Справа № 380/4917/22
Суддя: Кравців Олег Романович
Дата ухвалення: 2022-06-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/4917/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 червня 2022 року

Львівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Кравціва О.Р. розглянув за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, про зобов`язання вчинити дії.

Суть справи.

До Львівського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі - відповідач 1, ГУПФУ у Львівській області) в якому з урахуванням залучення співвідповідачем Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі - відповідач 2, ГУПФУ у Львівській області) та уточнення позовних вимог просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення №53 від 29.12.2021 Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 за вислугою років;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати службу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) в Збройних силах СРСР з 30.10.1985 по 09.11.1988 у спеціальний стаж, що дає право на пенсію за вислугу років, та призначити і виплачувати з дня звернення (28.12.2021) пенсію за вислугу років.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідним пенсійним органом протиправно, на переконання позивача прийнято рішення про відмову у призначенні йому пенсії у зв`язку із не зарахуванням стажу служби у Збройних Силах СРСР.

Ухвалою від 03.03.2022 суд відкрив спрощене позовне провадження в адміністративній справі.

ГУПФУ у Львівській області проти позову заперечило з підстав викладених у відзиві. Наголошує, що обчислення стажу є виключною компетенцією органів пенсійного фонду, а тому підміна судом повноважень суб`єкта владних повноважень є втручанням в повноваження відповідних органів. Вважає, що період проходження військової служби у лавах Збройних Сил СРСР не зараховується до стажу роботи що дає право на пенсію за вислугу років, оскільки це не передбачено чинним законодавством. Так як спеціальний стаж позивача визначений п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення станом на 11.10.2017 складає 24 роки 08 місяців 07 днів, що є недостатньо для призначення пенсії за вислугу років відповідно до зазначеного пункту ГУПФУ у Київській області прийняло оскаржуване рішення.

Позивач надав відповідь на відзив. Наголошує, що позивач перед проходженням військової служби працював на посаді вчителя трудового виховання у Боянецькій школі. А відповідно до пп. «г» п. 1 Положення про порядок обрахунку стажу для призначення пенсії за вислугу років працівникам освіти та охорони здоров`я період служби в лавах Збройних Сил СРСР до 01.01.1992 підлягає зарахуванню до стажу роботи на посадах працівників освіти, який дає право на пенсію відповідно до п. «е» ст. 55 Закону №1788ХІІ.

Відповідач 2 відзиву на позов у встановлений строк не подав.

У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 6 ст. 162 КАС України).

Відповідно до ч. 4 ст. 159 КАС України, неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі (ч. 2 ст. 262 КАС України).

Суд на підставі позовної заяви, відзиву, відповіді на відзив, а також долучених письмових доказів,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 , громадянин України, ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до відомостей трудової книжки НОМЕР_2 у ній містяться наступні записи, щодо періодів стажу позивача:

- 15.08.1985 по 26.10.1985 - робота на посаді вчителя трудового виховання у Боянецькій восьмирічній школі Нестерівського району Львівської області;

- 26.10.1985 звільнений з посади вчителя трудового виховання у зв`язку з призовом до лав Радянскої Армії;

- 30.10.1985 по 09.11.1988 - служба в Збройних силах за призовом.Тривалість служби - 3 роки 10 днів;

- 09.12.1988 по 01.03.1989 - робота на посаді вихователя Крехівської допоміжної восьмирічної школи-інтернат;

- 06.03.1989 по 25.09.1989 - робота на посаді старшого вожатого Пеняківської середньої школи;

- 25.09.1989 по 01.09.1991 - робота на посаді вихователя групи продовженого дня Пеняківської середньої школи;

- 01.09.1991 по 01.09.1994 - робота на посаді керівника технічних гуртків Бродівської районної станції юних техніків;

- 01.09.1994 по 12.03.2002 - робота на посаді директора Дуб`євської неповної середньої школи;

- 13.10.2003 по 18.05.2004 - робота на посаді муляра у ТОВ «Виробничо-торгове підприємство «Бодекс»;

- 01.06.2004 по 05.07.2004 - робота на посаді штукатура III розряду;

- 21.07.2004 по 22.04.2005 - робота на посаді охоронника цивільної охорони Бродівського відділення Державної служби охорони;

- 01.09.2005 по 29.08.2014 - робота на посаді директора Голосковицької ЗОШ І-IІ ступенів;

- 01.09.2014 по 23.12.2014 - робота на посаді начальника відділу освіти Бродівської райдержадміністрації;

- 24.12.2014 по 09.10.2017 - робота на посаді директора Заболотцівської ЗОШ І-ІII ступенів.

28.12.2021 позивач звернувся до Відділу обслуговування громадян №11 (сервісний центр) Управління обслуговування громадян ГУПФУ у Львівській області із заявою щодо призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. 2 прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із змінами внесеними з 01.10.2017.

Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності відділ призначення пенсій управління пенсійного забезпечення ГУПФУ у Київській області визначено органом, уповноваженим розглянути заяву позивача.

Рішенням №53 від 29.12.2021 ГУПФУ у Київській області ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років у зв`язку з тим, що у заявника, на думку відповідача 2 відсутній необхідний стаж станом на 11.10.2017. У рішенні зазначено, що страховий стаж особи становить 33 роки 10 місяців 22 дні, за вислугу років - 24 роки 08 місяців 07 днів.

Під час розгляду справи судом з`ясовано та підтверджено ГУПФУ у Львівській області у відзиві, що до страхового стажу позивача не зарахований період проходження строкової військової служби у Збройних Силах СРСР.

Вважаючи рішення пенсійного органу протиправним, а своє право на пенсійне забезпечення порушеним, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи справу суд керується таким.

Завданням адміністративного судочинства України відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ст. 52 Закону №1788-XI право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, працівники освіти, охорони здоров`я, а також соціального забезпечення, які в будинках-інтернатах для престарілих та інвалідів і спеціальних службах безпосередньо зайняті обслуговуванням пенсіонерів та інвалідів, відповідно до пункту "е" статті 55.

Згідно з військовим квитком НОМЕР_3 позивач з 30.10.1985 призивною комісією ІНФОРМАЦІЯ_2 визнаний придатним до військової служби, призваний на дійсну військову службу і скерований в частину.

09.11.1988 позивач звільнений, мобілізований в запас та направлений на облік ІНФОРМАЦІЯ_2 Львівської області.

Вказані обставини підтверджуються також інформацією відображеної у трудовій книжці позивача.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909 затверджено Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.

В примітці 3 до цього Переліку визначено, що робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах до 1 січня 1992 року, яка давала право на пенсію за вислугу років відповідно до раніше діючого законодавства, в тому числі на посаді старшої піонервожатої, зараховується до стажу для призначення пенсії за вислугу років.

До 1 січня 1992 року питання пенсійного забезпечення було врегульовано Законом СРСР «Про державні пенсії», ст. 58 якого визначено, що пенсії за вислугу років, встановлені постановами Уряду СРСР для окремих категорій спеціалістів (учителів, медичних працівників, та інших), призначених до введення в дію цього Закону, зберігаються. Раді Міністрів СРСР доручено визначити порядок подальшого призначення та виплати пенсій за вислугу років.

На виконання ст. 58 вказаного Закону постановою Ради Міністрів СРСР від 17 грудня 1959 року №1397 затверджено Положення про порядок обрахунку стажу для призначення пенсій за вислугу років працівникам освіти та охорони здоров`я.

Підпунктом «г» п. 1 вказаного Положення передбачено, що служба в лавах Збройних Сил СРСР зараховується до стажу роботи за спеціальністю, що дає право на призначення пенсій за вислугу років працівникам освіти.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Отже, вказані норми дають підстави для висновку, що період військової служби в армії СРСР до 1 січня 1992 року має зараховуватись до стажу роботи на посадах працівників освіти, який дає право на пенсію за вислугу років на підставі п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 27.02.2018 у справі №672/885/17, від 06.02.2019 у справі №577/2537/17, від 29.11.2019 у справі №414/53/17 та від 21.01.2021 у справі №310/8663/18.

Оскільки до призову на військову службу у 1985 році позивач працював на посаді вчителя трудового виховання у Боянецькій восьмирічній школі Нестерівського району Львівської області з якої був звільнений власне у зв`язку із призовом, суд висновує. що позивач на момент призову на строкову військову службу працював на посаді, яка дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Тривалість стажу для призначення пенсії за вислугою років, яка визначена відповідачем 2 становить 24 роки 08 місяців 07 днів. Тривалість військової служби становить 3 роки і 10 днів.

Врахувавши період проходження військової служби тривалість стажу, необхідного для призначення пенсії за вислугу років позивачу, становитиме 27 років 08 місяців і 17 днів.

Враховуючи викладене, оскільки спірне рішення прийняте ГУПФУ у Київській області у зв`язку із не зарахуванням спірного періоду до спеціального стажу, суд вважає, що таке належить скасувати як протиправне.

З метою захисту прав позивача, підлягає задоволенню похідна вимога щодо зобов`язання ГУПФУ у Львівській області зарахувати позивачу період служби ОСОБА_1 в Збройних Силах СРСР з 30.10.1985 по 09.11.1988 у спеціальний стаж, що дає право на пенсію за вислугу років.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача призначити і виплачувати позивачу з дня звернення (28.12.2021) пенсію за вислугу років, суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 44 Закону №1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Згідно з ч. 5 ст. 45 Закону №1058-IV документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Статтею 58 Закону №1058-IV визначено, що Пенсійний фонд є органом, який, зокрема, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати.

На виконання вказаних норм Закону №1058-IV постановою Правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25 листопада 2005 року затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Порядок №22-1).

Відповідно до підпунктів 1-3 пункту 4.2 розділу ІV Порядку №22-1 при прийманні документів орган, що призначає пенсію: перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Згідно з пунктом 4.3 розділу ІV Порядку №22-1 не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Відповідно до абзацу 1 пункту 4.7 розділу ІV Порядку №22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Аналіз зазначених норм дозволяє дійти висновку, що підставою для вчинення дій, спрямованих на призначення пенсії за віком, є відповідна заява особи та додані до неї необхідні документи, подані до уповноваженого органу Пенсійного фонду у встановленому порядку.

Суд звертає увагу на те, що уповноваженим органом для призначення (перерахунку) пенсії є Пенсійний фонд, до компетенції якого і входить розгляд документів, в тому числі і поданих вперше.

При цьому, суд не може перебирати на себе компетенцію суб`єктів владних повноважень (у цьому конкретному випадку пенсійного органу) та досліджувати документи, яким не надавалась оцінка, а також встановлювати на їх основі наявність чи відсутність права на призначення пенсії.

У спірному рішенні відповідач 2 дійшов висновку про відсутність у позивача необхідного стажу та з цієї підстави відмовив у призначенні позивачу пенсії за вислугу років.

Отже, з вказаного рішення слідує, що відповідач, отримавши заяву позивача про призначення пенсії за вислугу років та додані до неї документи надав оцінку лише одній з обов`язкових умов, необхідних для призначення зазначеної пенсії, а саме наявності спеціального стажу.

Суд враховує, що Верховний Суд у постанові від 07 березня 2018 року у справі №233/2084/17 зазначив, що вирішення питання призначення пенсії є виключною компетенцією Пенсійного фонду, а тому належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву про призначення пенсії на пільгових умовах, а не зобов`язання відповідача призначити таку пенсію.

Завданням адміністративного суду є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень та їх відповідності правовим актам вищої юридичної сили. Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Тому завданням адміністративного суду є саме контроль за легітимністю прийняття рішень.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 10 вересня 2019 року у справі №818/985/18 та від 26 грудня 2019 року у справі №810/637/18.

У межах спірних правовідносин судом надана оцінка правомірності оскаржуваного рішення щодо не зарахування до спеціального стажу позивача періоду службу ОСОБА_1 в Збройних Силах СРСР з 30.10.1985 по 09.11.1988.

При цьому, суд не може перебирати на себе компетенцію суб`єктів владних повноважень (у цьому конкретному випадку пенсійного органу) та досліджувати документи, яким не надавалась оцінка, а також встановлювати на їх основі наявність чи відсутність права на призначення пенсії.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, суд відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 07 березня 2018 року у справі №233/2084/17, відповідно до якої вирішення питання призначення пенсії є виключною компетенцією Пенсійного фонду, а тому належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву про призначення пенсії на пільгових умовах, а не зобов`язання відповідача призначити таку пенсію.

Адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення з урахуванням обставин конкретної справи.

Беручи до уваги викладене, суд вважає, що належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання ГУПФУ у Львівській області повторно розглянути заяву позивача від 28.12.2021, за результатами розгляду якої було прийнято оскаржуване рішення про відмову у призначенні пенсії, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Суд вважає за необхідно наголосити, що відповідно до абз. 1 п. 4.10 Порядку №22-1 після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних у матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до правил ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на викладене підлягає стягненню з ГУПФУ у Київській області, яке безпосередньо приймало рішення стосовно позивача, пропорційно до задоволених позовних вимог за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача по 496,20 грн.

Відповідно до ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

За правилами ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Представник позивача до прийняття рішення у справі подав заяву щодо обґрунтування витрат на професійну правничу допомогу адвоката, відповідно до якої згідно з квитанцією від 17.01.2022 позивачем оплачено правову допомогу в розмірі 3500,00 грн.

ГУПФУ у Львівській області надало заперечення на заяву щодо відшкодування витрат на правову допомогу. Вважає заявлену до стягнення суму неспівмірною та необґрунтованою.

Водночас згідно з ч. 3 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

З позиції суду розмір витрат на правову допомогу має бути співмірним зі складністю спору та виконаним адвокатом обсягом робіт; витраченим часом, ціною позову, значенням справи для сторони, в тому числі впливом на репутацію позивача, публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Така позиція викладена Верховним Судом в постанові від 11.05.2018 у справі №910/8443/17.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з справ людини, як джерело права.

Частиною 2 ст. 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У справі «Est/West Alliance Limited» проти України» (заява № 19336/04; остаточне рішення 02.06.2014) Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

При визначенні суми відшкодування суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг, що відповідає позиції Верховного Суду викладеній у постанові від 23.04.2019 у справі №826/9047/16 (касаційне провадження №К/9901/5750/19).

Також, суд зважає на характер та предмет позову, а саме незначну складність.

Таким чином, з врахуванням принципу співмірності та розумності судових витрат, пропорційності до ціни позову та розміру судового збору, виходячи з конкретних обставин справи та змісту виконаних послуг, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, а також часткове задоволення позову суд вважає за необхідне зменшити розмір судових витрат на професійну правничу допомогу до 1500,00 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 8-10, 14, 72-77, 90, 139, 242-246, 255, 257, 293, КАС України, суд -

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення №53 від 29.12.2021 Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 за вислугою років.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея,10, ) зарахувати службу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) в Збройних Силах СРСР з 30.10.1985 по 09.11.1988 у спеціальний стаж, що дає право на пенсію за вислугу років.

4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея,10, ) розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) від 28.12.2021 щодо призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. 2 прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із змінами внесеними з 01.10.2017, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

5. У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

6. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (08500, Київська область, м. Фастів, вул. Саєнка,10, ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір в сумі 496 (чотириста дев`яносто шість) грн. 20 коп.

7. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (08500, Київська область, м. Фастів, вул. Саєнка,10; ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1500 (одна тисяча п`ятсот) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Кравців О.Р.