Справа № 440/4616/21
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2022-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2022 р. Справа № 440/4616/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Жигилія С.П. , Русанової В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19.07.2021, головуючий суддя І інстанції: С.С. Бойко, м. Полтава, по справі № 440/4616/21

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Полтавській області

про визнання протиправними та скасування податкової вимоги та рішення,

ВСТАНОВИВ

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі по тексту ФОП ОСОБА_1 , позивач) звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Полтавській області (далі по тексту ГУ ДПС у Полтавській області, відповідач, контролюючий орган), в якому просила суд:

- визнати протиправною та скасувати податкову вимогу від 25.03.2021 № 11266-13 Головного управління ДПС у Полтавській області;

- визнати протиправним та скасувати рішення № 1037/16-31-13-07-11/29 від 20.04.2021 про опис майна у податкову заставу ГУ ДПС у Полтавській області;

- стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області сплачені всі судові витрати у вигляді сплати судового збору в сумі 2270,00 грн та витрат на правничу допомогу у сумі 15000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що податкова вимога від 25.03.2021 № 11266-13 та рішення № 1037/16-31-13-07-11/29 від 20.04.2021 про опис майна у податкову заставу ГУ ДПС у Полтавській області є протиправними та такими, що підлягають скасування, оскільки їх складено на підставі неузгодженого податкового боргу за податковими повідомленнями-рішеннями форми «С» від 05.02.2020 за № та № , які перебували в процедурі судового оскарження, що свідчить про відсутність законних підстав для формування спірних вимоги та рішення про опис майна.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 19.07.2021 у справі №440/4616/21 відмовлено в задоволенні позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Полтавській області (вул. Європейська, 4, м. Полтава, 36014, ) про визнання протиправними та скасування податкової вимоги та рішення.

Позивач, не погодившись із рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та недотримання норм процесуального права, порушення принципу верховенства права, не повне, не всебічне та поверхневе з`ясування всіх фактичних обставин справи, ненадання належної оцінки зібраним доказам, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19.07.2021 у справі № 440/4616/21 та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та здійснити перерозподіл судових витрат за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга мотивована твердженнями про передчасність та помилковість висновків суду першої інстанції про узгодженість податкових повідомлень-рішень та правомірність складення спірної податкової вимоги та рішення про опис майна у податкову заставу, з огляду те, що незважаючи на набрання постановою Другого апеляційного адміністративного суду 03.12.2020 по справі №440/950/20 законної сили, після винесення Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду ухвали від 22.02.2021 про відкриття провадження податкові повідомлення рішення від 05.02.2020 № , № набули статусу неузгоджених. Вважає, що рішення ГУ ДПС у Полтавській області № 1037/16-31-13-07-11/29 від 20.04.2021 про опис майна у податкову заставу підлягає також скасування, оскільки його прийнято на підставі податкової вимоги від 25.03.2021, яка є протиправною.

Відповідач в надісланому до суду відзиві на апеляційну скаргу, просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Вказав, що з огляду на набрання 03.12.2020 законної сили рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 13.05.2020 у справі №440/950/20, яким відмовлено у задоволенні позову про скасування податкових повідомлень рішень, у позивача утворився податковий борг у сумі 250085,00 грн, що слугувало підставою для складення податкової вимоги від 25.03.2021 № 11266-13, через несплату сум по якій в подальшому було прийнято цілком законно рішення про опис майна в податкову заставу від 20.04.2021 № 1037/16-31-13-07-11/29.

Не погоджуючись з розміром витрат на правову допомогу, який заявлений позивачем в розмірі 15000,00 грн, звертає увагу на їх безпідставність та необґрунтованість, оскільки з огляду на характер спірних правовідносин така сума є неспівмірною, надання правової допомоги не потребувало з боку представника позивача додаткового моніторингу судової практики чи норм матеріального права, витрачання багато зусиль та часу.

Позивач подав до суду апеляційної інстанції письмові пояснення, в яких звернула увагу на постанову Верховного суду від 23.12.2021 по справі № 440/950/20, якою касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 13 травня 2020 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 03 грудня 2020 року у справі № 440/950/20 скасовано в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 05 лютого 2020 року № . Прийнято в цій частині нове рішення, яким адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 05 лютого 2020 року № . Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 13 травня 2020 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 03 грудня 2020 року у справі 440/950/20 скасовано в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 05 лютого 2020 року № , направлено справу в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції. Стягнуто на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНКПП НОМЕР_2 ) за рахунок Головного управління ДПС у Полтавській області (36000, Полтавська обл., місто Полтава, вул. Європейська, будинок 4, код ЄРДПОУ ВП 44057192) судовий збір за подання адміністративного позову до суду першої інстанції у розмірі 1660,05 гривень (платіжне доручення №1218 від 17 лютого 2020 року), за подання апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції у розмірі 2490,68 гривень (платіжне доручення №1404 від 06 серпня 2020 року), за подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції у розмірі 3320,10 гривень (платіжне доручення №1546 від 03 лютого 2021 року).

Наполягала, що суми, визначені податковими повідомленнями-рішеннями від 05.02.2020 № , № , не є податковим боргом, а є штрафом, у зв`язку з чим вважає, що підстави для складення податкової вимоги від 25.03.2021 № 11266-13 та рішення № 1037/16-31-13-07-11/29 від 20.04.2021 про опис майна у податкову заставу ГУ ДПС у Полтавській області відсутні.

У додаткових поясненнях, поданих представником відповідача до суду апеляційної інстанції, зазначено, що на час формування та направлення контролюючим органом податкової вимоги від 25.03.2021 № 11266-13 та рішення про опис майна в податкову заставу від 20.04.2021 № 1037/16-31-13-07-11/29 та ухвалення рішення Полтавським окружним адміністративним судом від 19.07.2021 у справі № 440/4616/21 грошові зобов`язання, визначені податковими повідомленнями-рішеннями від 05.02.2020 № та № , мали статус узгоджених, що свідчить про правомірність винесення ГУ ДПС у Полтавській області спірної податкової вимоги та рішення про опис майна у податкову заставу. Зауважив, що з огляду на прийняття Верховним Судом постанови від 23.12.2021 по справі № 440/950/20, податковий борг в сумі 250000,00 грн є погашеним, а грошове зобов`язання в сумі 85,00 грн, визначене податковим повідомленням-рішенням від 05.02.2020 №, набуло статусу неузгодженого з 23.12.2021, у зв`язку з чим спірна податкова вимога 18.02.2022 в силу п.п. 60.1.4 п. 60.1 ст. 60 Податкового кодексу України відкликана, що підтверджується відомостями з системи АІС "Податковий блок".

Щодо спірного рішення від 20.04.2021 № 1037/16-31-13-07-11/29, відмітив, що опис майна ФОП ОСОБА_1 у податкову заставу не проводився, акт опису майна податковим керуючим не складався, відомості про реєстрацію податкової застави відсутні, у зв`язку з чим у контролюючого органу не виникло права податкової застави, а тому підстави для припинення податкової застави відсутні.

Підсумовуючи вищевикладене наполягав, що оскаржувані податкова вимога та рішення про опис майна в податкову заставу, починаючи з 23.12.2021, у зв`язку з відсутністю боргу, з метою погашення якого їх було прийнято, не створюють для позивача жодних правових наслідків у вигляді виникнення, зміни або припинення його прав, та безпосередньо не породжують для позивача будь-яких обов`язків, а тому у позивача відсутнє порушення прав, що підлягають судовому захисту.

Відповідно до ч. 3 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно з ч. 4 ст.229 КАС фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа - підприємець 28.03.2016, про що в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань внесено запис за № 2 001911.

05 лютого 2020 року відповідачем прийнято податкові повідомлення - рішення форми "С":

- № , яким до ФОП ОСОБА_1 застосовано штрафні (фінансові) санкції за роздрібну торгівлю пальним без наявності відповідної ліцензії в розмірі 250 000,00 грн;

- № , яким до ФОП ОСОБА_1 застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 85,00 грн.

ФОП ОСОБА_1 оскаржувала зазначені податкові повідомлення-рішення у судовому порядку, за наслідками чого рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 13.05.2020 у справі №440/950/20, яке залишено без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 03.12.2020, позов залишено без задоволення.

25 березня 2021 року ГУ ДПС у Полтавській області винесено вимогу про сплату боргу в сумі 250085,00 грн №11266-13.

20 квітня 2021 року відповідачем прийнято рішення №1037/16-31-13-07-11/29 про опис майна у податкову заставу, згідно з яким відповідно до ст.89 розд.ІІ Податкового кодексу України вирішено здійснити опис майна, що перебуває у власності (господарському віданні або оперативному управлінні) платника податків ФОП ОСОБА_1 .

Вважаючи зазначені вище податкову вимогу і рішення про опис майна у податкову заставу протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернулася з позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з правомірності спірної податкової вимоги, рішення про опис майна у податкову заставу та відсутності підстав для їх скасування, з огляду на наявний у позивача обов`язок щодо сплати узгодженого грошового зобов`язання, визначеного податковими повідомленнями-рішеннями від 05.02.2020 № та №, правомірність яких підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів врегульовані Податковим кодексом України (далі по тексту - ПК України), який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

За визначенням, наведеним у п.п 14.1.39 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (далі по тексту ПК України), грошове зобов`язання платника податків - це сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до п.п. 14.1.153 п. 14.1 ст. 14 ПК України, податкова вимога - це письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.

При цьому, під податковим боргом, розуміється сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом (п. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України).

Згідно з п.п.14.1.156 п. 14.1 ст. 14 ПК України податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Положеннями п. 57.3 ст. 57 ПК України встановлено, що у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1- 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Разом з цим, відповідно до пунктів 56.1 - 56.3 ст. 56 ПК України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку. У разі якщо платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов`язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, такий платник має право звернутися із скаргою про перегляд цього рішення до контролюючого органу вищого рівня. Скарга подається до контролюючого органу вищого рівня у письмовій формі (за потреби - з належним чином засвідченими копіями документів, розрахунками та доказами, які платник податків вважає за потрібне надати з урахуванням вимог пункту 44.6 статті 44 цього Кодексу) протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу, що оскаржується.

Згідно з п. 56.5 ст. 56 ПК України платник податків одночасно з поданням скарги контролюючому органу вищого рівня зобов`язаний письмово повідомляти контролюючий орган, яким визначено суму грошового зобов`язання або прийнято інше рішення, про оскарження його податкового повідомлення-рішення або будь-якого іншого рішення.

У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження (абз. 2 п. 57.3 ст. 57 ПК України).

Відповідно до п. 59.1 ст. 59 ПК України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.

Податкова вимога не надсилається (не вручається), а заходи, спрямовані на погашення (стягнення) податкового боргу, не застосовуються, якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує ста вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі збільшення загальної суми податкового боргу до розміру, що перевищує сто вісімдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, контролюючий орган надсилає (вручає) податкову вимогу такому платнику податків. Строк давності, визначений пунктом 102.4 статті 102 цього Кодексу для стягнення податкового боргу, у такому випадку розпочинається не раніше дня виникнення податкового боргу у сумі, що перевищує сто вісімдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з п.59.3 ст. 59 ПК України (у редакції, чинній на час складення спірної податкової вимоги) податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.

Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення податкового боргу та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

Аналогічні за змістом приписи містять положення пункту 1 розділу IV Порядку направлення податковими органами податкових вимог платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.06.2017 № 610 (далі Порядок № 610).

За змістом п. 1-3 розділу ІІ Порядку № 610, податкова вимога платнику податків, у якого виник податковий борг, формується контролюючим органом, на який згідно з Кодексом покладається виконання такої функції.

Податкова вимога формується у разі, якщо платник податків не сплатив у встановлені Кодексом строки суму: узгодженого грошового зобов`язання; непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному Кодексом.

Протягом періоду оскарження суми грошових зобов`язань, визначених податковим органом відповідно до Кодексу, податкова вимога з податку, що оскаржується, не надсилається.

За змістом пункту 1-6 розділу ІІІ наведеного Порядку, податкові вимоги формуються автоматично на підставі даних інформаційно-телекомунікаційних систем (далі - ІТС) контролюючих органів.

Податкова вимога не надсилається (не вручається), якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі збільшення загальної суми податкового боргу до розміру, що перевищує шістдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, контролюючий орган надсилає (вручає) податкову вимогу такому платнику податків.

Податкова вимога, крім загальних реквізитів, повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов`язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

Форма податкової вимоги для платника податків - юридичної особи (або відокремленого підрозділу юридичної особи) наведена в додатку 1 до цього Порядку, а для платника податків - фізичної особи - у додатку 2 до цього Порядку.

Згідно з абз.5 п. 1 розділу VІ Порядку № 610 податкова вимога вважається відкликаною у день набрання законної сили рішенням суду, яким скасовано суму податкового боргу, визначену у податковій вимозі.

Відповідно до п. 56.18 ст. 56 ПК України з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення - рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Колегією суддів встановлено, що оскаржувану податкову вимогу від 25.03.2021 № 11266-13 відповідачем складено за наслідками розгляду Полтавським окружним адміністративним судом справи № 440/950/20 та прийняття рішення від 13.05.2020, залишеного без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 03.12.2020, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 05 лютого 2020 року №, яким до платника застосовано штрафні (фінансові) санкції (штраф) за порушення законодавства про патентування, норм регулювання обігу готівки та застосування реєстраторів у сумі 85,00 гривень та №, яким до платника застосовано штраф у сумі 250 000,00 гривень.

Так, за результатами розгляду справи № 440/950/20 суди першої та другої інстанції дійшли висновку про правомірність визначення ФОП ОСОБА_1 контролюючим органом за вказаними податковими повідомленнями-рішеннями суми податкових зобов`язань у загальному розмірі 250085,00 грн.

Згідно зі ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Отже, рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 13.05.2020 у справі № 440/950/20 набрало законної сили 03.12.2020.

Таким чином, сума грошових зобов`язань у розмірі 250085,00 грн набула статусу узгоджених 03.12.2020.

Ухвалою Верховного Суду від 22 лютого 2021 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 13 травня 2020 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 03 грудня 2020 року у справі №440/950/20.

11 травня 2021 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 подала до Верховного Суду клопотання про зупинення виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 13 травня 2020 року та постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 03 грудня 2020 року у справі №440/950/20.

Ухвалою Верховного Суду від 29 червня 2021 року по справі № 440/950/20 у задоволенні клопотання фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про зупинення виконання судових рішень у справі № 440/950/20 відмолено.

15 листопада 2021 року позивач повторно подала заяву про зупинення дії судових рішень у справі № 440/950/20, за наслідками розгляду якої Верховним Судом також відмовлено у її задоволенні.

Вказане свідчить, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 13 травня 2020 року та постанова Другого апеляційного адміністративного суду від 03 грудня 2020 року у справі № 440/950/20 станом на час їх перегляду Верховним Судом набрали законної сили та були обов`язкові до виконання.

Отже, 03.12.2020 за податковими повідомленнями-рішеннями від 05 лютого 2020 року №, № відбулося узгодження грошових зобов`язань за вказаними рішеннями відповідача, а в силу абз. 2 п.57.3 ст. 57 ПК України до 14.12.2020 включно позивач повинен був самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції.

Разом з цим, станом на 25.03.2021 (дата винесення спірної вимоги) позивач самостійно не сплатив узгоджені суми грошового зобов`язання за податковими повідомленнями-рішеннями від 05 лютого 2020 року №, №, що з урахуванням вимог п.59.3 ст. 59 ПК України правомірно слугувало підставою для складення спірної податкової вимоги.

За таких обставин, доводи, наведені позивачем в апеляційній скарзі та письмових поясненнях, поданих до суду апеляційної інстанції, не спростовують правильності висновку суду першої інстанції про узгодженість грошових зобов`язань за вказаними податковими повідомленнями-рішеннями з дня набрання законної сили постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 03.12.2020 у справі № 440/950/20, які на час виставлення спірної податкової вимоги були чинні.

Скасування в подальшому постановою Верховного суду від 23.12.2021 по справі № 440/950/20 вказаних судових рішень та податкових повідомлень-рішень, не свідчить про неправомірність податкової вимоги на дату її прийняття (25.03.2021), оскільки оскарження позивачем зазначеної постанови суду апеляційної інстанції в касаційному порядку, відкриття судом касаційної інстанції касаційного провадження та подальше скасування не змінює встановленого законом порядку набрання судовим рішенням суду апеляційної інстанції законної сили.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що на час направлення контролюючим органом оспорюваної податкової вимоги та на час вирішення цієї справи в суді першої інстанцій не існувало постанови Верховного Суду від 23.12.2021, отже вказана обставина не могла вплинути на правильність висновків суду першої інстанції.

Однак, враховуючи положення п.п.60.1.4 п.60.1 ст.60 ПК України, відповідно до якої податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо рішенням суду, що набрало законної сили, скасовується повідомлення-рішення контролюючого органу або сума податкового боргу, визначена в податковій вимозі, слід дійти висновку про наявність обов`язку у контролюючого органу після 23.12.2021 відкликати спірну податкову вимогу.

Саме в такий спосіб, повинно бути відновлено порушене право позивача внаслідок направлення їй податкової вимоги на суму податкового боргу, пов`язаного з податковими повідомленнями-рішеннями від 05 лютого 2020 року №, №.

Вказаного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 09 червня 2020 року у справі №810/272/16.

З досліджених виписок з інтегрованої картки платника податків та витягом з АІС «Податковий блок», які містяться в матеріалах справи, колегією суддів встановлено, що 18.02.2022 сума грошових зобов`язань, нарахована позивачу за вказаними податковими повідомленнями-рішеннями втратило статусу узгодженого податкового боргу, а спірна податкова вимога від 25.03.2021 - відкликана, у зв`язку з чим, в силу приписів підпункту 60.1.4 пункту 60.1 статті 60 ПК України більше не створює будь-яких негативних наслідків для позивача та не порушує його права та законні інтереси.

Таку ж позицію висловив Верховний Суд при розгляді справ №816/1125/16, №826/26101/15 та №826/21868/15 у своїх постановах від 06 березня 2020 року, від 04 червня 2020 року та від 01.04.2021 відповідно.

Колегія суддів зазначає, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Зі змісту наведеного вбачається, що судовому захисту підлягають лише порушені права, свободи і інтереси фізичних або права і інтереси юридичних осіб.

Враховуючи, що відкликана податкова вимога ГУ ДПС у Полтавській області від 25.03.2021 № 11266-13 не створює будь-яких негативних наслідків для позивача та не порушує його права та законні інтереси, колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних в вимог в цій частині.

Щодо позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення ГУ ДПС у Полтавській області № 1037/16-31-13-07-11/29 від 20.04.2021 про опис майна у податкову заставу, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пунктами 88.1, 88.2 ст. 88 ПК України з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов`язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу.

Право податкової застави виникає згідно з цим Кодексом та не потребує письмового оформлення.

Згідно з п. 89.1 ст. 89 ПК України право податкової застави виникає:

у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку;

у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу;

у випадку, визначеному в пункті 100.11 статті 100 цього Кодексу, - з дня укладання договору про розстрочення, відстрочення грошових зобов`язань.

Згідно з п. 89.2 ПК України з урахуванням положень цієї статті право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, крім випадків, передбачених пунктом 89.5 цієї статті, а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому.

У разі якщо балансова вартість майна, на яке поширюється податкова застава, є меншою ніж сума податкового боргу платника податків, право податкової застави поширюється на таке майно.

У разі якщо балансова вартість такого майна не визначена, його опис здійснюється за результатами оцінки, яка проводиться відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні".

У разі збільшення суми податкового боргу складається акт опису до суми, відповідної сумі податкового боргу платника податків, у порядку, передбаченому цією статтею.

Право податкової застави не поширюється на майно, визначене підпунктом 87.3.7 пункту 87.3 статті 87 цього Кодексу, на іпотечні активи, що належать емітенту та є забезпеченням відповідного випуску іпотечних сертифікатів з фіксованою дохідністю, на грошові доходи від цих іпотечних активів до повного виконання емітентом зобов`язань за цим випуском іпотечних сертифікатів з фіксованою дохідністю, а також на склад іпотечного покриття та грошові доходи від нього до повного виконання емітентом зобов`язань за відповідним випуском звичайних іпотечних облігацій.

Право податкової застави не застосовується, якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує ста вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Наказом Міністерства фінансів України від 16.06.2017 № 586, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14 липня 2017 р. за № 859/30727, затверджено Порядок застосування податкової застави податковими органами (далі Порядок № 586), який розроблений відповідно до статей 88 - 90, 92, 93 та 100 глави 9 розділу II Податкового кодексу України і визначає механізм застосування податкової застави податковими органами.

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку № 586 опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення про опис майна у податкову заставу (додаток 1), яке приймається керівником податкового органу (його заступником або уповноваженою особою). Рішення про опис майна у податкову заставу надається платнику податків, що має податковий борг.

Майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису майна (додаток 2). Акти опису майна реєструються у журналі реєстрації актів опису майна у податкову заставу (додаток 3).

Повноваження щодо опису майна платника податків, що має податковий борг, покладаються на податкового керуючого.

Згідно з розділом IV Порядку № 586 податковий орган зобов`язаний безоплатно зареєструвати податкову заставу у відповідному державному реєстрі у п`ятиденний строк з дня складення акта опису майна.

Така реєстрація здійснюється:

щодо рухомого майна - відповідно до Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», Порядку ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05 липня 2004 року № 830, наказу Міністерства юстиції України від 07 липня 2006 року № 57/5 «Про визначення реєстраторів Державного реєстру обтяжень рухомого майна», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07 липня 2006 року за № 802/12676 (зі змінами), та Інструкції про порядок ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна та заповнення заяв, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 29 липня 2004 року № 73/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29 липня 2004 року за № 942/9541 (із змінами);

щодо нерухомого майна - відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 року № 1141, постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та наказу Міністерства юстиції України від 21 листопада 2016 року № 3276/5 «Про затвердження Вимог до оформлення заяв та рішень у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 21 листопада 2016 року за № 1504/29634.

Аналізуючи зазначені вище норми права, колегія суддів дійшла висновку, що право контролюючого органу щодо податкової застави відносно платника податків, який має податковий борг, оформлюються актом опису майна у податкову заставу та виникає з моменту державної реєстрації податкової застави у відповідному державному реєстрі.

Колегією суддів встановлено, що на підставі спірного рішення від 20.04.2021 № 1037/16-31-13-07-11/29 опис майна ФОП ОСОБА_1 у податкову заставу не проводився, акт майна контролюючим органом не складався, відомості про реєстрацію податкової застави відсутні, що підтверджується наявним в матеріалах справи витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно, та свідчить про те, що на виконання вказаного рішення відповідачем не вживалися заходи податкової застави.

Таким чином, враховуючи відсутність у позивача податкового боргу станом на 23.12.2021, відкликання вимоги 18.02.2022, колегія суддів приходить до висновку про неможливість реалізації в подальшому права податкової застави за рішенням від 20.04.2021 № 1037/16-31-13-07-11/29, що, в свою чергу, свідчить про відсутність правових наслідків, будь-яких обов`язків позивача та порушеного права, яке підлягало би судовому захисту, що зумовлює відмову у задоволенні позову в частині скасування рішення від 20.04.2021 № 1037/16-31-13-07-11/29.

Суд наголошує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі Серявін та інші проти України зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі Трофимчук проти України ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.

Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у цьому судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.

Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції приймаючи рішення у даній справі дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування податкової вимоги та рішення про опис майна у податкову заставу. При цьому, хоча на час прийняття рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19.07.2021 по справі №440/4616/21 постанови Верховного Суду від 23.12.2021 по справі № 440/950/20 не існувало, що унеможливило врахування її судом першої інстанції, така постанова має бути врахована судом апеляційної інстанції, оскільки має суттєве значення в межах спірних правовідносин.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Підставами для зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи (ч.1 ст. 317 КАС України). Зміна судового рішення може полягати, зокрема, у доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (частина четверта статті 317 КАС України). Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Беручи до уваги вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19.07.2021 по справі № 440/4616/21 слід змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

Керуючись ч.4 ст.241, ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19.07.2021 по справі № 440/4616/21 - змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19.07.2020 по справі № 440/4616/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді С.П. Жигилій В.Б. Русанова