

Позов ОСОБА_1 мотивовано тим, що у березні 2021 року вона звернулася до Олександрійської міської ради із заявою про надання їй частини земельної ділянки комунальної власності за кадастровим номером :11:422:0004 площею 28 кв.м. в тимчасове користування на умовах особистого строкового сервітуту терміном на 5 років для встановлення та обслуговування тимчасової споруди за адресою: АДРЕСА_2 (біля будівлі №89). У відповідь позивачка отримала лист Олександрійської міської ради №19/02/06/02 від 06.05.2021 року, яким її повідомлено про те, що міським головою вивчається питання про можливі розташування земельної ділянки для надання їй у користування. Позивачка стверджує, що подана нею заява не розглянута Олександрійською міською радою у встановленому законом порядку, оскільки рішення за результатами її розгляду не прийнято, тому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Олександрійської міської ради при розгляді її заяви від 15.03.2021 року про надання в тимчасове користування на умовах особистого строкового сервітуту терміном на 5 років земельної ділянки площею 28 кв. м. для встановлення та обслуговування тимчасової споруди за адресою: АДРЕСА_2 (біля будівлі №89) кадастровий номер :11:422:0004;

- зобов`язати Олександрійську міську раду надати в тимчасове користування на умовах особистого строкового сервітуту терміном на 5 років таку земельну ділянку.

Ухвалою судді від 08.09.2021 року відкрито провадження в адміністративній справі за цим позовом та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін.

Від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву із запереченнями проти позову, мотивованими тим, що питання про прийняття рішення про надання в тимчасове користування земельної ділянки на умовах особистого строкового сервітуту належить до виключених повноважень органу місцевого самоврядування, тому зобов`язання судом відповідача прийняти рішення за результатами розгляду заяви позивачки буде втручанням суду в дискреційні повноваження відповідача, що є недопустимим. З цих підстав представник відповідача просив суд у задоволенні позову відмовити.

Позивачка подала відповідь на відзив, у якій доводила, що повноваження відповідача у спірних правовідносинах не є дискреційними. Посилаючись на статтю 100 Земельного кодексу України, згідно з якою земельний сервітут може бути встановлений рішенням суду, просила позов задовольнити та захистити її права саме обраним нею способом.

Відповідач правом подачі заперечення не скористався.

Розглянувши справу в порядку спрощеного позовного провадження, суд установив такі обставини та дійшов до таких висновків.

ОСОБА_1 у період з 01.03.2021 року по 30.11.2021 року була зареєстрована як фізична особа-підприємець, з основним видом діяльності: 47.76 Роздрібна торгівля квітами, рослинами, насінням, добривами, домашніми тваринами та кормами для них у спеціалізованих магазинах.

У березні 2020 року позивачка, а також громадяни ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звернулися до Олександрійської міської ради із заявою, в якій просили погодити місце розташування земельної ділянки на умовах особистого строкового сервітуту площею 52 кв. м. терміном на 10 років для встановлення та обслуговування тимчасової споруди за адресою АДРЕСА_2 . (а.с. 17)

Рішенням Олександрійської міської ради №966 від 03.07.2020 року "Про надання в тимчасове користування земельних ділянок на умовах особистого строкового сервітуту" ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 погоджено місце розташування земельної ділянки орієнтовною площею 0,0052 га по проспекту Соборному (біля будівлі №89) в тимчасове користування терміном на 5 років на умовах особистого строкового сервітуту для розміщення групи тимчасових споруд за рахунок земель житлової та громадської забудови Олександрійської міської ради з виконанням комплексного благоустрою прилеглої території на землях міської ради при умові дотримання санітарних норм і правил. (а.с. 18)

Цим же рішенням надано управлінню приватизації, оренди майна та землі міської ради дозвіл на розробку технічної документації з інвентаризації земель для відведення у власність територіальної громади м. Олександрії в особі Олександрійської міської ради земельної ділянки для розміщення тимчасової споруди за рахунок земель запасу житлової та громадської забудови Олександрійської міської ради.

За замовленням управління приватизації, оренди майна та землі Олександрійської міської ради Кіровоградська регіональна філія ДП "Центр Державного земельного кадастру" у жовтні 2020 року розробила технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земель для відведення у власність територіальної громади м. Олександрії в особі Олександрійської міської ради для розміщення тимчасової споруди (КВЦПЗ-В 03.07. Для будівництва та обслуговування будівель торгівлі) за адресою: АДРЕСА_2 .

Розроблена технічна документація із землеустрою за принципом екстериторіальності була погоджена експертом державної експертизи Головного управління Держгеокадастру у Київській області, про що складено висновок №13743/82-20 від 16.11.2020 року. (а.с. 32)

За цією технічною документацією було сформовано земельну ділянку площею 0,0052 га, яку 18.12.2020 року зареєстровано в Державному земельному кадастрі за кадастровим номером :11:422:0004, категорія земель - землі житлової та громадської забудови. (а.с. 33- 34)

У березні 2021 року позивачка звернулася до Олександрійської міської ради із заявою від 15.03.2021 року, в якій просила надати їй частину цієї земельної ділянки площею 28 кв. м. в тимчасове користування на умовах особистого строкового сервітуту терміном на 5 років для встановлення та обслуговування тимчасової споруди. Вказана заява з додатками зареєстрована адміністратором Центру надання адміністративних послуг Олександрійської міської ради 15.03.2021 року за №11-21-1/3039. (а.с. 49)

Листом Олександрійської міської ради №19/02/06/02 від 06.05.2021 року позивачку повідомлено про те, що міським головою вивчаються питання про можливі місця розташування земельної ділянки (за межами просп. Соборного та пл. Соборної) для надання їй у користування. (а.с. 51)

Не погодившись з такою відповіддю, позивачка звернулася до суду з цим позовом.

Вирішуючи спір, суд дійшов до таких висновків.

Відповідно до статей 401, 402 Цивільного кодексу України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут).

Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки або особою, яка використовує земельну ділянку на праві емфітевзису, суперфіцію.

Земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно.

У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту.

Право земельного сервітуту регламентовано главою 16 Земельного кодексу України (надалі - ЗК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до статті 98 ЗК України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки чи іншої заінтересованої особи на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками).

Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Строк дії земельного сервітуту, що встановлюється договором між особою, яка вимагає його встановлення, та землекористувачем, не може бути більшим за строк, на який така земельна ділянка передана у користування землекористувачу.

Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею.

Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

Згідно зі статтею 99 ЗК України власники або землекористувачі земельних ділянок чи інші заінтересовані особи можуть вимагати встановлення таких земельних сервітутів: в) право на розміщення тимчасових споруд (малих архітектурних форм).

Порядок встановлення земельних сервітутів передбачений статтею 100 ЗК України, згідно з якою сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут).

Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (землекористувачем) земельної ділянки.

Власник земельної ділянки також може встановити вимогу нотаріального посвідчення договору про встановлення земельного сервітуту та скасувати таку вимогу. Встановлення (скасування) вимоги є одностороннім правочином, що підлягає нотаріальному посвідченню. Така вимога є обтяженням речових прав на земельну ділянку та підлягає державній реєстрації в порядку, визначеному законом.

Земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно.

Згідно з частинами 1, 2 статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до частини 1 статті 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин належить: а) розпорядження землями комунальної власності, територіальних громад; в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; к) вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Частиною 1 статті 122 ЗК України передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Згідно зі статтею 25 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: 34) вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Частинами 1 та 5 статті 46 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення), районна, обласна рада проводить свою роботу сесійно. Сесія складається з пленарних засідань ради, а також засідань постійних комісій ради.

Сесія ради скликається в міру необхідності, але не менше одного разу на квартал, а з питань відведення земельних ділянок та надання документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності - не рідше ніж один раз на місяць.

Згідно з частинами 1, 2, 3 статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

Рішення ради приймаються відкритим поіменним голосуванням, окрім випадків, передбачених пунктами 4 і 16 статті 26, пунктами 1, 29 і 31 статті 43 та статтями 55, 56 цього Закону, в яких рішення приймаються таємним голосуванням. Результати поіменного голосування підлягають обов`язковому оприлюдненню та наданню за запитом відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації". На офіційному веб-сайті ради розміщуються в день голосування і зберігаються протягом необмеженого строку всі результати поіменних голосувань. Результати поіменного голосування є невід`ємною частиною протоколу сесії ради.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави дійти висновку про те, що рішення про надання земельних ділянок комунальної власності у користування, в тому числі щодо встановлення земельних сервітутів не землях комунальної власності, приймається виключно на пленарних засіданнях відповідної ради. Таке рішення є підставою для укладення договору встановлення земельного сервітуту.

Суд установив, що позивачка, бажаючи розмістити тимчасову споруду для здійснення підприємницької діяльності, звернулася до Олександрійської міської ради із заявою про надання їй у тимчасове користування терміном на п`ять років на умовах особистого строкового сервітуту частини земельної ділянки площею 0,0028 га за рахунок сформованої земельної ділянки комунальної власності за кадастровим номером :11:422:0004.

При цьому позивачка керувалася Порядком розміщення та встановлення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності на території міста Олександрії, затвердженим рішенням Олександрійської міської ради №603 від 11.05.2012 року, який зокрема передбачав порядок укладення договору особистого строкового сервітуту на підставі відповідного рішення міської ради.

Згідно з інформаційною карткою адміністративної послуги "Рішення про надання земельних ділянок комунальної власності суб`єктам господарювання на умовах особистого строкового сервітуту", затвердженого рішенням виконавчого комітету Олександрійської міської ради №520 від 16.10.2020 року, суб`єктом надання цієї адміністративної послуги є Управління приватизації, оренди майна та землі Олександрійської міської ради, строк надання адміністративної послуги - 30 календарних днів або на черговій сесії Олександрійської міської ради та 10 календарних днів на опрацювання рішення.

У ході судового розгляду справи відповідач не надав доказів того, що питання про встановлення земельного сервітуту за заявою позивачки розглядалося на пленарному засіданні Олександрійської міської ради, а за результатами її розгляду відповідачем прийнято відповідне рішення.

Наведене свідчить, що заява позивачки не розглянута відповідачем у строк та спосіб, що встановлений Земельним кодексом України, Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні", Порядком розміщення та встановлення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності на території міста Олександрії, затвердженим рішенням Олександрійської міської ради №603 від 11.05.2012 року, оскільки правовий акт органу місцевого самоврядування у формі рішення за результатами її розгляду прийнято не було.

За правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 09.04.2018 року у справі №П/9901/137/18 (800/426/17), під протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень слід розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, що полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Відтак, суд погоджується з доводами позову, що у спірних правовідносинах відповідач, як представницький орган місцевого самоврядування та розпорядник земель комунальної власності, допустив протиправну бездіяльність, оскільки за заявою позивачки про встановлення сервітуту на земельній ділянці комунальної власності не вчинив владні управлінські дії та не прийняв рішення, передбачене нормами Земельного кодексу України та Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні". Тож у цій частині вимог позов слід задовольнити.

Вирішуючи похідну позовну вимогу про зобов`язання відповідача надати позивачці земельну ділянку в тимчасове користування на умовах особистого строкового сервітуту, суд дійшов до таких висновків.

Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення зокрема про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Частиною 4 статті 245 КАС України передбачено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

За загальним правилом, застосування такого способу захисту прав та інтересів позивача як зобов`язання уповноваженого органу прийняти конкретне рішення є правильним, коли уповноважений орган розглянув клопотання заявника та прийняв рішення, яким протиправно відмовив в його задоволенні. З іншого боку, у суду відсутні підстави для зобов`язання відповідача прийняти конкретне рішення щодо надання земельної ділянки у користування, якщо уповноважений орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен був ухвалити за законом. Виходячи з принципу "належного врядування", суб`єкт владних повноважень повинен сам виправляти свої помилки і відновлювати права осіб, що звернулися до нього, і щодо яких мали місце порушення. Тим більше після того, як неправомірність рішення (дії, бездіяльності) встановлено судом.

Такий висновок відповідає правовій позиції, сформульованій у постановах Верховного Суду від 28.05.2020 року у справі №819/654/17, від 28.07.2021 року у справі №580/1643/19.

Тож з огляду на визнання протиправною бездіяльності Олександрійської міської ради щодо нерозгляду заяви позивачки у встановлений законом строк та спосіб, належним способом захисту та відновлення прав позивачки буде зобов`язання відповідача розглянути цю заяву та прийняти рішення відповідно до норм чинного законодавства та з урахування висновків суду у цій справі.

Суд зазначає, що Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення процедури приєднання до електричних мереж" №1657-IX від 15.07.2021 року, який набрав чинності 20.08.2021 року, Земельний кодекс України доповнено статтею 124-1 такого змісту:

"Стаття 124-1. Порядок встановлення земельних сервітутів на землях державної, комунальної власності

1. Особа, заінтересована у встановленні земельного сервітуту на землях державної, комунальної власності, звертається з клопотанням у разі, якщо:

а) земельна ділянка не передана у користування або у разі необхідності встановлення земельного сервітуту на землях, не сформованих у земельні ділянки, - до органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування, що здійснює розпорядження земельною ділянкою державної, комунальної власності;

б) земельна ділянка перебуває у користуванні - до органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування, що здійснює розпорядження земельною ділянкою державної, комунальної власності, або до землекористувача.

У клопотанні має бути зазначена мета встановлення земельного сервітуту.

До клопотання додаються:

а) копії документів, що підтверджують право власності заявника на будівлі, споруди, що розташовані на земельній ділянці (за наявності);

б) письмове погодження землекористувача (у разі встановлення земельного сервітуту щодо сформованої земельної ділянки, яка перебуває у користуванні, за договором з органом виконавчої влади, органом місцевого самоврядування, що здійснює розпорядження земельною ділянкою державної, комунальної власності), справжність підпису на якому засвідчується нотаріально;

в) проект договору про встановлення земельного сервітуту (у разі встановлення земельного сервітуту щодо сформованої земельної ділянки);

г) графічні матеріали із зазначенням орієнтовного місця розташування та площі земельної ділянки, яку передбачається сформувати з метою встановлення земельного сервітуту (у разі необхідності формування земельної ділянки державної, комунальної власності з метою встановлення земельного сервітуту);

ґ) технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж частини земельної ділянки, на яку поширюється право суборенди, сервітуту, що розробляється без одержання дозволу на її розроблення (у разі встановлення земельного сервітуту щодо сформованої земельної ділянки).

2. У разі необхідності встановлення земельного сервітуту на сформованій земельній ділянці:

- особа відповідно до пункту "а" частини першої цієї статті приймає рішення про надання згоди на встановлення земельного сервітуту та забезпечує укладення договору про встановлення земельного сервітуту або надає мотивовану відмову у його встановленні;

- особа відповідно до пункту "б" частини першої цієї статті забезпечує укладення договору про встановлення земельного сервітуту або надає мотивовану відмову у його встановленні.

Укладення договору про встановлення земельного сервітуту з органом виконавчої влади, органом місцевого самоврядування здійснюється на підставі рішення цього органу. У разі відмови в укладенні договору про встановлення земельного сервітуту щодо сформованої земельної ділянки державної, комунальної власності такий договір визнається укладеним за рішенням суду.

3. У разі необхідності формування земельної ділянки державної, комунальної власності з метою встановлення земельного сервітуту орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування протягом одного місяця з дня отримання клопотання приймає рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

У разі надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орган виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування, який надав такий дозвіл, зобов`язаний протягом десяти робочих днів з дня прийняття рішення про надання дозволу відобразити на картографічній основі Державного земельного кадастру орієнтовне місце розташування земельної ділянки, зазначити дату та номер відповідного рішення, а також майбутнє цільове призначення земельної ділянки.

Зазначена інформація оприлюднюється на безоплатній основі на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

У рішенні органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки має зазначатися вичерпний перелік підстав для такої відмови з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері.

Повторне надання відмови з підстав, не зазначених у раніше наданій відмові, не допускається, крім не усунення чи усунення не в повному обсязі заявником причин, що стали підставою для попередньої відмови, а також випадків, коли підстава відмови виникла пізніше надання попередньої відмови.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з метою встановлення земельного сервітуту для будівництва, розміщення та експлуатації лінійних об`єктів енергетичної інфраструктури або у разі розташування на земельній ділянці, яку передбачається сформувати, будівель, споруд, які перебувають у власності заявника, та необхідності встановлення земельного сервітуту для розміщення, доступу та експлуатації таких будівель, споруд, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування не надав дозволу на розроблення документації із землеустрою або мотивовану відмову у його наданні, особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення документації із землеустрою без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування.

До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Протягом шести місяців з дня прийняття рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в межах орієнтовного місця розташування земельних ділянок, дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення якої наданий відповідним органом, забороняється:

- надання дозволів на розроблення документації із землеустрою, яка передбачає формування земельних ділянок;

- передача земельних ділянок державної, комунальної власності у власність, користування.

4. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється суб`єктами господарювання, які є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін, але не більше шести місяців.

Розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки подається на затвердження органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування, що здійснює розпорядження земельною ділянкою, який протягом одного місяця з дня його отримання зобов`язаний затвердити проект та прийняти рішення про надання згоди на встановлення земельного сервітуту або надати мотивовану відмову у його затвердженні. Рішення про надання згоди на встановлення земельного сервітуту є підставою для укладення договору про встановлення земельного сервітуту. У разі якщо розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки не був поданий на затвердження протягом шести місяців з дня надання дозволу на його розроблення, рішення про надання такого дозволу втрачають чинність. Зазначений строк може бути продовжений не більш як на шість місяців органом виконавчої влади, органом місцевого самоврядування, який надав дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за клопотанням особи, заінтересованої у встановленні земельного сервітуту.

5. У разі відмови особи відповідно до пункту "а" частини першої цієї статті у прийнятті рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та/або укладення договору про встановлення земельного сервітуту, такий земельний сервітут встановлюється за рішенням суду за позовом особи, заінтересованої у встановленні земельного сервітуту".

Отже, з огляду на чинне правове регулювання, позовна вимога про зобов`язання відповідача надати позивачці у тимчасове користування на умовах особистого строкового сервітуту земельну ділянку задоволенню не підлягає, оскільки захист права особи, заінтересованої у встановленні земельного сервітуту, має здійснюватися шляхом звернення до суду з позовом про визнання укладеним договору про встановлення земельного сервітуту (частина 2 статті 124-1 ЗК України) або про встановлення земельного сервітуту (частина 5 статті 124-1 ЗК України). Такі спори вирішуються за правилами господарського чи цивільного судочинства залежно від суб`єктного складу.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Здійснені позивачкою витрати на сплату судового збору у сумі 908 грн. слід стягнути на її користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 9, 90, 139, 242-246, 250, 251, 255, 257 - 263, 295 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Олександрійської міської ради щодо неприйняття рішення за заявою ОСОБА_1 від 15.03.2021 року про надання їй земельної ділянки комунальної власності у тимчасове користування на умовах особистого строкового сервітуту, у встановлений законодавством строк та спосіб.

Зобов`язати Олександрійську міську раду розглянути заяву ОСОБА_1 від 15.03.2021 року про надання їй земельної ділянки комунальної власності у тимчасове користування на умовах особистого строкового сервітуту та прийняти відповідне рішення.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати на сплату судового збору в сумі 908 гривень за рахунок бюджетних асигнувань Олександрійської міської ради.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду у 30-денний строк, установлений статтею 295 КАС України.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду О.А. Черниш