Справа № 160/3337/22
Суддя: Ніколайчук Світлана Василівна
Дата ухвалення: 2022-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 червня 2022 року Справа № 160/3337/22
14 лютого 2022 року з товариство з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВА КОМПАНІЯ ТРЕЙД ПЛЮС» звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Київської митниці Державної Митної служби України, в якому просить суд:
- визнати протиправними та скасувати рішення Київської митниці про коригування митної вартості товарів:
- №UA100330/2022/000010/2 від 10.01.2022 з карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA100330/2022/000017;
- №UA100330/2022/000012/2 від 11.01.2022 з карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA100330/2022/000020;
- №UA100330/2022/000013/2 від 11.01.2022 з карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA100330/2022/000021;
- №UA100330/2022/000014/2 від 11.01.2022 з карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA100330/2022/000022;
- №UA100330/2022/000015/2 від 12.01.2022 з карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA100330/2022/000023.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 05.07.2021 року ТОВ «ТОРГОВА КОМПАНІЯ ТРЕЙД ПЛЮС» було укладено з іноземною компанією VEGA TRADE COMPANY LIMITED, LTD (Китай) зовнішньоекономічний контракт №0507/21. За умовами даного контракту сторонами була передбачена можливість визначення умов поставки за згодою сторін в рахунках-фактурах (інвойсах) на кожну партію товару (умови поставки CPT-Одеса). Під час декларування товару, керуючись ст.ст. 57, 58 Митного кодексу України, відповідно до електронних митних декларацій загальна вартість товару була визначена позивачем за основним методом за ціною, що передбачена у контракті (договорі). На підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення, позивачем разом з кожною митною декларацією були надані всі наявні документи, передбачені ст. 53 Митного кодексу України, що містять достовірні відомості про визначення митної вартості. Позивач вважає безпідставними дії відповідача та висновок про те, що документи, які подані декларантом для підтвердження митної вартості містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Оскільки на вимогу відповідача товариством було повідомлено, що всі наявні документи, що передбачені ст. 53 Митного кодексу України вже надано до митного органу, інші запитувані документи у позивача відсутні, оскільки не передбачені законодавством та зовнішньоекономічним контрактом. Окремо позивач вказав на те, що ненадання рахунку-проформи до митного органу не є достатньою підставою для відмови в оформленні товару, оскільки такий документ, а по контракту №0507/21 позивачем було надано належний розрахунковий документ інвойс. Так само щодо посилання відповідача на ідентичність змісту комерційної пропозиції та інвойсу, позивач вказав, що такий документ є допоміжним, а остаточна ціна (та інші умови поставки) визначаються також в інвойсі. Стосовно неврахування митним органом висновків Дніпропетровської ТПП на підтвердження митної вартості товару, позивач зазначив, що такі висновки проігноровані Київською митницею всупереч положенням ст. 11 Закону України «Про торгово-промислові палати України», за змістом якої такі висновки є обов`язковими до застосування на всій території України. Стосовно використання Київською митницею Державної Митної служби України при прийнятті оскаржуваних рішень інформації з внутрішньої бази митного органу, позивач звернув увагу на практику Верховного суду та наголосив, що рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися виключно на інформації ЄАІС ДФС України, тому просить суд скасувати рішення про коригування митної вартості товарів з підстав, наведених у позові.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2022 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання, за наявними у справі матеріалами.
Згідно з ч.ч. 3, 4 ст.262 КАС України підготовче засідання при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження не проводиться.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2022 року відповідачу також було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
18.04.2022 року відповідачем надано відзив на позов, в якому зазначено, що викладені у позові аргументи є необґрунтованими, посилаючись на вимоги ст.ст. 52, 53, 54, 58 Митного кодексу України. Щодо обставин та підстав прийняття оскаржуваних рішень митним органом було наведено аргументацію: рішення про коригування митної вартості товарів №UA100330/2022/000010/2 від 10.01.2022, №UA100330/2022/000012/2 від 11.01.2022, №UA100330/2022/000013/2 від 11.01.2022, №UA100330/2022/000014/2 від 11.01.2022, №UA100330/2022/000015/2 від 12.01.2022 прийняті у зв`язку з ненаданням декларантом (позивачем) до кожної митної декларації рахунків-проформ, неточністю відомостей щодо продавця у всіх товаросупровідних документах, надано комерційні пропозиції, що не відображають дійсну вартість товарів та на думку відповідача не підтверджують дійсність цін та достовірність митної вартості, декларантом не було деталізовано щодо включення у вартість товару витрат на транспортування товарів у країні покупця, які повинні були бути вказані згідно з умовами поставки СРТ, декларантом не було надано додаткові документи на запити митного органу по кожній митній декларації, що на думку відповідача підтвердили б заявлену митну вартість. Оскаржувані рішення містять необхідну інформацію, передбачену ч. 2 ст. 55 Митного кодексу України, та згідно з ч. 4 ст. 64 Митного кодексу України деталізована інформація надається на вимогу декларанта, однак така вимога до митного органу не надходила. Відповідач вважає прийняті митницею рішення правомірними та такими, що не суперечать законодавству, просить відмовити у задоволенні позовних вимог.
Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, встановив наступне.
Між товариством з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВА КОМПАНІЯ ТРЕЙД ПЛЮС» (надалі - позивач, покупець) та іноземною компанією VEGA TRADE COMPANY LIMITED, LTD, (Чжэцзян, Китай) (надалі - продавець) укладено зовнішньоекономічний контракт №0507/21 від 05 липня 2021 року.
Відповідно до умов даного контракту:
-п. 1 - продавець зобов`язується передати у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар, на умовах та у строки, визначені контрактом. Найменування (асортимент), кількість і ціна товару визначається у рахунках фактурах (інвойсах) на кожну окрему партію товару, який є невід`ємною частиною даного контакту;
-п. 2 - ціна контракту встановлюються в доларах США. Покупець купує товар у кількості та за ціною, вказаною в рахунку-фактурі (інвойсі). Ціна контракту визначається загальною вартістю товару відповідно до рахунків-фактур (інвойсів), що є невід`ємною частиною цього контракту. Валютою платежу за цим контрактом є долар США. Сторони домовились, що страхування вантажу за цим контрактом не здійснюється.
-п. 3 якщо інше окремо не погоджено сторонами, поставка товару здійснюється партіями, які узгоджуються з покупцем у рахунку-проформі та/або у рахунку-фактурі (інвойсі) на кожну окрему партію товару. Умовами поставки є: СРТ-Одеса (Інкотермс 2010). Умови поставки можуть бути змінені, та вказані в рахунку-проформі та/або у рахунку-фактурі (інвойсі). Датою відвантаження товару вважається дата транспортного документа (CMR, TIR та інші). Датою поставки товару вважається дата оформлення митної декларації. Продавець має право поставляти товар особисто або доручати відвантаження третім особам. Покупець зобов`язаний прийняти поставку від будь-якого з вантажовідправників, запропонованих Продавцем. Товар супроводжується наступними документами: пакувальним листом, рахунком-проформою, рахунком-фактурою (інвойсом), коносаментом, або автотранспортною накладною (залізничною накладною) та іншими документами, відповідно до специфікації товару.
-п. 4 - оплата повинна здійснюватися безготівковим розрахунком на валютний рахунок продавця, шляхом оплати з розрахункового рахунку покупця з відстрочкою платежу 90 днів з дати поставки. Умови оплати товару можуть бути змінені за згодою сторін та вказуються у рахунку-проформі та/або у рахунку-фактурі (інвойсі) на кожну окрему партію товару відповідно.
Також, позивачем було надано декларацію митної вартості №4850 від 10.01.2022 року, про що зазначено у графі № 7 митної декларації від 10.01.2022 року № UA100330/2022/430269. Митна вартість товарів позивачем була визначена виходячи з ціни контракту відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 57 Митного кодексу України за основним методом, зазначеним у ст. 58 Митного України на підставі наданих документів.
Розглянувши подані позивачем документи для підтвердження заявленої у декларації від 10.01.2022 року № UA100330/2022/430269 митної вартості, митний орган 10.01.2022 року направив електронне повідомлення, в якому, посилаючись на положення ст.ст. 53, 54 Митного кодексу України запросив додаткові документи (за наявності) для підтвердження митної вартості імпортованих товарів, а саме: 1) договір (угоду, контракт) з третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається, 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом), 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту), 4) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару, 5) копію митної декларації країни відправлення з перекладом, 6) якщо здійснено страхування - страхові документи, 7) якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, 8) транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, 9) виписку з бухгалтерської документації, 10) за наявності інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного повару, 11) за власним бажанням надати інші документи.
Позивач у своєму листі на адресу відповідача від 10.01.2022 року зазначив, що не має можливості надати додаткові документи.
Не погодившись із заявленою декларантом митною вартістю товару, відповідачем було відмовлено у митному оформленні товарів та винесене рішення про коригування заявленої митної вартості товарів від 10.01.2022 року №UA100330/2022/000010/2. Різниця платежів між (ПДВ) від митної вартості, визначеної підприємством та скоригованої відповідачем зазначеної у рішенні від 10.01.2022 року №UA100330/2022/000010/2 склала 192 628,65 грн.
Відповідно до положень ч.ч. 4, 7 ст.55 Митного кодексу України у випадку незгоди з рішенням про коригування митної вартості товарів, декларант має право на випуск товару у вільний обіг під гарантійні зобов`язання шляхом надання гарантій, крім випадків, передбачених ч.6 ст.307 цього Кодексу.
Позивач скористався своїм правом і товар був випущений у вільний обіг за № UA 100330/2022/430326 від 10.01.2022 року під гарантійні зобов`язання.
Також, позивачем було надано декларацію митної вартості №4856 від 10.01.2022 року, про що зазначено у графі № 7 митної декларації від 10.01.2022 року № UA100330/2022/430298. Митна вартість товарів позивачем була визначена виходячи з ціни контракту відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 57 Митного кодексу України за основним методом, зазначеним у ст. 58 Митного України на підставі наданих документів.
Розглянувши подані позивачем документи для підтвердження заявленої у декларації від 10.01.2022 року № UA100330/2022/430298 митної вартості, митний орган 10.01.2022 року направив електронне повідомлення, в якому, посилаючись на положення ст.ст. 53, 54 Митного кодексу України запросив додаткові документи (за наявності) для підтвердження митної вартості імпортованих товарів, а саме: 1) якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, 2) за наявності інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару, 3) транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, 4) якщо здійснено страхування - страхові документи, 5) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту), 6) виписку з бухгалтерської документації, 7) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару, 8) копію митної декларації країни відправлення з перекладом, 9) за власним бажанням надати інші документи.
Позивач у своєму листі на адресу відповідача від 10.01.2022 року зазначив, що не має можливості надати додаткові документи.
Не погодившись із заявленою декларантом митною вартістю товару, відповідачем було відмовлено у митному оформленні товарів та винесене рішення про коригування заявленої митної вартості товарів від 11.01.2022 року №UA100330/2022/000012/2. Різниця платежів між (ПДВ) від митної вартості, визначеної підприємством та скоригованої відповідачем зазначеної у рішенні від 11.01.2022 року №UA100330/2022/000012/2 склала 114 435,00 грн.
Відповідно до положень ч.ч. 4, 7 ст.55 Митного кодексу України у випадку незгоди з рішенням про коригування митної вартості товарів, декларант має право на випуск товару у вільний обіг під гарантійні зобов`язання шляхом надання гарантій, крім випадків, передбачених ч.6 ст.307 цього Кодексу.
Позивач скористався своїм правом і товар був випущений у вільний обіг за № UA 100330/2022/430414 від 11.01.2022 року під гарантійні зобов`язання.
Також, позивачем було надано декларацію митної вартості №4867 від 11.01.2022 року, про що зазначено у графі № 7 митної декларації від 11.01.2022 року № UA100330/2022/430396. Митна вартість товарів позивачем була визначена виходячи з ціни контракту відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 57 Митного кодексу України за основним методом, зазначеним у ст. 58 Митного України на підставі наданих документів.
Розглянувши подані позивачем документи для підтвердження заявленої у декларації від 11.01.2022 року № UA100330/2022/430396 митної вартості, митний орган 11.01.2022 року направив електронне повідомлення, в якому, посилаючись на положення ст.ст. 53, 54 Митного кодексу України запросив додаткові документи (за наявності) для підтвердження митної вартості імпортованих товарів, а саме: 1) якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, 2) за наявності інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару, 3) транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, 4) якщо здійснено страхування - страхові документи, 5) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту), 6) виписку з бухгалтерської документації, 7) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару, 8) копію митної декларації країни відправлення з перекладом, 9) за власним бажанням надати інші документи.
Позивач у своєму листі на адресу відповідача від 11.01.2022 року зазначив, що не має можливості надати додаткові документи.
Не погодившись із заявленою декларантом митною вартістю товару, відповідачем було відмовлено у митному оформленні товарів та винесене рішення про коригування заявленої митної вартості товарів від 11.01.2022 року №UA100330/2022/000013/2. Різниця платежів між (ПДВ) від митної вартості, визначеної підприємством та скоригованої відповідачем зазначеної у рішенні від 11.01.2022 року №UA100330/2022/000013/2 склала 193 970,38 грн.
Відповідно до положень ч.ч. 4, 7 ст.55 Митного кодексу України у випадку незгоди з рішенням про коригування митної вартості товарів, декларант має право на випуск товару у вільний обіг під гарантійні зобов`язання шляхом надання гарантій, крім випадків, передбачених ч.6 ст.307 цього Кодексу.
Позивач скористався своїм правом і товар був випущений у вільний обіг за № UA 100330/2022/430415 від 11.01.2022 року під гарантійні зобов`язання.
Також, позивачем було надано декларацію митної вартості №4869 від 11.01.2022 року, про що зазначено у графі № 7 митної декларації від 11.01.2022 року № UA100330/2022/430404. Митна вартість товарів позивачем була визначена виходячи з ціни контракту відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 57 Митного кодексу України за основним методом, зазначеним у ст. 58 Митного України на підставі наданих документів.
Розглянувши подані позивачем документи для підтвердження заявленої у декларації від 11.01.2022 року № UA100330/2022/430404 митної вартості, митний орган 11.01.2022 року направив електронне повідомлення, в якому, посилаючись на положення ст.ст. 53, 54 Митного кодексу України запросив додаткові документи (за наявності) для підтвердження митної вартості імпортованих товарів, а саме: 1) договір (угоду, контракт) з третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається, 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом), 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту), 4) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару, 5) копію митної декларації країни відправлення з перекладом, 6) якщо здійснено страхування - страхові документи, 7) якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, 8) транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, 9) виписку з бухгалтерської документації, 10) за наявності інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного повару, 11) за власним бажанням надати інші документи.
Позивач у своєму листі на адресу відповідача від 11.01.2022 року зазначив, що не має можливості надати додаткові документи.
Не погодившись із заявленою декларантом митною вартістю товару, відповідачем було відмовлено у митному оформленні товарів та винесене рішення про коригування заявленої митної вартості товарів від 11.01.2022 року №UA100330/2022/000014/2. Різниця платежів між (ПДВ) від митної вартості, визначеної підприємством та скоригованої відповідачем зазначеної у рішенні від 11.01.2022 року №UA100330/2022/000014/2 склала 268 646,50 грн.
Відповідно до положень ч.ч. 4, 7 ст.55 Митного кодексу України у випадку незгоди з рішенням про коригування митної вартості товарів, декларант має право на випуск товару у вільний обіг під гарантійні зобов`язання шляхом надання гарантій, крім випадків, передбачених ч.6 ст.307 цього Кодексу.
Позивач скористався своїм правом і товар був випущений у вільний обіг за № UA 100330/2022/430423 від 11.01.2022 року під гарантійні зобов`язання.
Також, позивачем було надано декларацію митної вартості №4877 від 12.01.2022 року, про що зазначено у графі № 7 митної декларації від 12.01.2022 року № UA100330/2022/430441. Митна вартість товарів позивачем була визначена виходячи з ціни контракту відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 57 Митного кодексу України за основним методом, зазначеним у ст. 58 Митного України на підставі наданих документів.
Розглянувши подані позивачем документи для підтвердження заявленої у декларації від 12.01.2022 року № UA100330/2022/430441 митної вартості, митний орган 12.01.2022 року направив електронне повідомлення, в якому, посилаючись на положення ст.ст. 53, 54 Митного кодексу України запросив додаткові документи (за наявності) для підтвердження митної вартості імпортованих товарів, а саме: 1) договір (угоду, контракт) з третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається, 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом), 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту), 4) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару, 5) копію митної декларації країни відправлення з перекладом, 6) якщо здійснено страхування - страхові документи, 7) якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, 8) транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, 9) виписку з бухгалтерської документації, 10) за наявності інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного повару, 11) за власним бажанням надати інші документи.
Позивач у своєму листі на адресу відповідача від 12.01.2022 року зазначив, що не має можливості надати додаткові документи.
Не погодившись із заявленою декларантом митною вартістю товару, відповідачем було відмовлено у митному оформленні товарів та винесене рішення про коригування заявленої митної вартості товарів від 12.01.2022 року №UA100330/2022/000015/2. Різниця платежів між (ПДВ) від митної вартості, визначеної підприємством та скоригованої відповідачем зазначеної у рішенні від 12.01.2022 року №UA100330/2022/000015/2 склала 296 671,85 грн.
Відповідно до положень ч.ч. 4, 7 ст.55 Митного кодексу України у випадку незгоди з рішенням про коригування митної вартості товарів, декларант має право на випуск товару у вільний обіг під гарантійні зобов`язання шляхом надання гарантій, крім випадків, передбачених ч.6 ст.307 цього Кодексу.
Позивач скористався своїм правом і товар був випущений у вільний обіг за № UA 100330/2022/430490 від 12.01.2022 року під гарантійні зобов`язання.
Як встановлено судом, за результатами опрацювання всіх поданих декларантом митних декларацій та документів до них, Київською митницею Державної Митної служби України були прийняті рішення про коригування митної вартості товарів:
№UA100330/2022/000010/2 від 10.01.2022 з карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA100330/2022/000017;
№UA100330/2022/000012/2 від 11.01.2022 з карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA100330/2022/000020;
№UA100330/2022/000013/2 від 11.01.2022 з карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA100330/2022/000021;
№UA100330/2022/000014/2 від 11.01.2022 з карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA100330/2022/000022;
№UA100330/2022/000015/2 від 12.01.2022 з карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA100330/2022/000023.
З оскаржуваних рішень про коригування митної вартості, вбачається, що підставою для їх винесення стало те, що документи, які подані декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товару, містили розбіжності та не містили всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, та відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті товари, а саме:
1) декларантом не надано специфікацій товарів, рахуноків-проформ, відповідно до переліку документів, визначених у п. 3 контракту від 05.07.2021 року №0507/21;
2) надані декларантом комерційні пропозиції являють собою копії інвойсів не містять інформації щодо пропозиції для продажу оцінюваних товарів незалежним покупцям;
3) висновки Дніпропетровської ТПП не можуть бути підставою для підтвердження митної вартості;
4) декларантом не надано всіх необхідних документів, які підтверджують заявлену митну вартість товарів та документи не містять достовірних та об`єктивних відомостей, які б підтверджували числові значення складових митної вартості на умовах поставки СРТ-Одеса.
Не погоджуючись з такими доводами відповідача, позивач звернувся з позовом про скасування спірних рішень до суду, що і стало предметом розгляду по суті.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, доводам позивача, викладеним в позовній заяві, та доводам відповідача, викладеним у відзиві на позов, суд врахував такі норми чинного законодавства, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин, та релевантні їм джерела права.
Частиною 1 статті 7 Митного кодексу України встановлені порядок і умови переміщення товарів через митний кордон України, їх митний контроль та митне оформлення, застосування механізмів тарифного і нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, справляння митних платежів, ведення митної статистики, обмін митною інформацією, ведення Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності, здійснення відповідно до закону державного контролю нехарчової продукції при її ввезенні на митну територію України, запобігання та протидія контрабанді, боротьба з порушеннями митних правил, організація і забезпечення діяльності митних органів та інші заходи, спрямовані на реалізацію державної політики у сфері державної митної справи, становлять державну митну справу.
Митний контроль - це сукупність заходів, що здійснюються митними органами в межах своїх повноважень з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку (п. 24 ч. 1 ст. 4 Митного кодексу України).
Відповідно до ч.2 ст.53 Митногокодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості; підставі яких проводиться розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт); рахунок-фактура (інвойс) або рахунок - проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Частиною 3 вказаної вище статті також передбачено, що у разі якщо документи, зазначені у ч.2 цієї статті, містять розбіжності, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою , контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний та авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 54 Митного кодексу України передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 Митного кодексу України.
Приписами ст. 337 Митного кодексу України передбачено, що перевірка документів та відомостей, які подаються органам доходів і зборів під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, здійснюється візуально, із застосуванням інформаційних технологій шляхом проведення: формато-логічного контролю; контролю співставлення; контролю із застосуванням системи управління ризиками та в інші способи, передбачені цим Кодексом.
При здійсненні контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган повинен впевнитися, що заявлена декларантом митна вартість товару ґрунтується на дійсній вартості, під якою відповідно до статті VІІ ГАТТ 1994 року, згода на обов`язковість якої надана Верховною Радою України, розуміється ціна, за якою такий або аналогічний товар продається або пропонується для продажу при нормальній ході торгівлі в умовах повної конкуренції.
Згідно із п. 1 ч. 4 ст. 54 Митного кодексу України контроль заявленої декларантом митної вартості товарів здійснюється шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відповідно до частини 6 статті 54 Митного кодексу України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:
1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;
2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;
3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;
4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Згідно з частиною 1 статті 55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Частиною 2 статті 55 Митного кодексу України визначено, що прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити:
1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;
2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом;
3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів;
4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.
Відповідно до частини 1 статті 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції) (частина 2 статті 57 Митного кодексу України).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу (частина 3 статті 57 Митного кодексу України).
При цьому, кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу (частина 6 статті 57 Митного кодексу України).
Відповідно до п. 4 ст. 57 Митного кодексу України у разі, якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у п. 2 ч. 1 ст. 57 Митного кодексу України.
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 та 60 цього Кодексу. Під час консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
Відповідно до частини 2 статті 58 Митного кодексу України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
Аналіз положень частини третьої статті 53, частин першої, другої та п`ятої статті 54, статті 58 Митного кодексу України дає підстави для висновку про те, що митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 Митного кодексу України.
Митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, що пов`язують з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість, та витребувати від декларанта додаткові документи лише якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, адже такі вади не дозволяють митному органу законно здійснити визначений законом мінімум митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи для розмитнення задекларованого товару.
З огляду на законодавчо встановлену компетенцію митниці при перевірці митної вартості імпортованих товарів, зазначені розбіжності повинні бути не будь-якими, а лише тими, що стосуються числового значення заявленої митної вартості чи розрахунку митної вартості здійсненої декларантом.
Однією з підстав для прийняття оскаржуваних рішень митним органом зазначено ненадання декларантом (позивачем) специфікацій товарів, рахунків-проформ, що містяться в переліку документів у п. 3 контракту від 05.07.2021 року №0507/21. По даному аргументу суд зазначає наступне.
У п. 2 контракту чітко визначено: «покупець купує товар у кількості та за ціною, вказаною в рахунку-фактурі (інвойсі); ціна контракту визначається загальною вартістю товару відповідно до рахунків-фактур (інвойсів), що є невід`ємною частиною цього контракту».
З матеріалів справи вбачається, що за умовами п. 3 контракту передбачено «..поставка товару здійснюється партіями, які узгоджуються з покупцем у рахунку-проформі та/або у рахунку-фактурі (інвойсі) на кожну окрему партію товару. Умовами поставки є: СРТ-Одеса (Інкотермс 2010). Умови поставки можуть бути змінені, та вказані в рахунку-проформі та/або у рахунку-фактурі (інвойсі).»
Таким чином, згідно з умовами контракту від 05.07.2021 року №0507/21 основним документом, що визначає кількість та ціну кожної партії товару є рахунок-фактура (інвойс), що є частиною контракту. Водночас умовами контракту передбачено можливість оформлення рахунку-проформи замість або разом з рахунком-фактурою, тобто рахунок-проформа не є обов`язковим до складення сторонами документом. Так само специфікацію не включено до обов`язкових складових контракту, оскільки всю номенклатуру товару та його вартість відображено у рахунках-фактурах (інвойсах).
Як встановлено судом, у відповідності до ч.2 ст.53 Митногокодексу України, позивачем до кожної митної декларації було долучено весь необхідний перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів, у яких відсутні розбіжності, не має ознак підробки, містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, та відомості щодо ціни, а тому доводи відповідача суд вважає необґрунтованими.
Стосовно доводів відповідача, що комерційна пропозиція являє собою копію інвойсу та не містить інформації щодо пропозиції для продажу оцінюваних товарів незалежним покупцям, а тому не відображає дійсну вартість товару, суд зазначає наступне.
З огляду на засаду свободи підприємницької діяльності органам доходів і зборів заборонено втручатися у підприємницьку діяльність декларантів шляхом відмови взяти до уваги прайс-лист з мотивів його недопустимості у зв`язку з наявністю чи відсутністю у ньому певних відомостей (реквізитів).
За вказаних обставин судом відхиляться даний довод відповідача.
Стосовно доводів відповідача про те, що висновки Дніпропетровської ТПП: від 10.01.2022 №ГО-22, від 10.01.2022 №ГО-29, від 10.01.2022 №ГО-24, від 10.01.2022 №ГО-28, від 10.01.2022 №ГО-27 містять джерела з мережі Інтернет без врахування технічних характеристик товару; в окремих джерелах вартість продукції вища ніж вартість оцінюваного товару, то суд такі відхиляє, оскільки зазначені висновки підтверджують інформацію про вартість товарів, які ввіз позивач на територію України; до того ж висновок ТПП не входить до обов`язкових документів, які підтверджують митну вартість товару.
Одночасно суд зазначає, що наявність у базі даних митного органу інформації про більшу вартість ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, не є підставою для не застосування основного методу для визначення митної вартості товарів, оскільки вказана обставина не перерахована у статті 58 Митного кодексу України в якості підстави, що виключає застосування основного методу визначення митної вартості товарів.
Оцінюючи посилання митного органу при прийнятті оскаржуваних рішень, що декларантом не надано всіх необхідних документів, які підтверджують заявлену митну вартість товарів та документи не містять достовірних та об`єктивних відомостей, які б підтверджували числові значення складових митної вартості на умовах поставки СРТ-Одеса, суд зазначає таке.
Сторони в інвойсах, належним чином засвідчені копії яких містяться в матеріалах справи та надавались відповідачу разом з деклараціями митної вартості, визначили умови поставки товару - CPT Одеса.
Згідно з умовами Інкотермс 2010, умови поставки CPT означають, що продавець передає товар перевізнику або іншій особі, номінованому продавцем, в узгодженому місці і продавець зобов`язаний укласти договір перевезення і нести витрати з перевезення, необхідні для доставки товару в узгоджене місце. Таким чином, митна вартість товару вже включає у себе вартість транспортування товару. Крім того, позивач у декларації митної вартості не визначив окремо витрати на транспортування товару до місця доставки.
Відповідно до норм Митного кодексу України, до митної вартості товарів включаються витрати на транспортування товару лише у випадку, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару.
За вказаних обставин даний довод відповідача не є обґрунтованим, а тому відхиляється судом.
Суд зазначає, що тягар доведення неправильності заявленої митної вартості лежить на органі доходів і зборів.
Відповідачем під час розгляду справи не доведено належними та допустимими засобами доказування неправильності заявленої митної вартості товару. Доводи відповідача ґрунтуються лише на припущенням, які не підтвердженні жодними доказами.
У зв`язку з чим судом встановлено, що відомості надані позивачем стосовно митної вартості товарів є об`єктивними, піддаються обчисленню та підтверджуються документально.
Також, судом встановлено, що висновки Дніпропетровської торгово-промислової палати, які містяться у матеріалах справи, додатково підтверджують інформацію про якісні та вартісні характеристики товарів, які ввезено позивачем.
У зв`язку з наведеним суд вважає, що доводи, зазначені відповідачем у оскаржуваних рішеннях про коригування митної вартості, не є підставою для коригування митної вартості товару, оскільки в документах відсутні розбіжності або явні ознаки підробки.
Відповідач не надав суду доказів того, що документи, які подані позивачем для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації. А надані позивачем до митного оформлення документи містять всі необхідні реквізити та відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, відомостей щодо ціни, що була сплачена за ці товари.
Таким чином, суд зробив висновок, що у відповідача були в наявності всі документи, які давали можливість встановити дійсну митну вартість товару за ціною договору.
Суд звертає увагу, що факт неподання декларантом додаткових документів без належного обґрунтування відповідачем, що вони можуть усунути сумніви спірних відомостей, не можуть слугувати підставою для відмови в митному оформленні товару.
У постановах від 31.03.2015 року та 02.06.2015 року (справи №№ 21-127а15, 21-498а15 відповідно) Верховний Суд України висловлював позицію, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом. Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з цим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст. 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Відповідно до положень пункту третього частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Відповідно, рішення органу доходів і зборів не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.
Відповідно до ст. 64 Митного кодексу України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ).
Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.
Митна вартість імпортних товарів не визначається згідно із положеннями цієї статті на підставі: 1) ціни товарів українського походження на внутрішньому ринку України; 2) системи, яка передбачає прийняття для митних цілей вищої з двох альтернативних вартостей; 3) ціни товарів на внутрішньому ринку країни-експортера; 4) вартості виробництва, іншої, ніж обчислена вартість, визначена для ідентичних або подібних (аналогічних) товарів відповідно до положень статті 63 цього Кодексу; 5) ціни товарів, що поставляються з країни-експортера до третіх країн; 6) мінімальної митної вартості; 7) довільної чи фіктивної вартості.
У разі, якщо ця стаття застосовується органом доходів і зборів, він на вимогу декларанта або уповноваженої ним особи зобов`язаний письмово поінформувати їх про митну вартість, визначену відповідно до положень цієї статті, та про використаний при цьому метод.
Відповідно до частин 4,5 ст. 58 Митного кодексу України, митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.
Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Суд зазначає, що відмовляючи в митному оформленні товару за першим методом, митний орган послався на неподання позивачем усіх додатково витребуваних документів, що не відповідає обставинам справи, оскільки позивачем відповідно до вищенаведених приписів Митного кодексу України надавались відповідні документи, що підтверджують митну вартість заявленого до розмитнення товару.
Як видно з матеріалів справи, позивачем надано відповідачу для митного оформлення імпортованого товару документи, що передбачені ч.2 ст.53 Митного кодексу України. Подані документи містили достовірні числові дані, які підтверджували митну вартість товарів за ціною договору згідно з вимогами частин 4, 5 ст. 58 Митного кодексу України.
У свою чергу, відповідачем як суб`єктом владних повноважень не доведено суду, що надані позивачем документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягала сплаті за ці товари.
У контексті оцінки доводів сторін, суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
З урахуванням наведеного, суд зробив висновок про обґрунтованість заявлених позовних вимог про визнання протиправними та скасування рішень Київської митниці Державної Митної служби України №UA100330/2022/000010/2 від 10.01.2022 з карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA100330/2022/000017; №UA100330/2022/000012/2 від 11.01.2022 з карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA100330/2022/000020; №UA100330/2022/000013/2 від 11.01.2022 з карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA100330/2022/000021; №UA100330/2022/000014/2 від 11.01.2022 з карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA100330/2022/000022; №UA100330/2022/000015/2 від 12.01.2022 з карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA100330/2022/000023, і наявність підстав для їх задоволення в повному обсязі.
Згідно з ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду в розмірі 15 995,30 грн., що документально підтверджується платіжними дорученнями №296 від 08.02.2022 року.
Оскільки позовну заяву задоволено, сплачений судовий збір за подачу позову до суду в сумі 15 995,30 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці Державної Митної служби України.
Керуючись ст. ст. 9, 72-77, 242-246, 250, 255, 262, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправними та скасувати рішення Київської митниці про коригування митної вартості товарів:
- №UA100330/2022/000010/2 від 10.01.2022 з карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA100330/2022/000017;
- №UA100330/2022/000012/2 від 11.01.2022 з карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA100330/2022/000020;
- №UA100330/2022/000013/2 від 11.01.2022 з карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA100330/2022/000021;
- №UA100330/2022/000014/2 від 11.01.2022 з карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA100330/2022/000022;
№UA100330/2022/000015/2 від 12.01.2022 з карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA100330/2022/000023.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

У зв`язку з введенням воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» (зі змінами, внесеними Указами від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-IX, та від 18 квітня 2022 року № 259/2022, затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-IX), продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб, повний текст рішення суду складено 27.06.2022 року.

Суддя С.В. Ніколайчук