Справа № 140/3602/22
Суддя: Андрусенко Оксана Орестівна
Дата ухвалення: 2022-06-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 червня 2022 року ЛуцькСправа № 140/3602/22

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Андрусенко О. О.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі - ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач-1) про визнання протиправним рішення територіального органу Пенсійного фонду України про відмову у призначенні пенсії за віком від 07.04.2022 №86; зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області призначити та виплачувати згідно поданої 30.03.2022 заяви пенсію за віком згідно статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зарахувавши до страхового стажу період роботи з 14.02.1983 по 01.12.2000.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у зв`язку із досягненням 60-річного віку позивач звернувся до відповідача-1 із заявою та необхідними документами про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV). Однак рішенням від 07.04.2022 №86 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу для призначення пенсії (29 років); за підрахунками відповідача його страховий стаж становить 18 років 1 місяць 10 днів. При цьому, відповідачем не зараховано до страхового стажу період роботи з 14.02.1983 по 01.12.2000 (у відмові вказано з 14.02.1983 по 31.12.1997, з 01.07.1990 по 30.11.2000), оскільки у трудовій книжці відсутній підпис посадової особи про проведення запису про звільнення, що не відповідає вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі Інструкція №58); для зарахування вказаного вище періоду відповідач вказав про необхідність надання уточнюючої довідки, визначеної Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутністю трудової книжки або відповідних записів в ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі Порядок № 637).

З рішенням про відмову у призначенні пенсії позивач не погоджується та вважає, що оскільки трудова книжка містить записи про період його роботи з 14.02.1983 по 01.12.2000, відтак підтверджувати такий період роботи уточнюючою довідкою не потрібно; докази, які б свідчили про недостовірність записів у трудовій книжці щодо вказаного періоду у відповідача відсутні. У свою чергу, певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи до страхового стажу та позбавлення конституційного права особи на соціальний захист при вирішенні питання про призначення пенсії.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 09.05.2022 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

У відзиві на позовну заяву відповідач-1 позовні вимоги заперечив. В обґрунтування цієї позиції вказав, що після реєстрації заяви ОСОБА_1 від 30.03.2022 про призначення пенсії за віком та сканування копій документів така заява з урахуванням принципу екстериторіальності була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі - ГУ ПФУ в Житомирській області), рішенням якого від 07.04.2022 №86 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком. При цьому, дослідивши подану позивачем трудову книжку НОМЕР_1 встановлено, що запис № 9, зроблений з порушенням пункту 4.1 Інструкції№58, яким передбачено, що у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів. Таким чином період роботи позивача в ТОВ «Електромонтаж-469» з 14.02.1983 по 01.12.2000 згідно записів №№ 4-9 трудової книжки НОМЕР_1 підлягає уточненню. Водночас за даними реєстру застрахованих осіб, що містяться в системі персоніфікованого обліку, період роботи позивача на ТОВ «Електромонтаж-469» зараховано до стажу з 01.01.1998 по 03.06.2000 та з 01.12.2000 по 01.12.2000. Отже, для зарахування до страхового стажу позивача спірних періодів роботи з 14.12.1983 по 31.12.1997 та з 01.07.2000 по 30.11.2000 необхідно надати уточнюючу довідку відповідно до Порядку №637. Про необхідність надання уточнюючої довідки до 30.06.2022 ГУ ПФУ у Волинській області повідомило позивача при прийманні документів для призначення пенсії, про що вказано у розписці-повідомленні. При цьому вказує, що доводи позивача про неможливість надання уточнюючої довідки з місця роботи, оскільки дані з товариства вилучені і в архів не передані, документально не підтверджені. З огляду на вищевикладене, відповідач-1 вважає, що рішення ГУ ПФУ в Житомирській області від 07.04.2022 №86 про відмову в призначенні пенсії позивачу є правомірним, прийнятим з дотриманням норм чинного законодавства. Просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 26.05.2022 залучено до участі у справі як другого відповідача ГУ ПФУ в Житомирській області (далі - відповідач-2).

Відповідач-2 у відзиві на позовну заяву позовні вимоги також не визнав, посилаючись на те, що після реєстрації заяви позивача та сканування копій документів засобами програмного забезпечення ГУ ПФУ в Житомирській області за принципом екстериторіальності розглянуто заяву позивача та за результатами розгляду такої заяви прийнято рішення від 07.04.2022 № 86 про відмову у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу - 29 років. За доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди роботи з 14.02.1983 по 31.12.1997, з 01.07.1990 по 30.11.2000, оскільки в трудовій книжці відсутній підпис посадової особи про проведення запису про звільнення, що не відповідає вимогам Інструкції № 58; для зарахування до страхового стажу вищевказаних періодів позивачу необхідно надати уточнюючі довідки, визначені Порядком № 637. Таким чином, підтверджений належними документами, страховий стаж позивача становить 18 років 01 місяць 10 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком, тому оскаржуваним рішенням позивачу відмовлено у призначенні пенсії через відсутність необхідного страхового стажу - 29 років. Вважає дії та рішення ГУ ПФУ в Житомирській області правомірними та вмотивованими, а позов необгрунтованим, у зв`язку з чим просив у його задоволенні відмовити повністю.

Інші заяви по суті справи від сторін не надходили.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після досягнення віку 60 років, 30.03.2022 звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області (за місцем свого проживання) із заявою про призначення пенсії за віком.

Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності ГУ ПФУ в Житомирській області визначено органом, уповноваженим розглянути заяву ОСОБА_1 від 30.03.2022, рішенням якого від 07.04.2022 №86 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком. Рішення мотивоване тим, що необхідний страховий стаж, визначений статтею 26 Закону № 1058-IV, становить 29 років; страховий стаж заявника становить 18 років 1 місяць 10 днів. За доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди роботи з 14.02.1983 по 31.12.1997, з 01.07.2000 по 30.11.2000, оскільки в трудовій книжці відсутній підпис посадової особи про проведення запису про звільнення, що не відповідає вимогам Інструкції № 58; для зарахування до страхового стажу вищевказаних періодів позивачу необхідно надати уточнюючі довідки, визначені Порядком № 637. За даними реєстру застрахованих осіб зараховано всі періоди трудової діяльності, зокрема, з 01.01.1998 по 30.06.2000 та з 01.12.2000 по 01.12.2000.

Вважаючи протиправним зазначене рішення щодо відмови у призначенні пенсії за віком, позивач звернувся за захистом порушених прав із цим позовом.

При вирішенні спору суд керується такими нормативно-правовими актами.

Спірні правовідносини між сторонами врегульовані нормами Закону №1058-IV.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 8 Закону №1058-ІV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Пунктом 1 частини першої статті 9 Закону №1058-ІV визначено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначається, зокрема, пенсія за віком.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 01 січня 2018 року, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, необхідного страхового стажу на дату досягнення віку, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, пенсію за віком може бути призначено після набуття особою страхового стажу, визначеного частинами першою - третьою цієї статті на дату досягнення відповідного віку. Наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії (частина четверта статті 26 Закону №1058-IV).

Отже, норми Закону №1058-IV однією з умов для призначення пенсії за віком визначають наявність відповідного страхового стажу.

Як встановлено абзацом першим частини першої статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною другою статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Механізм подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій визначено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 (далі - Порядок №22-1, у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 №13-1 зі мінами).

Пунктом 4.7 розділу ІV Порядку №22-1 встановлено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Згідно з підпунктом 2 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку №22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: документи про стаж, що визначені Порядком №637. За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, орган, що призначає пенсію, додає довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18.06.2014 №10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08.07.2014 за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27.03.2018 №8-1), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення.

Відповідно до статті 62 Закону України від 05.11.1991 №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-ХІІ) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Зазначеній нормі Закону №1788-XII відповідає пункт 1 Порядку №637.

Відповідно до абзацу другого пункту 1, пунктів 2, 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з частинами першою, третьою статті 44 Закону №1058-IV призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом. Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Як визначено пунктом 4.2 розділу IV Порядку №22-1, при прийманні документів працівник сервісного центру: реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; уточнює інформацію про факт роботи (навчання, служби, підприємницької діяльності) і про інші періоди діяльності до 01 січня 2004 року, що можуть бути зараховані до страхового стажу. У разі необхідності роз`яснює порядок підтвердження страхового стажу, повідомляє про право особи на здійснення доплати до мінімального страхового внеску відповідно до частини третьої статті 24 Закону, та/або на добровільну участь у системі загальнообов`язкового пенсійного страхування; повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів тощо. Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

За приписами частини п`ятої статті 45 Закону №1058-IV документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

З аналізу наведених норм слід дійти висновку, що основним документом, який підтверджує трудовий стаж, є трудова книжка. При цьому лише у разі відсутності трудової книжки або записів у ній органи Пенсійного фонду мають право встановлювати трудовий стаж на підставі інших первинних документів. У разі сумніву органу, що призначає пенсію, у належності та обґрунтованості поданих заявником документів, в нього є право перевірити надані заявником документи шляхом звернення до установ, підприємств, організацій, де працював заявник, із відповідними запитами.

Таким чином, необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Як вбачається з матеріалів справи, спірні правовідносини у справі виникли у зв`язку із незарахуванням органом Пенсійного фонду до страхового стажу позивача періоду його роботи з 14.02.1983 по 31.12.1997, з 01.07.2000 по 30.11.2000, оскільки в трудовій книжці відсутній підпис посадової особи про проведення запису про звільнення.

Суд зазначає, що на момент внесення записів за вказаний вище період діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 №162 (у редакції постанови Держкомпраці СРСР від 02.08.1985 №252, зі змінами, що внесені постановою Держкомпраці СРСР від 19.10.1990 №412), пунктом 2.3 глави 2 якої передбачено, що всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу чи звільнення, а також нагороди і заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видачі наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні в день звільнення і повинні чітко відповідати тексту наказу (розпорядженню).

Зазначена Інструкція не застосовується з прийняттям наказу Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, яким затверджено Інструкцію №58.

Разом з тим, пункт 2.4 глави 2 Інструкції №58 містить такі ж положення щодо внесення записів про трудову діяльність працівника.

Відповідно до пункту 4.1 глави 4 Інструкції №58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

З огляду на наведені норми обов`язок щодо заповнення та ведення трудових книжок осіб, працевлаштованих на підприємствах, установах, організаціях, покладається саме на відповідальну особу такого підприємства, установи, організації.

З наявної в матеріалах справи копії трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 вбачається, що позивач з 14.02.1983 прийнятий електромонтажником 3 розряду на Ковельську дільницю Рівненського СУ №469 тресту «Електромонтаж-1» (запис 4); 01.11.1984 присвоєно категорію 4 розряду (запис 5); 30.03.1994 Рівненське СУ №469 тресту «Електромонтаж-1» реорганізоване в Рівненське СУ-469 ЗАТ «Електромонтаж» (запис 6); 01.04.1994 позивач зарахований електромонтажником 4 розряду дільниці №5 (запис 7); 20.10.1998 Рівненське СУ-469 ЗАТ «Електромонтаж» реорганізоване в ДП «Електромонтаж-469» (запис №8); 01.12.2000 позивач звільнений за власним бажанням згідно статті 38 КЗпП України (запис №9).

Суд звертає увагу на те, що записи трудової книжки позивача вчинені в хронологічному порядку, містять чітку дату прийому, проведення реорганізації підприємства та звільнення з роботи, номери наказів та їх дати, посаду на якій працював позивач та відбиток печатки підприємства при звільненні з роботи. Записи про періоди роботи не містять жодних виправлень. Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо спірного періоду роботи відповідачами суду не надано.

Відповідно до приписів частини п`ятої статті 242 КАС України суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені Верховним Судом у постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17, відповідно до яких на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства; вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист при вирішенні питань з призначення пенсії за віком.

На думку суду, право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки, а тому відсутність підпису уповноваженої особи про проведення запису звільнення в трудовій книжці не може бути підставою для виключення певних періодів роботи з трудового стажу позивача.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 06.03.2018 у справі №754/14898/15-а сформовано висновки, відповідно до яких підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Управління ПФУ не врахувало, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Суд наголошує, що всі записи, які мають відношення до трудової діяльності працівника та вносяться до трудової книжки, можуть бути внесені вичерпним колом осіб, насамперед керівником підприємства, установи, організації в порядку, строк та спосіб, передбачений відповідним законодавством. Самостійне внесення працівником відомостей щодо своєї трудової діяльності, а також внесення виправлень у разі неправильного або неточного запису не передбачено. За таких обставин, пенсійний орган фактично переклав відповідальність за належне та правильне оформлення його трудової книжки на позивача.

Також суд зазначає, що наявність в органу Пенсійного фонду сумнівів у достовірності відомостей в поданих документах може бути підставою для перевірки, в ході якої має бути встановлено обставини, які перешкоджають зарахуванню періоду роботи до стажу, однак це не може нівелювати відомості трудової книжки та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого стажу.

Такі висновки сформовані у постанові Верховного Суду від 06.03.2018 року у справі №127/9055/17. Як зазначив Верховний Суд, наявність в органів, що призначають пенсію, права вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі, не повинно нівелювати обов`язок пенсійного органу щодо установлення права особи на одержання пенсії на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів, як це визначено пунктом 4.7 Порядку №22-1.

У свою чергу суд перевіряє, зокрема, чи діяв орган Пенсійного фонду добросовісно та обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

З урахуванням наведеного, суд вважає, що період роботи позивача з 14.02.1983 по 01.12.2000 повністю повинен бути зарахований до страхового стажу ОСОБА_1 , оскільки відсутність підпису відповідальної особи, що засвідчує запис про звільнення, не може бути самостійною підставою для відмови у зарахуванні зазначеного періоду роботи до страхового стажу позивача. При цьому запис про звільнення завірений печаткою підприємства.

При цьому, суд звертає увагу на те, що відповідачем-2 було зараховано періоди трудової діяльності позивача на ДП «Електромонтаж-469» з 01.01.1998 по 30.06.2000 та з 01.12.2000 по 01.12.2000 за даними реєстру застрахованих осіб, що містяться в системі персоніфікованого обліку, про що зазначено в оскаржуваному рішенні від 07.04.2022 №86 та підтверджується відповідним розрахунком стажу та індивідуальними відомостями про застраховану особу ОСОБА_1 (Форма ОК-5). Наведені обставини також підтверджують те, що позивач дійсно працював в Рівненському СУ №469 тресту «Електромонтаж-1», в подальшому реорганізованого в ДП «Електромонтаж-469».

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що періоди роботи позивача з 14.02.1983 по 31.12.1997, з 01.07.2000 по 30.11.2000 ГУ ПФУ в Житомирській області безпідставно не були зараховані до страхового стажу позивача, що призвело до помилкових висновків при прийнятті спірного рішення.

Оскільки мотиви прийняття ГУ ПФУ в Житомирській області рішення від 07.04.2022 №86 щодо незарахування до страхового стажу періоду роботи ОСОБА_1 з 14.02.1983 по 31.12.1997, з 01.07.2000 по 30.11.2000 є помилковими, не відповідають приписам чинного законодавства та принципу верховенства права, то таке рішення слід скасувати як протиправне.

При вирішенні спору в частині позовних вимог зобов`язального характеру суд враховує, що умовами призначення пенсії за віком згідно зі статтею 26 Закону №1058-IV з 01.01.2022 по 31.12.2022 року є досягнення особою віку 60 років та наявність страхового стажу не менше 29 років.

Станом на момент звернення позивача із заявою про призначення пенсії за віком та на дату досягнення ним віку 60 років безспірний страховий стаж становить 18 років 1 місяць 10 днів (включаючи період роботи позивача з 01.01.1998 по 30.06.2000 та з 01.12.2000 по 01.12.2000 на ДП «Електромонтаж-469»), тому, з урахуванням його періоду роботи з 14.02.1983 по 31.12.1997, з 01.07.2000 по 30.11.2000 (більше 15 років), який безпідставно не зараховано відповідачем-2 до страхового стажу позивача, страховий стаж ОСОБА_1 буде становити більше 29 років, тобто умова для призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону №1058-IV виконується.

При цьому, оскільки періоди роботи з 01.01.1998 по 30.06.2000 та з 01.12.2000 по 01.12.2000 на ДП «Електромонтаж-469» за даними реєстру застосованих осіб органом пенсійного фонду були зараховані до страхового стажу позивача, відтак позовні вимоги в частині зарахування таких періодів до страхового стажу до задоволення не підлягають.

Таким чином, з урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, виходячи із наданих статтею 245 КАС України повноважень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково шляхом визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Житомирській області від 07.04.2022 №86 та зобов`язання ГУ ПФУ у Волинській області, до якого ОСОБА_1 звернувся із відповідною заявою, здійснити призначення та виплату пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону № 1058-IV з 23.03.2022 (тобто, з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, згідно із пунктом 1 частини першої статті 45 Закону №1058-IV), зарахувавши до його страхового стажу періоди роботи з 14.02.1983 по 31.12.1997, з 01.07.2000 по 30.11.2000.

Стосовно клопотання позивача про звернення до негайного виконання рішення суду у межах суми стягнення за один місяць суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які виконуються негайно, визначений нормами статті 371 КАС України. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 371 КАС України суд, який ухвалив рішення, за заявою учасників справи або з власної ініціативи може ухвалою в порядку письмового провадження або зазначаючи про це в рішенні звернути до негайного виконання рішення у разі стягнення всієї суми боргу при присудженні платежів, визначених пунктами 1 і 2 частини першої цієї статті.

Отже, суд допускає негайне виконання рішення суду лише в разі вирішення спору про стягнення відповідних сум пенсій чи інших періодичних платежів.

Разом з тим даним рішенням суду зобов`язано відповідача-1 здійснити призначення та виплату позивачу пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону № 1058-IV з 23.03.2022. Тобто, рішення суду носить зобов`язальний характер по відношенню до відповідача. При цьому у вказаному рішенні суд не присуджує конкретних сум пенсії до виплати, відтак підстави допустити негайне виконання рішення у суду відсутні.

Згідно із частинами першою, третьою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Звертаючись до суду, позивач сплатив судовий збір у сумі 992,40 грн, що підтверджуються квитанцією 29.04.2022 №9866-2524-4978-9002, випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету.

Доказів про понесення позивачем інших судових витрат матеріали справи не містять.

З огляду на часткове задоволення позовних вимог на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у сумі 496,20 грн. за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Житомирській області, рішення якого у зв`язку із необґрунтованими висновками про відмову позивачу у зарахуванні до страхового стажу спірного періоду суд скасовує.

Керуючись статтями 243-246, 255, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 07 квітня 2022 року №86 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області здійснити призначення та виплату ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 23 березня 2022 року, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи з 14 лютого 1983 року по 31 грудня 1997 року та з 01 липня 2000 року по 30 листопада 2000 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (10003, Житомирська область, місто Житомир, вулиця Ольжича, будинок 7, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 496,20 грн. (чотириста дев`яносто шість грн. 20 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя О. О. Андрусенко