Справа № 420/11576/20
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2022-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Д О Д А Т К О В А П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді: Бойка А.В.,
суддів: Федусика А.Г,
Шевчук О.А.,
30.10.2020 року Приватне підприємство "Янтар" звернулось до суду першої інстанції з адміністративним позовом до Одеської міської ради, за участю третьої особи - Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, в якому просило:
- визнати протиправною бездіяльність Одеської міської ради при розгляді заяви приватного підприємства Янтар від 14.09.2020 року щодо не внесення зміни до рішення Одеської міської ради № 1354-V від 05.04.2007 року;
- зобов`язати Одеську міську раду внести зміни до рішення № 1354-V від 05.04.2007 року шляхом викладення його у наступній редакції: надати згоду ПП «Янтар» на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 0,32 га по вул. Генерала Цвєтаєва, 18, м. Одеса, у власність для обслуговування об`єктів ринкової інфраструктури.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23.12.2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ПП «Янтар» подало апеляційну скаргу.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 01.06.2022 року апеляційну скаргу Приватного підприємства "Янтар" задоволено частково. Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2021 року скасовано. Прийнято нове судове рішення, яким позов приватного підприємства "Янтар" задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Одеської міської ради щодо не розгляду у встановленому Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» порядку заяви приватного підприємства «Янтар» від 14.09.2020 року про внесення змін до рішення Одеської міської ради № 1354-V від 05.04.2007 року.

Зобов`язано Одеську міську раду розглянути заяву приватного підприємства "Янтар" від 14.09.2020 року щодо внесення змін до рішення Одеської міської ради № 1354-V від 05.04.2007 року.

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Одеської міської ради (65026, м. Одеса, пл. Думська, 1, ) на користь приватного підприємства «Янтар» (65007, м. Одеса, вул. Генерала Цвєтаєва, 18, ) судовий збір у розмірі 5255 грн. (п`ять тисяч п`ятдесят п`ять).

07.06.2022 року представник приватного підприємства "Янтар" подав заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій просив постановити додаткове рішення по справі № 420/11576/20, яким стягнути з Одеської міської ради на користь приватного підприємства «Янтар» витрати на правову допомогу в розмірі 5000 грн.

29.06.2022 року Одеська міська рада подала заперечення проти стягнення витрат на правову допомогу, в якій просила відмовити ПП «Янтар» у задоволенні вимог про стягнення витрат на правову допомогу.

У поданих запереченнях відповідач вказував на відсутність доказів, які б підтверджували чи обґрунтовували кількість часу, витраченого адвокатом на правову допомогу у цій справі. Відповідач посилається на те, що зі змісту акті прийому-передачі неможливо встановити, які саме послуги та якого змісту надавались за пунктом 3 документу. На думку відповідача, зі змісту позову та апеляційної скарги вбачається, що в ньому містяться посилання лише на окремі положення Земельного та Цивільного кодексів України, Кодексу адміністративного судочинства України, використання яких є поширеним в адвокатській практиці. Відповідач вказує на те, що адвокатом хибно вивчалась судова практика, яка не могла бути застосована у спірних правовідносинах, про що Одеська міська рада наголошувала у заявах по суті справи.

Відповідач вважає, що адвокатом явно завищено кількість часу, витраченого на складання відповіді на відзив у розмірі 3 годин, а також додаткових пояснень, які відсутні у справі.

Враховуючи викладене відповідач вважає, що вимоги ПП «Янтар» про стягнення витрат на правничу допомогу є безпідставними та необґрунтованими, а тому у їх задоволенні слід відмовити.

Однак, у поданих запереченнях Одеська міська рада просила, що у разі, якщо суд дійде висновку про можливість стягнення витрат на правничу допомогу, співмірно зменшити заявлену позивачем суму з наведених у цих запереченнях підстав.

Розгляд заяви ПП «Янтар» призначено у відкритому судовому засіданні на 29.06.2022 року, з огляду на те, що апеляційний розгляд справи № 420/11576/20 здійснювався у відкритому судовому засіданні.

В свою чергу, 24.06.2020 року на адресу П`ятого апеляційного адміністративного суду надійшла заява представника ПП «Янтар» про розгляд справи без участі представника підприємства.

У поданих 29.06.2022 року запереченнях Одеська міська рада також просила розглянути заяву ПП «Янтар» за відсутності уповноваженої особи Одеської міської ради.

Враховуючи викладене розгляд заяви ПП «Янтар» про ухвалення додаткового рішення здійснюється в порядку письмового провадження без участі сторін у справі відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Розглянувши подану заяву, колегія суддів приходить до наступного:

Відповідно п.3 ч.1 ст.252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

У відповідності до змісту вказаної статті, додаткове судове рішення є засобом усунення неповноти судового рішення, внаслідок якої залишилися невирішеними певні питання.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Згідно із ч. 1 ст. 132 КАС України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частинами 1 та 3 статті 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Статтею 134 КАС України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 9 статті 139 КАС України встановлено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

З аналізу наведених положень КАС України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат.

При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Верховний Суд у постанові від 28 грудня 2020 року у справі № 640/18402/19 сформулював висновок щодо застосування положень частини четвертої статті 134 КАС України, зазначивши, що якщо розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, то розмір правової допомоги не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічні висновки містяться, зокрема, у додатковій постанові Верховного Суду від 6 березня 2019 року у справі № 922/1163/18, постановах від 7 вересня 2020 року у справі № 910/4201/19, від 3 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 3 березня 2021 року у справі № 640/18964/17.

Як вбачається зі змісту договору про правову допомогу від 22.10.2020 року № 22/10/2020 сторонами узгоджено фіксовану вартість послуг на правову допомогу, гонорар, який Клієнт сплачує Адвокату за представництво інтересів клієнта в одеському окружному адміністративному суді щодо оскарження дій та бездіяльності Одеської міської ради. Його розмір становить 5000 грн.

Разом із заявою про стягнення витрат на правничу допомогу представником позивача був наданий до суду акт прийому-передачі наданих юридичних послуг адвокатом Романюком В.І. щодо представництва інтересів ПП «Янтар» по адміністративній справі № 420/11576/20 від 06.06.2022 року.

Згідно вказаного акту на виконання умов договору про надання правничої допомоги № 22/10/2020 від 22.10.2022 року, укладеного між адвокатом Романюком В.І. та ПП «Янтар», сторони склали цей акт про прийняття наступних видів юридичних робіт:

1. Консультація по справі 2 год.

2. Правовий аналіз документів, що стосуються спору 2 год.

3. Вивчення законодавчої бази та судової практики, що регулює спірні правовідносини 4 год.

4. Підготовка та подача позовної заяви по справі 5 год.

5. Заперечення на відзив та додаткові пояснення по справі 3 год.

6. Участь у суді першої інстанції 1 год.

7. Апеляційна скарга 4 год.

8. Додаткові пояснення по справі 2 год.

9. Участь в апеляційному суді в режимі відеоконференції 20 хв.

Загальна кількість годин склала 23 год. 20 хв.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості стягнення на користь позивача витрат на правничу допомогу, колегія суддів звертає увагу на те, що системний аналіз положень ст. ст. 134, 139 КАС України, дає підстави для висновку, що вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін.

При цьому принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який, як уже зазначалося вище, включає такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони. Крім того, врахування таких критеріїв не ставиться законодавцем у залежність від результату розгляду справи.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Тобто, при визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені, договором на правову допомогу, актами приймання-передачі наданих послуг, розрахунком таких витрат.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У справі, що розглядається позивач просить стягнути витрати на правову допомогу за участь у розгляді цієї справи у суді першої інстанції у розмірі 5000 грн.

Відповідач заперечує проти стягнення заявленої позивачем суми витрат на правничу допомогу, обґрунтовуючи такі заперечення неспівмірністю витраченого адвокатом часу заявленій сумі відшкодування витрат на правничу допомогу.

Колегія суддів звертає увагу на те, що сума гонорару адвоката в даному випадку є фіксованою та не залежить від витрат часу, обсягу підготовлених та поданих документів чи ухвалення судом рішення на користь клієнта, а тому ці обставини не впливають на вартість наданої професійної правничої допомоги та, відповідно, на розмір судових витрат.

Такий порядок визначення гонорару узгоджується з вимогами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», якою передбачено можливість встановлення фіксованої суми гонорару, що обчислюється з урахуванням складності справи, кваліфікації і досвіду адвоката, фінансового стану клієнта та інших істотних обставин.

З огляду на викладене доводи відповідача щодо необґрунтованості заявленої до відшкодування суми судових витрат є безпідставними та не приймаються до уваги колегією суддів.

На підставі наведеного у сукупності, з огляду на предмет позову, зміст та обсяг робіт проведених адвокатом, їх якість, пов`язаність цих витрат з розглядом справи, обґрунтованість та пропорційність витрат до предмета спору, значення справи для сторін, колегія суддів вважає, що у даному випадку стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в розмірі 5 000 грн є співмірним та обґрунтованим.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів дійшла висновку, що подана ПП «Янтар» заява про ухвалення додаткового рішення у справі підлягає задоволенню.

Керуючись ст.134, ст.252, ст.328, ст.329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Заяву приватного підприємства «Янтар» про ухвалення додаткового рішення у справі № 420/11576/21 задовольнити.

Прийняти по справі додаткову постанову, якою стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Одеської міської ради (65026, м. Одеса, пл. Думська, 1, ) на користь приватного підприємства «Янтар» (65007, м. Одеса, вул. Генерала Цвєтаєва, 18, ) судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень.

Додаткова постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення постанови в повному обсязі безпосередньо до Верхового Суду.

Суддя-доповідач: А.В. Бойко

Суддя: А.Г. Федусик

Суддя: О.А. Шевчук