Справа № 160/14829/21
Суддя: Олефіренко Н.А.
Дата ухвалення: 2022-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

23 червня 2022 року м. Дніпросправа № 160/14829/21

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Олефіренко Н.А. (доповідач),

суддів: Білак С.В., Шальєвої В.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.12.2021 ( суддя першої інстанції Озерянська С.І.) в адміністративній справі №160/14829/21 за позовом Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 , третя особа: Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Дніпропетровський державний університет внутрішніх справ звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 на користь держави в особі центрального органу виконавчої влади - МВС України в особі його структурного підрозділу Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ витрати, пов`язані з її утриманням у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ, у розмірі 61 166, 97 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач звільнений зі служби, витрат на власне утримання добровільно не відшкодував, а тому обов`язок з примусового відшкодування має бути покладений за рішенням суду.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.12.2021 адміністративний позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави в особі центрального органу виконавчої влади - МВС України в особі його структурного підрозділу Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ витрати, пов`язані з її утриманням у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ, у розмірі 61 166, 97 грн.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач звернулась з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд не звернув уваги на той факт, що контракт №3932 від 07.08.2017 року про здобуття освіти у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ, контракт 3982 від 07.08.2017 року про проходження служби в поліції був підписаний особисто - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , якій на час підписання не виповнилося 18 років, батьки не надавали згоди та укладання ні одного ні іншого контракту, та не підписували їх діючи в інтересах своєї доньки. Отже, із вище викладеного можна зробити тільки один висновок, про те що контракт №3932 від 07.08.2017 року про здобуття освіти у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ, контракт 3982 від 07.08.2017 року про проходження служби в поліції укладений між ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та Дніпропетровським державним університетом внутрішніх справ, не відповідає вимогам закону. Отже, суд при прийнятті рішення не звернув на вище викладені обставини, та не з`ясував, що ОСОБА_1 не є належним відповідачем у цій справі, а самі контракти на якому гуртуються позовні вимоги позивача по справі є таким який не відповідають вимогам закону

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Відповідно до вимог частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, відзив на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного перегляду, що наказом Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ від 07.08.2017 №148 о/с ОСОБА_3 зараховано курсантом першого курсу Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ на денну форму навчання за державним замовленням та присвоєно спеціальне звання «рядовий поліції».

На виконання вимог ст. 74 Закону України «Про Національну поліцію» між Дніпропетровським державним університетом внутрішніх справ та Головним управлінням Національної поліції України в Дніпропетровській області 07.08.2017 був укладений контракт №3932 про здобуття освіти у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ.

17 квітня 2021 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено шлюб, у зв`язку з чим відповідачем змінено прізвище на « ОСОБА_5 ».

Відповідно наказу Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ від 13.05.2021 № 102 о/с було внесено зміни в облікові документи, а саме рядового поліції ОСОБА_3 вважати ОСОБА_2 .

Згідно наказу Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ від 01.07.2021 № 135 о/с відповідач, як випускник, був направлений у розпорядження ГУНП в Дніпропетровській області для призначення на посади згідно з отриманим фахом.

Наказом ГУНП в Дніпропетровській області від 04.07.2021 № 245 о/с відповідач призначений на посаду інспектора відділу превенції Нікопольського району управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області.

Відповідач 05.07.2021 звернувся до керівництва ГУНП в Дніпропетровській області з рапортом про звільнення зі служби в Національній поліції за власним бажанням.

Наказом ГУНП в Дніпропетровській області від 19.07.2021 № 285 о/с відповідача звільнено зі служби в поліції за п. 7 ч. 1 ст. 77 (за власним бажанням) Закону України «Про Національну поліцію».

Відповідно до довідки-розрахунку №736 від 16.08.2021 року фактичних витрат, пов`язаних з утриманням курсанта ОСОБА_1 у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ за період 2017-2021 рр. становить в загальному розмірі 61166,97 грн. (в т.ч. вартість речового забезпечення 12806,65 грн.)

У відповідності до вимог Порядку відшкодування та Порядку розрахунку, підготовлено та вручено відповідачу 19.07.2021 під підпис повідомлення №46/15376 від 16.07.2021 про необхідність відшкодування витрат пов`язаних з її утриманням за період навчання за державним замовленням у Дніпропетровському державному університету внутрішніх справ.

На теперішній час витрати, пов`язані з утриманням в Університеті в розмірі 61166,97 грн., не відшкодовано.

При вирішенні справи суд виходить з наступного.

Навчальні заклади включені до загальної структури Міністерства внутрішніх справ України (ст. 1 Закону України "Про загальну структуру і чисельність Міністерства внутрішніх справ України").

Підстави, порядок та механізм відшкодування Міністерству внутрішніх справ України витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищому навчальному закладі, визначено Законом України "Про Національну поліцію", нормами Порядку відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 261 від 12.04.2017 (надалі - Порядок № 261).

За унормуванням п.п. 4-5 ст. 74 Закону України "Про Національну поліцію" особи, які навчаються за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, у разі звільнення зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищезазначених навчальних закладів з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

У разі відмови від добровільного відшкодування витрат, зазначених у частині четвертій цієї статті, таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.

Приписами п.п. 2, 4 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється: через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції; у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.

Порядок № 261 визначає механізм відшкодування особами, які навчалися за денною формою навчання за державним замовленням (далі - особи) у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських (далі - вищі навчальні заклади), витрат, пов`язаних з їх утриманням у таких закладах (далі - витрати), у разі: дострокового розірвання контракту про здобуття освіти (далі - контракт) з будь-яких підстав, крім звільнення із служби в Національній поліції (далі - поліція) через хворобу (за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції) чи у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів; звільнення із служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу з будь-яких підстав, крім звільнення із служби в поліції через хворобу (за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції) чи у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.

В Порядку № 261 передбачено, що відшкодування здійснюється в розмірі витрат, пов`язаних з грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; оплатою комунальних послуг та спожитих енергоносіїв (тепло, водопостачання, водовідведення, електроенергія). Витрати відшкодовуються особою в повному розмірі за весь період її фактичного навчання. Розрахунок витрат на утримання осіб (грошове, продовольче, речове та медичне забезпечення) у вищих навчальних закладах здійснюється відповідно до встановлених норм за їх фактичною вартістю. Розрахунок комунальних послуг та спожитих енергоносіїв здійснюється виходячи із середнього обсягу споживання у відповідному вищому навчальному закладі на одну особу за добу за період її фактичного перебування в такому закладі (п. 3, 4 Порядку).

Пунктом 3.5 Договору № 3932 встановлено, що у разі дострокового розірвання Контракту, а також звільнення зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення навчання відшкодувати Міністерству внутрішніх справ України в особі Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ витрати, пов`язані з утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до п. 4 ст. 74 Закону України «Про Національну поліцію» в розмірі, визначеному у довідці-розрахунку.

Сторони несуть відповідальність за повне виконання взятих на себе зобов`язань за цим Контрактом.

У п. 2 розділу IV Договору № 3932 визначено, що відшкодування здійснюється в розмірі витрат, пов`язаних з грошовим, продовольчим, речовим (в т.ч. послуги прання, прасування), медичним забезпеченням, оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв (тепло, водопостачання, водовідведення та електроенергія).

У разі відмови особи від добровільного відшкодування витрат, пов`язаних з їх утриманням під час навчання, таке відшкодування здійснюється в судовому порядку відповідно до норм чинного законодавства (а.с. 11).

Дострокове припинення чи розірвання цього Контракту за ініціативою однієї зі Сторін здійснюється відповідно до законодавства України (п. 7 Договору № 3932).

Зміни та доповнення до цього Контракту вносяться шляхом укладення додаткових угод відповідно до законодавства України (п. 6 Договору № 3932).

Контракт набирає чинності з моменту його підписання і діє до 30.06.2024. Цей контракт розповсюджується на відносини, що виникли з моменту зарахування Особи на навчання та діє протягом 3-х років з дати призначення Особи на посаду Замовником (п. 9 Договору № 3932).

Матеріалами справи підтверджено, що наказом ГУНП в Дніпропетровській області від 19.07.2021 № 285 о/с відповідача звільнено зі служби в поліції за п. 7 ч. 1 ст. 77 (за власним бажанням) Закону України «Про Національну поліцію».

З наданих позивачем довідок-розрахунків фактичних витрат вбачається, що

на медичне забезпечення курсанта ОСОБА_1 у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ за 2017-2021 роки, а саме: за 2017 рік нараховано 113,57 грн., за 2018 рік 43,16 грн., за 2019 рік 6,38 грн., за 2020 рік 16,56 грн., за 2021 рік 7,92 грн. (а.с.28);

за електропостачання курсанта ОСОБА_1 у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ за 2017-2021 роки, а саме: за 2017 рік нараховано 292,60 грн., за 2018 рік 576,36 грн., за 2019 рік 354,52 грн., за 2020 рік 248,83 грн., за 2021 рік 384,79 грн. (а.с.26);

фактичного отриманого грошового забезпечення курсанта ОСОБА_1 у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ за 2017-2021 роки, а саме: за 2017 рік нараховано 819,52 грн., за 2018 рік 2579,31 грн., за 2019 рік 4047,98 грн., за 2020 рік 3464,47 грн., за 2021 рік 1777,02 грн. (а.с.27);

за водопостачання та водовідведення курсанта ОСОБА_1 у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ за 2017-2021 роки, а саме: за 2017 рік нараховано 292,54 грн., за 2018 рік 600,59 грн., за 2019 рік 982,37 грн., за 2020 рік 469,35 грн., за 2021 рік 277,93 грн. (а.с.25);

за теплоенергію курсанта ОСОБА_1 у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ за 2017-2021 роки, а саме: за 2017 рік нараховано 1074,54 грн., за 2018 рік 1847,20 грн., за 2019 рік 2238,72 грн., за 2020 рік 988,49 грн., за 2021 рік 539,17 грн. (а.с.24);

- на продовольче забезпечення курсанта ОСОБА_1 у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ за 2017-2021 роки, а саме: за 2017 рік нараховано 7657,15 грн., за 2018 рік 10838,52 грн., за 2019 рік 4199,06 грн., за 2020 рік 406,65 грн., за 2021 рік 1035,05 грн. (а.с.23).

Також позивачем надано довідку розрахунок № 84 від 11.08.2021, що всього утримано вартості речового майна за ОСОБА_1 12 255,35 грн. (а.с.29).

Відповідно до довідки-розрахунку №736 від 16.08.2021 року фактичних витрат, пов`язаних з утриманням курсанта ОСОБА_1 у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ за період 2017-2021 рр. становить в загальному розмірі 61166,97 грн. (в т.ч. вартість речового забезпечення 12806,65 грн.)

В матеріалах адміністративної справи відсутні докази щодо відшкодування зазначених витрат на навчання відповідачем, що є, як вірно зазначено судом першої інстанції, підставою для примусового стягнення такої заборгованості.

На виконання вимог п. 5 Порядку № 261, після видання наказу про звільнення позивачем направлено відповідачу вручено 19.07.2021 під підпис письмове повідомлення про необхідність відшкодування витрат із зазначенням їх розміру та реквізитів розрахункового рахунка для перерахування коштів, проте заборгованість відповідачем не погашена, що є підставою для примусового стягнення невідшкодованої суми коштів.

Наведене свідчить про те, що ОСОБА_1 звільнилась за власним бажанням, при цьому не відпрацювала 3 роки, як це визначено умовами контракту та має обов`язок відшкодувати витрати на її навчання у визначеній сумі.

В силу викладеного є вірними висновки суду першої інстанції щодо наявності у ОСОБА_1 обов`язку відшкодувати Університету витрати, пов`язані з її утриманням під час навчання та необхідність їх стягнення в судовому порядку через відмову їх відшкодування відповідачем в добровільному порядку.

Доводами апеляційної скарги зазначені обставини не спростовано.

Посилання скаржника на те, що контракт №3932 від 07.08.2017 року про здобуття освіти у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ, контракт 3982 від 07.08.2017 року про проходження служби в поліції був підписаний особисто - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , якій на час підписання не виповнилося 18 років, батьки не надавали згоди та укладання ні одного ні іншого контракту, та не підписували їх діючи в інтересах своєї доньки, колегією суддів не приймаються, з огляду на наступне.

Колегія суддів наголошує, що з огляду на зміст наведених норм процесуального права та зважаючи на те, що вимогою заявленого позову є стягнення коштів, предметом доказування у такій справі є обставини, які свідчать про наявність підстав, з якими закон пов`язує можливість стягнення заборгованості в судовому порядку: встановлення факту її сплати в добровільному порядку або встановлення відсутності такого факту; перевірка підстав та черговості погашення боргу, встановлених чинним законодавством України, тощо.

При цьому, питання правомірності підписання контракту не охоплюється предметом даного позову, оскільки правомірність та законність таких контрактів, згідно з яким відповідні зобов`язання визначено, не є предметом позову у справі, а отже, суд не має процесуальних повноважень у межах розгляду цієї справи здійснювати їх правовий аналіз.

Судова колегія перевіряє правомірність рішення суду першої інстанції в момент його прийняття. На момент винесення оскаржуваного судового рішення підстав для відмови в задоволенні позову не існувало.

Крім того, матеріалами справи підтверджено, що на укладення вищезазначеного договору 07.08.2017 надавалась письмова згода її матері - ОСОБА_6 .

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги є обґрунтованими тому були задоволені.

Частина 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно п.41 висновку №м11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

З урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду не вбачається.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.12.2021 в адміністративній справі №160/14829/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку встановленому ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 24 червня 2022 року.

Головуючий - суддя Н.А. Олефіренко

суддя С.В. Білак

суддя В.А. Шальєва