Справа № 200/13021/21
Суддя: Кониченко О.М.
Дата ухвалення: 2022-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2022 року Справа№200/13021/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Кониченка Олега Миколайовича розглянувши в порядку загального позовного провадження (письмове провадження) адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області відповідач 1,

та Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області відповідач 2

про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області від 18.06.2021 року №53 про відмову в призначенні пенсії за віком;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 24.05.1988 року по 30.06.1988 року, з 21.12.1988 року по 19.04.1989 року, з 20.08.1991 року по 30.04.1995 року, з 20.04.1998 року по 31.01.2000 року, з 14.02.2000 року по 11.05.2004 року, з 09.03.2005 року по 23.11.2014 року та період проходження військової служби в армії з 29.06.1989 року по 27.05.1991 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії на пільгових умовах від 14.06.2021 року.

11 жовтня 2021 року ухвалою суду відкрито провадження в адміністративній справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, судове засідання призначено на 08 листопада 2021 року.

08 листопада 2021 року розгляд справи відкладено на 29 листопада 2021 року.

11 листопада 2021 року до суду від відповідача 1 надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просив відмовити в задоволенні позовної заяви.

15 листопада 2021 року до суду від відповідача 2 надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просив відмовити в задоволенні позовної заяви.

29 листопада 2021 року сторони, повідомлені належним чином в судове засідання не з`явились, враховуючи приписи ч. 9 ст. 205 КАС України, суд вирішив розглянути справу в порядку письмового провадження.

24 грудня 2021 року ухвалою суду вирішено подальший розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначено на 18 січня 2022 року.

18 січня 2022 року ухвалою суду закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду по суті на 14 лютого 2022 року.

14 лютого 2022 року сторони, повідомлені належним чином, в судове засідання не з`явились, з огляду на що, відповідно до ч. 9 ст. 205 КАС України, суд вирішив розглянути справу в письмовому провадженні.

Указом Президента України №133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" на часткову зміну статті 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, продовжити строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Вищезазначений Указ Президента України затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 15 березня 2022 року № 2119-IX.

Законом України «Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 21 квітня 2022 року N 2212-IX, затверджено Указ Президента України від 18 квітня 2022 року N 259/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", яким на часткову зміну статті 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ (зі змінами, внесеними Указом від 14 березня 2022 року №133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року №2119-ІХ), продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України № 341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" № 2263-IX від 22.05.2022, продовжити строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Відповідно до ст. 12-2 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12 травня 2015 року № 389-VIII, в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.

Рішенням Ради суддів України від 24 лютого 2022 року N 9, з урахуванням положень статті 3 Конституції України про те, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю рекомендовано зборам суддів, головам судів, суддям судів України у випадку загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників апарату суду, суддів оперативно приймати рішення про тимчасове зупинення здійснення судочинства певним судом до усунення обставин, які зумовили припинення розгляду справ.

Донецький окружний адміністративний суд розташований в м. Слов`янськ Донецької області.

У зв`язку з активізацією проведення бойових дій на території Донецької області та прилеглих областей, системних ракетних обстрілів населених пунктів області, у тому числі м. Слов`янськ, які здійснюються державою-агресором та створюють суттєву загрозу життю та здоров`ю людей, керівництво Донецької обласної державної адміністрації через засоби масової інформації закликало мешканців області евакуюватись до більш безпечних регіонів України.

Постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання організації роботи державних службовців та працівників державних органів у період воєнного стану» від 12 квітня 2022 року № 440 відповідно до статті 60-2 Кодексу законів про працю України, статті 12-1 Закону України Про правовий режим воєнного стану?? та статті 17 Закону України Про державну службу? Кабінет Міністрів України, установлено, що у період воєнного стану для державних службовців та працівників державного органу, які перебувають на території України, за рішенням керівника державної служби в державному органі може запроваджуватися дистанційна робота у разі наявності організаційних і технічних можливостей для виконання їх посадових обов`язків.

Згідно п. 4 опублікованих 02.03.2022 року Радою суддів України Рекомендацій щодо роботи судів в умовах воєнного стану, судам України рекомендовано усіх доступних працівників, по можливості, перевести на дистанційну роботу.

В таких умовах керівництвом Донецького окружного адміністративного суду задля збереження життя та здоров`я працівників та відвідувачів суду прийнято рішення про подальшу організацію роботи установи в дистанційному режимі.

Дослідивши матеріали адміністративної справи суд дійшов висновку про їх достатність для вирішення адміністративного спору.

Суд дослідивши подані матеріали справи встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, про що свідчить паспорт громадянина України НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач 1 Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань за кодом , адреса зареєстрованого місцезнаходження: 49094, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 26, організаційно-правова форма орган державної влади.

Відповідач 2 Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань за кодом , адреса зареєстрованого місцезнаходження: 84122, Донецька обл., м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3, організаційно-правова форма орган державної влади.

В обґрунтування адміністративного позову позивач зазначив, що за наслідками розгляду заяви позивача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах від 14.06.2021 року та доданих до неї документів рішенням відповідача 1 № 53 від 18.06.2021 року в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» було відмовлено.

Так, у рішенні про відмову в призначенні пенсії також зазначено, що в результаті розгляду документів, доданих до заяви до страхового стажу зараховано всі періоди по 31.05.2014 включно, згідно довідки зі СПОВ.

До пільгового стажу не зараховано період роботи по довідці 5-71/1178 від 11.06.2021, оскільки відсутня інформація про результати атестації робочих місць за умовами праці.

З вищезазначеним рішенням про відмову в призначені пенсії за віком на пільгових умовах позивач не згоден, вважає його протиправним та таким, що не відповідає діючому законодавству з огляду на те, що його трудовою книжкою НОМЕР_3 від 31.05.1988 підтверджені наступні періоди пільгового стажу: Шахта «Нова» Дзержинського виробничого об`єднання по видобутку вугілля «Дзержинськвугілля» - підземний учень гірника - з 24.05.1988 по 30.06.1988 (0 років 1 місяць 6 днів) - записи 1,2; ВП «Шахта «Дзержинського» ДП «Дзержинськвугілля» - гірник підземний з повним робочим днем під землею з 21.12.1988 по 19.04.1989 (0 років З місяці 28 днів) - записи 3,4; служба в Армії - з 29.06.1989 по 27.05.1991 (1 рік 10 місяців 28 днів) - запис 5; Шахта «Дзержинського» ДП «Дзержинськвугілля» - гірничий майстер з повним робочим днем під землею на підземній роботі - з 20.08.1991 по 30.04.1995 (3 роки 8 місяців 10 днів) - записи 6, 7; ДВАТ шахта «Чайкіно» ДХК «Макіїввугілля» - гірник підземний 11 розряду з повним робочим днем в шахті, учень гірника очисного забою підземний з повним робочим днем під землею, гірник очисного забою підземний 4 розряду з повним робочим днем в шахті - з 20.04.1998 по 31.01.2000 (1 рік 9 місяців 11 днів) - записи 11-15; Шахта ім. Бажанова ДХК «Макіїввугілля» - гірник по ремонту гірничих виробіток 3 розряду з повним робочим днем під землею, гірник по ремонту гірничих виробіток 4 розряду з повним робочим днем під землею, гірничий майстер з повним робочим днем в шахті-з 14.02.2000 по 11.05.2004 (4 роки 2 місяці 27 днів) - записи 16-20; ВП «Шахта Бажанова» ДП «Донецька вугільна коксівна компанія» - гірничий майстер з повним робочим днем в шахті - з 09.03.2005 по 23.11.2014 (9 років 8 місяців 14 днів).

Щодо не зарахування до пільгового стажу періодів по довідці №5-71/1178 від 11.06.2021, виданої ДП «Торецьквугілля», оскільки відсутня інформація про результати атестації робочих місця за умовами праці позивач зазначив, що під час роботи позивача по зазначеним професіям застосовуються Постанова Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 № 1173, постанова Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 року № 162, шо діяли на час перебування в трудових відносинах, згідно якої Професії «учня гірника підземного», «гірничого майстра підземної виробничої дільниці» передбачені Списком 1, а первинна атестація робочих місць на ВП «Шахта «Центральна» ДП «Торецьквугілля» проводилась відповідно до наказу від 29.03.1993 № 371.

Позивач вказує, що претендував на призначення пенсії з урахуванням пільгового стажу за період проходження ним строкової служби в армії з 29.06.1989 по 27.05.1991, але в оскаржуваному рішенні зазначений період не зазначений відповідачем 1 з невідомих підстав.

Також позивач зазначив, що трудовий стаж позивач набув у період, коли населені пункти, на території яких підприємства здійснюють господарську діяльність, перебували під контролем української влади, і зазначені підприємства також утворені відповідно до законодавства України, всі первинні документи, на підставі яких позивач отримав право на призначення пенсії, були сформовані до проведення антитерористичної операції і не можуть піддаватися сумніву та позбавляти позивача права на отримання пенсії, обрахованої із заробітку, який він отримував на законних підставах, тільки з тих міркувань, що Україна тимчасово не здійснює контроль на території, де позивач набув пільговий стаж роботи.

Відповідач 1 проти задоволення адміністративного позову заперечує та зазначає, що Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ органу, що призначає пенсію - відділ призначення пенсій управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровській області, який уповноважений розглянути подану заяву ОСОБА_1 .

Відділ призначення пенсій управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, всебічно розглянувши надані позивачем документи, встановив, що стаж роботи позивача на дату звернення складає: загальний страховий стаж - 26 років 11 місяців 19 днів, з яких 0 років - пільгового стажу. За доданими документами до страхового стажу зараховано всі періоди (по 31.05.2014 року включно, згідно довідки зі СПОВ).

Водночас до пільгового стажу не зараховано період роботи по довідці № 5-71/1178 від 11.06.2021, оскільки відсутня інформація про результати атестації робочих місць за умовами праці.

З огляду на викладене вище, та враховуючи те, що позивач на дату звернення немає необхідний пільговий стаж, ОСОБА_1 в призначенні пенсії було відмовлено, про що прийнято рішення від 18.06.2021 № 53.

Відповідач 1 зазначає, що означеним рішенням позивачу рекомендовано надати уточнюючу довідку з учбового закладу, так як період навчання перетинається з періодом роботи на ВП «Шахта «Центральна» ДП «Торецьквугілля».

ГУ ПФУ в Дніпропетровській області вважає, що рішення про відмову в призначення пенсії від 18.06.2021 № 05253 є законним та обґрунтованим, складеним на підставі та у відповідності до норм діючого законодавства.

Відповідач 2 проти задоволення адміністративного позову заперечує та зазначає, що рішення від № 53 від 18.06.2021 винесене Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

Постановою 22-1 визначений певний порядок розгляду заяв про призначення (перерахунок) пенсії.

За допомогою засобів програмного забезпечення заява ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах була направлена до спеціалістів Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, які прийняли рішення про відмову перерахунку пенсії.

В позовних вимогах позивач просить визнати протиправним та скасувати рішення № 53 від 18.06.2021, отже, в даному випадку органом, що прийняв рішення про відмову у перерахунку пенсії є саме Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, тож, відповідно, в разі скасування його рішення про відмову в перерахунку пенсії саме цей орган має повторно переглядати заяву позивача.

Крім того, відповідач 2 зазначає, що позивачем не надано належних доказів, що рішення про відмову призначенні пенсії прийняте саме Головним управлінням Пенсійного Фонду України в Донецькій області, тобто з позовної заяви не вбачається наявності відповідного порушення суб`єктом владних повноважень - Головного управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області, прав, свобод або інтересів позивача на момент його звернення до суду.

Дослідивши надані сторонами документи суд встановив наступне.

Зі змісту оскаржуваного рішення від 18.06.2021 року №53 відповідача 1 встановлено, що позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах на підстав п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» через відсутність необхідного пільгового стажу, до пільгового стажу не зараховано періоди роботи по довідці № 5-71/1178 від 11.06.2021, оскільки відсутня інформація про результати атестації робочих місць за умовами праці, додатково зазначено, що позивачу необхідно надати уточнюючу довідку з учбового закладу, так як період навчання перетинається з періодом роботи на ВП «Шахта «Центральна» ДП «Торецьквугілля», індивідуальні відомості про застраховану особу наявні тільки по 2014 рік включно.

Трудовий стаж позивача підтверджується даними трудової книжки НОМЕР_3 , робота в спірні періоди підтверджується згідно:

- записів №№1-2 позивач працював з 24.05.1988 року по 30.06.1988 року в Шахта «Нова» Дзержинського виробничого об`єднання («Дзержинськвугілля») підземним учнем гірника на період проходження виробничої практики;

- записів №№ 3-4 позивач працював з 21.12.1988 року по 19.04.1988 року в ВП «Шахта «Дзержинського» ДП «Дзержинськвугілля» гірником підземним з повним робочим днем під землею;

- запису № 5 позивач з 29.06.1989 року по 27.05.1991 року позивач проходив службу в армії;

- записів №№ 6-7 позивач працював з 20.08.1991 року по 30.04.1995 року на Шахті «Дзержинського» ДП «Дзержинськвугілля» гірничим майстром з повним робочим днем під землею на підземній роботі;

- записів №№ 11-15 позивач працював з 20.04.1998 по 31.01.2000 в ДВАТ шахта «Чайкіно» ДХК «Макіїввугілля» гірником підземним 11 розряду з повним робочим днем в шахті, учнем гірника очисного забою підземний з повним робочим днем під землею;

- записів №№ 16-20 позивач працював з 14.02.2000 по 11.05.2004 на Шахті ім. Бажанова ДХК «Макіїввугілля» гірником по ремонту гірничих виробіток З розряду з повним робочим днем під землею, гірником по ремонту гірничих виробіток 4 розряду з повним робочим днем під землею, гірничий майстер з повним робочим днем в шахті;

- записів №№ 23-27 позивач працював з 09.03.2005 по 23.11.2014 в ВП «Шахта Бажанова» ДП «Донецька вугільна коксівна компанія» гірничого майстра з повним робочим днем в шахті.

Згідно військового квитка НОМЕР_4 від 29.06.1989 року позивач проходив військову строкову службу з 29.06.1989 року по 27.05.1991 року в радянській армії.

Також згідно Індивідуальних відомостей про застраховану особу (Форма ОК-5), що сформована 29.09.2021 року та міститься в матеріалах справи, позивач в 1999 році працював за професією, що обліковується за кодом спеціального стажу ЗПЗ014А1, ЗПЗ014А2; в 2000 році - ЗПЗ014А1, в 2001-2004 роках - ЗПЗ014А4, з 2005 року по жовтень 2014 року - ЗПЗ014А1.

Відповідно до п. 1 Додатку 3 до Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого Наказом Міністерства доходів і зборів України від 09.09.2013 № 454 (далі Порядок №454), під кодом ЗПЗ014А1 обліковується спеціальний стаж працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) по видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, за Списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 25 років.

Згідно з тим самим нормативним актом, під кодом ЗПЗ014А2 обліковується спеціальний стаж працівників провідних професій: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, які безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників за Списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 20 років.

Згідно з тим самим нормативним актом, під кодом ЗПЗ014А4 обліковується спеціальний стаж інженерно-технічних працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах, - за Списком робіт і професій, затверджуваним постановою Кабінету Міністрів України, за наявності стажу на підземних роботах.

Згідно довідки Державного підприємства «Торецьквугілля» від 11.06.2021 року № 5-71/1178, позивач працював на ВП «Шахта «Центральна» ДП «Торецьквугілля» з повним робочим днем під землею з 21.12.1988р. по 23.12.1988р. - навчання у навчальному пункті що передбачено Списком 1, розділом 1, підрозділом 1; з 24.12.1988р по 19.04.1989р. - учень гірника підземний, що передбачено Списком 1, розділом 1, підрозділом 1; з 20.08.1991р. по 30.04.1995р. - гірничий майстер підземний виробничої дільниці що передбачено Списком 1, розділом 1, підрозділом 10101006; атестація робочих місць згідно наказу № 371 від 29.03.1993 року.

Згідно наказу №371 від 29.03.1993 року Виробничого відділення «Дзержинськвугілля» Шахта ім. Ф.Е. Дзержинського професія «гірник» атестована за Списком №1.

Згідно довідки №1649 від 30.04.2021 року, виданої підприємством «Макіїввугілля» так званої «днр», з 20.04.1998 року по 23.09.1999 року позивач працював повний робочий день під землею за професією гірник підземний, з 24.09.1999 року по 29.10.1999 позивач працював повний робочий день під землею за професією учень гірника очисного вибою, з 30.10.1999 року по 31.01.2001 позивач працював повний робочий день під землею за професією гірник очисного вибою, що передбачені Списком №1, розділ 1, підрозділ 1, код КП 1010100а, підстава Постанова КМУ №162 від 11.03.1994 року.

Згідно наказу № 250 від 18.05.1998 року Державної холдингової кампанії «Маківвугілля» «Про підсумки атестації робочих місць» професії «гірник підземний», «гірник очисного вибою» атестовані за Списком №1.

Згідно довідки підприємства «Шахта імені В.М. Бажанова» Державного підприємства «Макіїввугілля» від 20.03.2021 року №211, позивач в період з 14.02.2000 року по 21.08.2001 року працював повний робочий день під землею за професією «гірник з ремонту гірських виробок підземний», що передбачена Списком №1, розділ 1, підрозділ 1, код КП 1010100а, підстава Постанова КМУ №162 від 11.03.1994 року; з 22.08.2001 року по 11.05.2004 року працював повний робочий день під землею за професією «гірничий майстер підземний», що передбачена Списком №1, розділ 1, підрозділ 1б, код КП 1.1б, підстава Постанова КМУ №36 від 16.01.2003 року; з 09.03.2005 року по 23.11.2014 року працював повний робочий день під землею за професією «гірничий майстер підземний», що передбачена Списком №1, розділ 1, підрозділ 1б, код КП 1.1б, підстава Постанова КМУ №36 від 16.01.2003 року.

Згідно наказу №21 від 16.01.1995 року Виробничого об`єднання «Макіїввугілля» Шахта ім. В.М. Бажанова «Про підсумки атестації робочих місць в підземних умовах», яким затверджено відповідний протокол, професії «гірник підземний всіх найменувань», «гірничий майстер підземний» атестовані за Списком №1.

Згідно наказу №444 від 28.04.2001 року Державної холдингової компанії «Макіїввугілля» ДВАТ Шахта ім. В.М. Бажанова «Про атестацію робочих місць підземних робітників», професії «гірник підземний», «гірничий майстер підземний» атестовані за Списком №1.

Згідно наказу №149 від 09.03.2005 року Державного підприємства «Донецька вугільна коксова компанія» Шахтоуправління ім. В.М. Бажанова «Про підсумки атестації робочих місць на умовами праці», професії «гірник підземний», «гірничий майстер підземний» атестовані за Списком №1.

Згідно наказу №145 від 04.03.2010 року Державного підприємства «Макіїввугілля» ВП «Шахта ім. В.М. Бажанова» «Про підсумки атестації робочих місць на умовами праці», професії «гірник підземний», «гірничий майстер підземний» атестовані за Списком №1.

Вирішуючи спірні правовідносини суд виходив з наступного.

Згідно ст. 3 Конституції України, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин першої та другої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Положеннями статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 року (далі Закон №1058-IV), пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Частиною четвертою статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно статті 56 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-ХІІ) передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону №1058-IV, на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи.

Відповідно до п. 2 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України 18.11.2005 N 383 (далі Наказ №383), під повним робочим днем слід уважати виконання робіт в умовах, передбачених Списками (36-2003-п), не менше 80 відсотків робочого часу, установленого для працівників даного виробництва, професії чи посади, з урахуванням підготовчих, допоміжних, поточних ремонтних робіт, пов`язаних з виконанням своїх трудових обов`язків.

Згідно п. 10. Наказу №383, для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 N 637.

Відповідно до ст. 62 Закону № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На виконання ст. 62 Закону № 1788-ХІІ Кабінет Міністрів України постановою від 12.08.1993 № 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» затвердив Порядок № 637.

Згідно п. 1 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

В п. 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Виходячи з наведених норм Порядку №637, у разі відсутності в трудовій книжці записів про роботу, такий стаж встановлюється на підставі інших документів, уточнюючих довідок, відомостей та інших документів, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно розділу І «Гірничі роботи» підрозділу І «Підземні роботи» Постанови Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 № 1173, усі робітники, інженерно-технічні працівники та службовці, зайняті повний робочий день на підземних роботах з видобутку вугілля, руди, сланцю, нафти, озокериту, газу, графіту, азбесту, солі, слюди та інших рудних та нерудних копалин, у геологорозвідці, на дренажних шахтах, на будівництві шахт, копалень та інших підземних споруд, а також всі працівники, зайняті повний робочий день під землею на обслуговуванні зазначених вище робітників та службовців (медперсонал підземних (здоровпунктів, працівники підземної) телефонного зв`язку тощо).

Відповідно до Постанови КМУ №162 від 11.03.1994 року, професії «гірник очисного вибою» та «гірник з ремонту гірських виробок підземний» віднесені до Списку №1, розділ 1, підрозділ 1, код КП 1010100а.

Згідно Постанови КМУ №36 від 16.01.2003 року, професія «гірничий майстер підземний», віднесена до Списку №1, розділ 1, підрозділ 1б, код КП 1.1б.

Комплексний аналіз наведених вище положень дає змогу дійти висновку, що надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 07.03.2018 у справі № 233/2084/17, від 16.05.2019 у справі № 161/17658/16-а, від 27.02.2020 у справі №577/2688/17, від 31.03.2020 у справі №446/656/17, від 21.05.2020 у справі №550/927/17.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що коли йдеться про підтвердження роботи в особливо шкідливих і шкідливих умовах праці за Списками № 1 та 2, уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників не є необхідними, якщо відповідний стаж підтверджується відомостями, зазначеними у трудовій книжці.

Такий висновок суду кореспондує позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладеній в постанові від 20.01.2021 року по справі №311/2865/13-а.

Таким чином, відомості трудової книжки позивача містять відомості щодо професії позивача та роботи позивача протягом повного робочого дня під землею в спірні періоди: з 24.05.1988 року по 30.06.1988 року, з 21.12.1988 року по 19.04.1989 року, з 20.08.1991 року по 30.04.1995 року, з 20.04.1998 року по 31.01.2000 року, з 14.02.2000 року по 11.05.2004 року, з 09.03.2005 року по 23.11.2014 року.

Поряд з цим, суд зазначає, що згідно з пунктом 4 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.92 № 442 (442-92-п) (далі -Порядок проведення атестації робочих місць), атестація робочих місць за умовами праці (далі - атестація) проводиться в строки, передбачені колективним договором, але не рідше одного разу на 5 років.

Результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

У разі підтвердження цього права за результатами атестації, вперше проведеної до 21.08.97 впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць (442-92-п), до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками (36-2003-п), тобто період роботи із шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відтак, Велика Палата Верховного суду в постанові від 19.02.2020 року по справі № 520/15025/16-а дійшла висновку, що особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком № 2, відповідно до пункту б статті 13 Закону № 1788-XII.

Цей висновок є також застосовним і щодо осіб, зайнятих на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 1.

При цьому на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.

Отже, навіть не проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Поряд з цим, позивачем надано до суду низку уточнюючих довідок та наказів про атестацію робочих місць за умовами праці.

Зі змісту зазначених документів суд встановив, що уточнюючі довідки видані підприємствами, що підпорядковані так званій «днр», накази про атестацію робочих місць за умовами праці видані підприємствами за часів дії на тимчасово окупованій території Донецької області легітимної української влади.

Щодо допустимості та достовірність вказаних доказів суд зазначає, що в даному випадку до вказаних правовідносин підлягають застосуванню "намібійські винятки" Міжнародного суду ООН: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

У 1971 році Міжнародний суд Організації Об`єднаних Націй у документі Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів .

Європейський суд з прав людини розвиває цей принцип у своїй практиці. Наприклад, у справах Лоізіду проти Туречиини (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), Кіпр проти Туреччини (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та Мозер проти Республіки Молдови та Росії (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). "Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, - вважають судді ЄСПЛ, - Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать .

В такому випадку, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до ч. 6 ст. 2 вказаного Закону, одним з видів військової служби є строкова військова служба.

В спірних правовідносинах перебування позивача на військовій службі в радянській армії підтверджується не тільки даними військового квитка, а і записами трудової книжки, зокрема записом № 5, який не містить жодних недоліків.

Також слід врахувати, що на період проходження позивачем військової служби чинним було Положення про порядок призначення та виплати державних пенсій, затверджене Постановою Ради Міністрів СРСР від 3 серпня 1972 року № 590.

Пунктом «к» частини 1 пункту 109 вказаного Положення передбачено, що крім роботи в якості робочого або службовця в загальний стаж роботи зараховується також служба в складі Збройних сил СРСР.

При призначені на пільгових умовах або в пільгових розмірах пенсій за віком та інвалідності робочим та службовцям, які працювали на підземних роботах, на роботах зі шкідливими умовами праці та в гарячих цехах та на інших роботах зі шкідливими умовами праці (підпункти «а» та «б» пункту 16), та пенсії у зв`язку з втратою годувальника їх сім`ям, а також пенсії за віком робітницям підприємств текстильної промисловості (підпункт «в» пункту 16) періоди, зазначені в підпунктах «к» та «л», дорівнюються за вибором особи, яка звернулась за призначенням пенсії або до роботи, що передувала даному періоду, або до роботи, яка слідувала по закінченню цього періоду.

Відповідно до записів трудової книжки №№3-4 позивач працював з 21.12.1988 року по 19.04.1988 року в ВП «Шахта «Дзержинського» ДП «Дзержинськвугілля» гірником підземним з повним робочим днем під землею.

Згідно записів №№ 6-7 позивач працював з 20.08.1991 року по 30.04.1995 року на Шахті «Дзержинського» ДП «Дзержинськвугілля» гірничим майстром з повним робочим днем під землею на підземній роботі.

Враховуючи викладене, період строкової військової служби має бути зарахований до пільгового стажу позивача на відповідних умовах.

Щодо пропозиції відповідача 1 надати уточнюючу довідку з учбового закладу, так як період навчання перетинається з періодом роботи на ВП «Шахта «Центральна» ДП «Торецьквугілля» суд зазначає, що за приписами ч. 3 ст. 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Суд звертає увагу, що саме відповідачу Законом надано право щодо отримання відповідних документів від підприємств, організацій і окремих осіб (у тому числі позивача, але не виключно), видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевірка обґрунтованості їх видачі, достовірності поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню тощо.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частин 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене, суд встановив, що відповідачем 1 безпідставно не зараховано спірні періоди до пільгового стажу позивача, доводи позовної заяви відповідачем 1 не спростовано.

Виходячи із встановлених обставин справи та комплексного аналізу законодавства, яким врегульовано спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення про відмову в призначенні пенсії позивачу є необґрунтованим та прийнятим без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, відповідачем не доведено, що воно прийнято з урахуванням засад добросовісності, розсудливості та пропорційності, тобто з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача.

Таким чином, суд дійшов висновку про протиправність спірного рішення відповідача 1 та необхідність його скасування,

Відповідно до п. 4.2. Порядку № 22-1, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Пунктом 4.3 Порядку № 22-1 встановлено, що створення та обробка документів здійснюється із накладенням кваліфікованого електронного підпису працівників, відповідальних за здійснення операцій.

Рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

З системного аналізу викладених норм вбачається, що визначений за принципом екстериторіальності структурний підрозділ органу ПФУ є тим органом, що призначає пенсію незалежно від місця реєстрації пенсіонера або перебування його на обліку в іншому органі Пенсійного фонду України за місцем реєстрації, тому обов`язок щодо відновлення порушеного права позивача щодо повторного розгляду заяви та зарахування спірного періоду має бути покладений на саме відповідача 1.

Дискреційні повноваження пенсійного органу та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу, за умови звернення особи з усіма необхідними для призначення пенсії документами, в даному випадку зарахування до пільгового стажу спірних періодів, що свідчить про те, що за законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями.

Враховуючи фактичні обставини даної справи, питання зарахування спірних періодів до пільгового стажу позивача не може бути віднесено до дискреційних повноважень органу пенсійного фонду з огляду на приписи чинного пенсійного законодавства.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення адміністративного позову.

Надаючи правову оцінку обраного позивачем способу захисту, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. The United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02). Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Таким чином, враховуючи те, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом та сприяти реальному відновленню порушеного права, беручи до уваги приписи ст. 9 КАС України, приймаючи до уваги відзив на позовну заяву відповідача, докази наявні у матеріалах справи, а також з аналізу норм чинного законодавства, суд приходить висновку, що обраний позивачем спосіб захисту свого порушеного права є ефективним.

При зверненні до суду з позовною заявою позивачем сплачено судовий збір у розмірі 908 грн, згідно квитанції №30 від 29.09.2021 року.

Відповідно до ч.ч. 3, 8 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки адміністративний позов задоволено частково в частині визначення належного відповідача по справі, проте щодо відповідача 1 задоволено всі позовні вимоги, суд стягує судовий збір в повному обсязі на користь позивача з відповідача 1 за рахунок його бюджетних асигнувань.

Керуючись Конституцією України та Кодексом адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (, адреса зареєстрованого місцезнаходження: 49094, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 26) та Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (адреса зареєстрованого місцезнаходження: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області від 18.06.2021 року №53 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 24.05.1988 року по 30.06.1988 року, з 21.12.1988 року по 19.04.1989 року, з 20.08.1991 року по 30.04.1995 року, з 20.04.1998 року по 31.01.2000 року, з 14.02.2000 року по 11.05.2004 року, з 09.03.2005 року по 23.11.2014 року та період проходження військової служби в армії з 29.06.1989 року по 27.05.1991 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії на пільгових умовах від 14.06.2021 року з урахуванням висновків суду викладених у рішенні.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908 (Дев`ятсот вісім) грн 00 копійок.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Повний текст рішення складено та підписано 29 червня 2022 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя О.М. Кониченко