Справа № 320/10574/21
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2022-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2022 року справа №320/10574/21

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 (далі позивач або ОСОБА_1 ) з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі відповідач), в якому позивач просить суд:

- визнати бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо відмови у проведенні позивачу перерахунку пенсії згідно довідки №133 від 01.07.2020, врахувавши заробітну плату за період 60 календарних місяців з 1 січня 1986 року по 31 грудня 1990 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області здійснити перерахунок пенсії позивача згідно довідки №133 від 01.07.2020, врахувавши заробітну плату за період 60 календарних місяців з 1 січня 1986 року по 31 грудня 1990 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що вона перебуває на обліку у відповідача та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Загальний стаж роботи позивача складає 31 рік 6 місяців 2 дні, та станом на теперішній час при призначенні позивачу пенсії середньомісячний заробіток визначено за період її роботи з 01.01.1987 по 31.12.1987.

Позивач зазначає, що 31.05.2021 вона звернулась до відповідача із заявою, в якій просила провести перерахунок її пенсії відповідно до ст. 40 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, виходячи з розмірів заробітної плати, отриманої нею до 2000 року згідно довідки №133 від 01.07.2020, врахувавши заробітну плату за період 60 календарних місяців з 1 січня 1986 року по 31 грудня 1990 року, однак 11.06.2021 позивачем отримано відповідь про відмову у проведенні такого перерахунку пенсії у зв`язку з тим, що на думку відповідача такий перерахунок робити недоцільно, оскільки розмір пенсії в такому випадку зменшиться і становитиме 2422,52 грн., тоді як на даний час розмір пенсії позивача становить 2694,59 грн.

Позивач вважає таку відмову відповідача незаконною, що і стало підставою для звернення до суду.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 06.09.2021 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу 10-дений термін, з дня отримання копії ухвали суду, протягом якого позивачу необхідно усунути недоліки позовної заяви, а саме: надати докази сплати судового збору у сумі 908,00 грн. або докази наявності пільг щодо звільнення від сплати судового збору; надати уточнену позовну заяву (два примірники), з урахуванням вказаних судом зауважень, а саме, зазначити адресу електронної пошти позивача та правильну поштову адресу відповідача.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 05.10.2021 відкрито провадження у справі №320/10574/21, розгляд якої вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Вказаною ухвалою також витребувано докази від сторін по справі.

16.12.2021 на адресу Київського окружного адміністративного суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач позов не визнає, посилаючись на недоцільність проведення перерахунку пенсії позивача з огляду на те, що перерахунок пенсії з урахуванням бажаного позивачем періоду призведе до зменшення розміру пенсійних виплат.

Крім того, відповідач наголошує на порушення позивачем шестимісячного строку звернення до суду з даним позовом.

Відповідно до частини п`ятої та шостої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.

З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується паспортом у формі ID картки № НОМЕР_1 від 24.05.2021, орган, що видав - 3220 (а.с.3). Згідно довідки про реєстрацію місця проживання від 31.01.2021 №02-27-307 зареєстрованим місцем проживання позивача з 10.08.2010 є: АДРЕСА_1 (а.с.7).

Позивач має статус громадянки, яка постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю (Категорія 4) згідно з посвідченням серії НОМЕР_2 від 28.02.1997, виданим Київською обласною державною адміністрацією (а.с.33, зворотній бік).

З матеріалів пенсійної справи вбачається, що з 20.06.2003 ОСОБА_1 призначено пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». При цьому для обчислення пенсії була врахована заробітна плата (дохід) з 01.01.1987 по 31.12.1987, коефіцієнт заробітної плати 1,45946. Пенсію обчислено з урахуванням страхового стажу 31 рік 6 місяців 2 дні (а.с.30-41).

Заробітна плата для обчислення пенсії підтверджувалася довідкою про заробітну плату №433 від 2003 року, виданою ВАТ Білоцерківський завод гумових технічних виробів, за період роботи з 01.03.1986 по 28.02.1991 (а.с.33-35).

Згідно з довідкою Відкритого акціонерного товариства «Білоцерківський завод гумових технічних виробів» від 24.02.2003 №33 позивач у період з 02.04.1984 по 26.03.1991 працювала в цеху формової техніки учнем машиніста шприц-машини, машиністом шприц-машини гумових виробів на Білоцерківському заводі гумових технічних виробів (а.с.5).

01.07.2020 позивачем отримано довідку про заробітну плату для обчислення пенсії від 01.07.2020 №133, видану Відкритим акціонерним товариства «Білоцерківський завод гумових технічних виробів», за період роботи з 01.01.1986 по 31.12.1990, в якій зазначено, що довідку видано на підставі особових рахунків за 1986 1990 роки та на всі виплати нараховані страхові внески (єдиний внесок) (а.с.6).

31.05.2021 позивач звернулась до Головного управління ПФУ у Київській області із заявою, в якій просила провести перерахунок пенсії згідно довідки №133 від 01.07.2020, врахувавши заробітну плату за період 60 календарних місяців з 01.01.1986 по 31.12.1990.

Листом від 11.06.2021 № 6639-9444/Б-02/8-1000/21 Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області повідомило позивача про те, що позивач перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України у Київській області і отримує пенсію за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Вказано, що загальний стаж позивача складає 31 рік 06 місяців 02 дні, а коефіцієнт страхового стажу 0,31500. Середньомісячна заробітна плата за період роботи з 01.01.1987 по 31.12.1987 р.р. складає 7919,91 грн. (5426,60 грн. х 1,45946, де 1,45946 індивідуальний коефіцієнт заробітної плати для розрахунку пенсії). Розмір пенсії позивача станом на дату звернення складає 2694,59 грн., де: 2494,77 грн. розмір пенсії за віком (7919,91 х 0,31500); 194,59 грн. доплата за понаднормовий стаж 11 років (1769,00 грн. х 11%); 5,23 грн. доплата до 100 грн. індексації 01.03.2021.

Додатково повідомлено, що після проведення перерахунку з урахуванням заробітної плати за період з 01.01.1986 по 31.12.1990 згідно наданої довідки про заробітну плату від 01.07.2020 №133 та за весь період страхового стажу з 01.07.2000 по 29.02.2020 встановлено, що такий перерахунок робити недоцільно, оскільки розмір пенсії в такому випадку зменшиться і становитиме 2422,52 грн., індивідуальний коефіцієнт заробітку складатиме 1,01171 (а.с.8).

Вважаючи бездіяльність відповідача щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії згідно довідки №133 від 01.07.2020 протиправною, позивач звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначаються Законом України від 09.07.2003 №1058-ІV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - Закон №1058).

Відповідно до положень статті 24 Закону №1058 (тут і далі в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Для визначення розміру пенсії за віком відповідно до частини другої статті 27 цього Закону заробітна плата для обчислення частини пенсії за період страхового стажу до набрання чинності цим Законом визначається на умовах і в порядку, передбачених законодавством, що діяло раніше, а для обчислення частини пенсії за період страхового стажу після набрання чинності цим Законом - на умовах, передбачених абзацом першим цієї частини.

Заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Частинами першою та другою статті 27 Закону №1058 визначено, що розмір пенсії за віком визначається за формулою:

П = Зп х Кс, де:

П - розмір пенсії, у гривнях;

Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи, визначена відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, у гривнях;

Кс - коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи, визначений відповідно до статті 25 цього Закону.

За бажанням застрахованої особи частина розміру пенсії за віком за період страхового стажу, набутого до дня набрання чинності цим Законом, може бути визначена відповідно до раніше діючого законодавства, а частина розміру пенсії за період страхового стажу, набутого після набрання чинності цим Законом, - відповідно до цього Закону.

При цьому частина розміру пенсії за віком, обчислена за раніше діючим законодавством, не може перевищувати максимальних розмірів пенсій, визначених законом для відповідних категорій пенсіонерів, та не може бути нижчою, ніж розмір трудової пенсії за віком з урахуванням цільової грошової допомоги на прожиття, що діяли на день набрання чинності цим Законом.

Розмір пенсії за віком, обчислений за раніше діючим законодавством, підвищується з дня набрання чинності цим Законом до дня її призначення в порядку, передбаченому частинами першою та другою статті 42 цього Закону.

Порядок визначення заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії врегульовано статтею 40 Закону №1058.

Так, відповідно до частини 1 статті 40 Закону №1058 для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Відповідно до абз. 2 п. 2 ст. 41 Закону №1058 для осіб, які у період до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, отримували заробітну плату (дохід) за результатами роботи, термін виконання якої перевищував календарний місяць, до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються суми виплат (доходу), які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення, і не перевищують 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні, у розрахунку на кожний місяць виконання роботи. Перелік таких осіб, а також порядок визначення для них заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини першої статті 44 Закону №1058 заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Таким чином, законодавець передбачив право пенсіонера обрати для врахування при обчисленні пенсії заробітну плату (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30.06.2000. У такому випадку до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії для осіб, які отримували заробітну плату (дохід) за результатами роботи, термін виконання якої перевищував календарний місяць, враховуються суми виплат (доходу), які не перевищують 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні, у розрахунку на кожний місяць виконання роботи.

Відповідно до п. 1 Порядку визначення заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії особам, що у період до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, отримували заробітну плату (дохід) за результатами роботи, строк виконання якої перевищував календарний місяць, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2005 № 306, дія цього Порядку поширюється на таких осіб, що до 1 липня 1998 р. отримували заробітну плату (дохід) за результатами роботи, строк виконання якої перевищував календарний місяць: тих, що працювали в сільському господарстві, були зайняті на сезонних роботах, працювали у старательських артілях, виконували роботи (надавали послуги) за цивільно-правовими договорами та сплачували внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування; творчих працівників (архітекторів, художників, артистів, музикантів, композиторів, критиків, мистецтвознавців, письменників, кінематографістів).

Відповідно до п. 2 Порядку визначення заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії особам, що у період до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, отримували заробітну плату (дохід) за результатами роботи, строк виконання якої перевищував календарний місяць, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2005 № 306, до суми заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії згідно з цим Порядком зараховуються суми виплат (доходу), з яких сплачувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення.

Відповідно до п. 6 Порядку визначення заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії особам, що у період до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, отримували заробітну плату (дохід) за результатами роботи, строк виконання якої перевищував календарний місяць, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2005 № 306, підставою для виплати заробітної плати (доходу) за результатами виконаної роботи, що зазначаються у довідці, може бути: законодавчий або інший нормативно-правовий акт чи положення про оплату праці, яким на момент виплати особі заробітної плати (доходу) було передбачено проведення остаточного розрахунку за результатами певного періоду (кварталу, півріччя, року) або після закінчення роботи; цивільно-правовий договір.

Відповідно до п. 8 Порядку визначення заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії особам, що у період до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, отримували заробітну плату (дохід) за результатами роботи, строк виконання якої перевищував календарний місяць, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2005 № 306, заробітна плата (дохід), що підлягає зарахуванню до суми заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії, визначається шляхом ділення суми заробітної плати (доходу), виплаченої за результатами роботи, на кількість місяців виконання такої роботи.

Судом встановлено, що звертаючись до пенсійного органу із заявою про перерахунок пенсії, ОСОБА_1 виявила бажання, щоб для обчислення її пенсії було враховано заробітну плату за період з 01.01.1986 по 31.12.1990 шляхом ділення суми заробітної плати (доходу), виплаченої за результатами роботи, строк виконання якої перевищував календарний місяць, на кількість місяців виконання такої роботи.

Згідно із записами у трудовій книжці позивача та довідки Відкритого акціонерного товариства «Білоцерківський завод гумових технічних виробів» від 24.02.2003 №33, у період з 02.04.1984 по 26.03.1991 ОСОБА_1 працювала на посаді машиніста шприцьмашини на Білоцерківському заводі гумових технічних виробів (а.с.5, 49-50).

Інформацію про заробітну плату позивача за період з 01.01.1986 по 31.12.1990 страхового стажу містить довідка №133 від 01.07.2020, видана Відкритим акціонерним товариством «Білоцерківський завод гумових технічних виробів».

Так, згідно з даними, що містяться в довідці Відкритого акціонерного товариства «Білоцерківський завод гумових технічних виробів» № 133 від 01.07.2020, заробітну плату позивачу виплачено:

за січень 1986 року у розмірі 0,00257 грн., за лютий 1986 року у розмірі 0,0281 грн., за березень 1986 року у розмірі 0,00302 грн., за квітень 1986 року у розмірі 0,00205 грн., за травень 1986 року у розмірі 0,00197 грн., за червень 1986 року у розмірі 0,00249 грн., за липень 1986 року у розмірі 0,00225 грн., за серпень 1986 року у розмірі 0,00159 грн., за вересень 1986 року у розмірі 0,00196 грн., за жовтень 1986 року у розмірі 0,00184 грн., за листопад 1986 року у розмірі 0,00196 грн., за грудень 1986 року у розмірі 0,00207 грн., всього за 1986 рік - 0,02658 грн.;

за січень 1987 року у розмірі 0,00262 грн., за лютий 1987 року у розмірі 0,00175 грн., за березень 1987 року у розмірі 0,00341 грн., за квітень 1987 року у розмірі 0,00241 грн., за травень 1987 року у розмірі 0,00245 грн., за червень 1987 року у розмірі 0,00429 грн., за липень 1987 року у розмірі 0,00287 грн., за серпень 1987 року у розмірі 0,00266 грн., за вересень 1987 року у розмірі 0,00282 грн., за жовтень 1987 року у розмірі 0,00254 грн., за листопад 1987 року у розмірі 0,00249 грн., за грудень 1987 року у розмірі 0,00209 грн., всього за 1987 рік - 0,03240 грн.;

за січень 1988 року у розмірі 0,00162 грн., за лютий 1988 року у розмірі 0,00225 грн., за березень 1988 року у розмірі 0,00268 грн., за квітень 1988 року у розмірі 0,00203 грн., за травень 1988 року у розмірі 0,00233 грн., за червень 1988 року у розмірі 0,00247 грн., за липень 1988 року у розмірі 0,00310 грн., за серпень 1988 року у розмірі 0,00344 грн., за вересень 1988 року у розмірі 0,00253 грн., за жовтень 1988 року у розмірі 0,00195 грн., за листопад 1988 року у розмірі 0,00246 грн., за грудень 1988 року у розмірі 0,00161 грн., всього за 1988 рік - 0,02847 грн.;

за січень 1989 року у розмірі 0,00256 грн., за лютий 1989 року у розмірі 0,00198 грн., за березень 1989 року у розмірі 0,00271 грн., за квітень 1989 року у розмірі 0,00239 грн., за травень 1989 року у розмірі 0,00248 грн., за червень 1989 року у розмірі 0,00229 грн., за липень 1989 року у розмірі 0,00270 грн., за серпень 1989 року у розмірі 0,00271 грн., за вересень 1989 року у розмірі 0,00275 грн., за жовтень 1989 року у розмірі 0,00153 грн., за листопад 1989 року у розмірі 0,00239 грн., за грудень 1987 року у розмірі 0,00307 грн., всього за 1989 рік - 0,02956 грн.;

за січень 1990 року у розмірі 0,00221 грн., за лютий 1990 року у розмірі 0,00208 грн., за березень 1990 року у розмірі 0,00314 грн., за квітень 1990 року у розмірі 0,00316 грн., за травень 1990 року у розмірі 0,00353 грн., за червень 1990 року у розмірі 0,00335 грн., за липень 1990 року у розмірі 0,00244 грн., за серпень 1990 року у розмірі 0,00289 грн., за вересень 1990 року у розмірі 0,00215 грн., за жовтень 1990 року у розмірі 0,00223 грн., за листопад 1990 року у розмірі 0,00310 грн., за грудень 1990 року у розмірі 0,00328 грн., всього за 1990 рік - 0,03356 грн. (а.с.6).

Отже, у трудовій діяльності позивача наявні періоди роботи, які оплачені сукупно більше ніж за один календарний місяць, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що позивач має право на розрахунок заробітної плати (доходу), що підлягає зарахуванню до суми заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії у визначений Порядком № 306 спосіб, тобто шляхом ділення суми заробітної плати (доходу), виплаченої за результатами роботи, на кількість місяців виконання такої роботи.

Між тим, відповідач не застосовував пункт 8 Порядку № 306 для визначення заробітної плати (доходу) позивача, що підлягає зарахуванню до суми заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії, а призначив пенсію, розрахувавши розмір пенсії на загальних підставах згідно зі статтями 40 та 41 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, що підтверджується наявним у матеріалах справи розрахунком заробітної плати.

Доводи пенсійного органу про те, що у разі перерахунку пенсії з урахуванням бажаного позивачем періоду розмір пенсійної виплати зменшиться, суд до уваги не бере, оскільки відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження зазначених обставин.

Крім того, чинним законодавством не передбачено такої підстави для відмови у врахуванні періоду заробітної плати для обчисленні пенсії. Позивач як громадянин України наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних підстав.

З огляду на викладені вище обставини, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає за необхідне задовольнити позовну вимогу шляхом визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо відмови у здійсненні ОСОБА_1 перерахунку пенсії на підставі довідки Відкритого акціонерного товариства «Білоцерківський завод гумових технічних виробів» від 01.07.2020 №133, врахувавши заробітну плату за період 60 календарних місяців з 1 січня 1986 року по 31 грудня 1990 року.

Оцінюючи позовні вимоги в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області здійснити позивачу перерахунок пенсії позивача згідно довідки №133 від 01.07.2020, врахувавши заробітну плату за період 60 календарних місяців з 1 січня 1986 року по 31 грудня 1990 року, суд зазначає наступне.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Статтею 6 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Разом із цим, суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях, аналізуючи національні системи правового захисту на предмет дотримання права на ефективність внутрішніх механізмів в аспекті забезпечення гарантій, визначених ст. 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, вказував, що для того, щоб бути ефективним, засіб захисту має бути незалежним від будь-якої вжитої на розсуд державних органів дії, бути безпосередньо доступним для тих, кого він стосується (див. рішення від 06.09.2005 у справі Гурепка проти України (Gurepka v. Ukraine), заява №61406/00, п. 59); спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваному порушенню чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце (див. рішення від 26.10.2000 у справі Кудла проти Польщі (Kudla v. Poland), заява №30210/96, п. 158) (п. 29 рішення Європейського суду з прав людини від 16.08.2013 у справі Гарнага проти України (Garnaga v. Ukraine), заява №20390/07).

Отже, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Крім того, приписами статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно з правовою позицією Конституційного Суду України правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, якщо воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 п. 9 мотивувальної частини Рішення від 30.01.2003 №3-рп/2003 по справі №1-12/2003).

Згідно з Рекомендацією № R (80) 2 Комітету Міністрів РЄ державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, дискреційним повноваженням є повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) обрати один з кількох варіантів рішення.

Суд перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Водночас, згідно пункту 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про зобов`язання відповідача вчинити певні дії.

Відповідно до частини четвертої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Враховуючи зміст спірних правовідносин, суд вважає, що ефективним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача здійснити позивачу перерахунок та виплату пенсії за віком, передбаченої Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування згідно довідки №133 від 01.07.2020, виходячи із заробітної плати за період з 01.01.1986 по 31.12.1990, з урахуванням виплачених сум.

Щодо дати, з якої відповідачу слід здійснити перерахунок пенсії, суд зазначає таке.

Відповідно до частини четвертої статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною третьою статті 42 та частиною п`ятою статті 48 цього Закону, провадиться в такі строки: у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа; у разі настання обставин, які тягнуть за собою зменшення пенсії, - з першого числа місяця, в якому настали ці обставини, якщо вони мали місце до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо вони мали місце після 15 числа.

Згідно з частиною другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи вищевикладене та зважаючи, що позивач звернулась за перерахунком пенсії із заявою від 31.05.2021, суд дійшов висновку про наявність підстав для зобов`язання відповідача здійснити позивачеві перерахунок пенсії з урахуванням довідки №133 від 01.07.2020, виходячи із заробітної плати за період з 01.01.1986 по 31.12.1990, - з 01.06.2021.

Щодо посилання відповідача у відзиві на позовну заяву на те, що позивачем пропущений шестимісячний строк звернення до суду, суд зазначає наступне.

Відповідно до частин першої та другої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно із частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 123 КАС України, відповідно до частини третьої якої якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відтак, на переконання суду, для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів.

Як видно з висновків Великої Палати Верховного Суду, висловлених у постанові від 24.12.2020 у справі № 510/1286/16-а, у спорах, що виникають з органами Пенсійного фонду України, особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема при отриманні від органу Пенсійного фонду України відповіді на надіслане звернення.

Як було встановлено судом, 01.07.2020 позивачем отримано довідку про заробітну плату для обчислення пенсії від 01.07.2020 №133, видану Відкритим акціонерним товариства «Білоцерківський завод гумових технічних виробів», за період роботи з 01.01.1986 по 31.12.1990, в якій зазначено, що довідку видано на підставі особових рахунків за 1986 1990 роки, на всі виплати нараховані страхові внески (єдиний внесок).

В подальшому, 31.05.2021 позивач звернулась до Головного управління ПФУ у Київській області із заявою про перерахунок пенсії за віком згідно довідки №133 від 01.07.2020, врахувавши заробітну плату за період 60 календарних місяців з 01.01.1986 по 31.12.1990.

Листом від 11.06.2021 № 6639-9444/Б-02/8-1000/21 Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області повідомило позивача про те, що після проведення перерахунку з урахуванням заробітної плати за період з 01.01.1986 по 31.12.1990 згідно наданої довідки про заробітну плату від 01.07.2020 №133 такий перерахунок робити недоцільно, оскільки розмір пенсії в такому випадку зменшиться.

Враховуючи наведене, суд вважає, що саме з листа відповідача від 11.06.2021 № 6639-9444/Б-02/8-1000/21 позивачка дізналася про порушення свого права на перерахунок пенсії і тому з цієї дати необхідно відраховувати перебіг шестимісячного строку звернення до суду.

Відтак, суд вважає, що звернувшись до суду із позовом 12.08.2021, позивач не пропустила строк звернення до суду.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На виконання цих вимог відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів правомірність своїх дій у межах даного предмету позову.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Під час звернення з адміністративним позовом до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 908,00 грн., що підтверджується квитанцією від 20.09.2021 № .

Сплачений позивачем судовий збір підлягає відшкодуванню їй у повному обсязі за рахунок відповідача.

Доказів понесення позивачем інших витрат, пов`язаних з розглядом справи, матеріали справи не містять.

Керуючись статтями 243-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку пенсії за віком, передбаченої Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, виходячи із заробітної плати за період з 01.01.1986 по 31.12.1990 на підставі довідки Відкритого акціонерного товариства «Білоцерківський завод гумових технічних виробів» від 01.07.2020 №133, за період з 01.06.2021.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (ідентифікаційний код 22933548, місцезнаходження: 03500, Київська область, м. Фастів, вул. Андрія Саєнка, 10) здійснити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ) перерахунок та виплату пенсії за віком, передбаченої Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з 01.06.2021, виходячи із заробітної плати за період з 01.01.1986 по 31.12.1990 на підставі довідки Відкритого акціонерного товариства «Білоцерківський завод гумових технічних виробів» від 01.07.2020 №133, з урахуванням виплачених сум.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (ідентифікаційний код 22933548, місцезнаходження: 03500, Київська область, м. Фастів, вул. Андрія Саєнка, буд. 10) судовий збір у розмірі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім грн. 00 копійок.).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення суду складено 27.06.2022.

Суддя Кушнова А.О.