Справа № 240/5818/22
Суддя: Окис Тетяна Олександрівна
Дата ухвалення: 2022-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

29 червня 2022 року м. Житомир справа № 240/5818/22

категорія 111010000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Окис Т.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області про зобов`язання вчинити дії,

установив:

У березні 2022 року ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Житомирського окружного адміністративного суду із позовом про зобов`язання Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області (далі відповідач, ГУ ДПС у Житомирській області) виключити з Державного реєстру обтяжень рухомого майна запис щодо встановлення обтяження стосовно транспортного засобу.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що згідно протоколу проведення електронних торгів придбала транспортний засіб. Згідно відомостей офіційного сайту Державного реєстру рухомого майна названий автомобіль обтяжено записом, внесеним на підставі акту опису майна, складеного податковим керуючим відповідача. У зв`язку з таким обтяженням позивач не має змоги зареєструвати право власності на придбаний автомобіль, що і зумовило звернення до суду з позовом.

Ухвалою суду від 31 травня 2022 року позов прийнято до провадження та призначено до розгляду з наданням відповідачу строк для подання відзиву на позов.

Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи судом, що підтверджується доказами, які містяться в матеріалах справи.

22 червня 2022 року до суду надійшло клопотання відповідача, в якому він просить провадження у справі закрити, оскільки позов не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. На обґрунтування заявленого клопотання зазначає, що владні управлінські повноваження по застосуванню податкової застави реалізовані відповідачем по відношенню до майна Товариства з обмеженою відповідальністю «БІО ФЕРМА КЛИМЕНТАЛЬ». При цьому будь-яких владних рішень по відношенню до позивача відповідач не приймав. Оскільки метою звернення до суду є реалізація позивачем права власності на автомобіль, такий спір підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Керуючись положеннями частин 1 3 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України, суд здійснює розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Як убачається з позовної заяви, ОСОБА_1 стверджує, що згідно протоколу №538201 проведення електронних торгів Державного підприємства «СЕТАМ» від 11 травня 2021 року придбала автомобіль RENAULT DUSTER, 2018 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 по лоту №476250, який належав Товариству з обмеженою відповідальністю «БІО ФЕРМА КЛИМЕНТАЛЬ» (далі ТОВ «БІО ФЕРМА КЛИМЕНТАЛЬ», боржник).

Однак, набувши прав власності на такий автомобіль, позивач не змогла здійснити його державну реєстрацію з огляду на те, що 26 березня 2021 року відповідачем зареєстровано обтяження майна боржника.

З огляду на те, що зазначене обтяження зареєстровано після реєстрації обтяження приватним виконавцем у виконавчих провадженнях, посилаючись на положення Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», згідно яких продаж предмета обтяження є підставою для припинення всіх існуючих забезпечувальних та публічних обтяжень щодо відповідного рухомого майна, а також інших договірних обтяжень з нижчим пріоритетом, просить зобов`язати відповідача виключити з Державного реєстру обтяжень рухомого майна запис щодо встановлення обтяження №28696267 від 26 березня 2021 року стосовно придбаного нею транспортного засобу.

Відповідно до положень частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для її розгляду і вирішення спору по суті, суд дійшов до таких висновків.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно абзацу 1 пункту 2 частини 1 статті 4 цього Кодексу публічно-правовий спір спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

За пунктом 1 частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Ужитий у цій процесуальній нормі термін суб`єкт владних повноважень означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України).

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних правовідносин.

Спір у цій справі виник через наявність перепон у ОСОБА_1 щодо реєстрації права власності на рухоме майно, на яке накладено обтяження у вигляді податкової застави в якості забезпечення сплати податкового зобов`язання ТОВ «БІО ФЕРМА КЛИМЕНТАЛЬ», так як останнє є власником спірного автомобіля.

Як було зазначено вище, позивач не може зареєструвати право власності на автомобіль з огляду на встановлення обтяжень щодо такого.

За результатами розгляду звернення приватного виконавця про зняття обтяження з майна, відповідач відмовив у її задоволенні через відсутність підстав для звільнення спірного автомобіля з податкової застави.

За таких обставин предметом судового розгляду в цій справі є не стільки дії та рішення податкового органу як суб`єкта, наділеного владно-управлінськими функціями, скільки усунення перешкод у реєстрації права власності позивача на спірний транспортний засіб та засвідчення державою вже набутого особою права власності, що вказує на приватноправовий, а не публічно-правовий характер спірних правовідносин.

За приписами статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з частиною 1 статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За змістом статті 319 цього Кодексу власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Зазначений принцип відображено й конкретизовано в частині 1 статті 321 ЦК України, згідно з якою право власності є непорушним, і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У частині 1 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

З огляду на викладене суд приходить до висновку, що цей спір є цивільно-правовим, оскільки не пов`язаний з діями суб`єктів владних повноважень при здійсненні ними владних управлінських функцій, отже, не є публічно-правовим спором, а справа не відноситься до адміністративної юрисдикції та повинна розглядатися у порядку цивільного судочинства на підставі вимог частиною 1 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України.

Такий висновок щодо визначення предметної юрисдикції справ виходячи із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, узгоджується із тими, що викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 липня 2020 року у справі № 804/15129/15 і підтверджується сталою практикою Верховного Суду (наприклад, постанови від 31 липня 2020 року у справі № 821/774/17, від 14 січня 2021 року у справі № 809/1035/17).

Посилання позивача на постанови Верховного Суду від 13 лютого 2020 року у справі №560/495/19 та від 19 серпня 2020 року у справі №808/2726/16 суд до уваги не приймає, оскільки у таких справах позивачами виступали власники майна платники податків, щодо майна яких застосовано обтяження.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Згідно частини 2 цієї правової норми про закриття провадження у справ суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про повернення судового збору з бюджету.

Частиною 2 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року №3674-VI сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду, зокрема, в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Судом установлено, що при зверненні до суду з цим позов згідно квитанції ПН4275115 від 21 лютого 2022 року адвокатом позивача Симончуком Олександром Миколайовичем сплачено судовий збір у розмірі 993,00 грн.

Ураховуючи, що суд дійшов висновку про закриття провадження у справі, наявні підстави для повернення судового збору.

Керуючись статтями 238, 239, 243, 248, 256, 292-295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Провадження у справі № 240/5818/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області про зобов`язання вчинити дії закрити.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що розгляд її вимог віднесено до юрисдикції цивільного судочинства.

Повернути ОСОБА_2 сплачений згідно квитанції ПН4275115 від 21 лютого 2022 року судовий збір у розмірі 993 (дев`ятсот дев`яносто три) гривні 00 копійок.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дати її постановлення.

Суддя Т.О. Окис