Справа № 340/2897/22
Суддя: Г.П. Казанчук
Дата ухвалення: 2022-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження щодо частини позовних вимог

27 червня 2022 року м. Кропивницький Справа № 340/2897/22

Суддя Кіровоградський окружний адміністративний суд Казанчук Г.П. розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (вул. Соборна, 7-а, м. Кропивницький, кіровоградська область, 25009; ) про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення пенсії, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Заболотнього Павла Леонідовича, звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить суд:

- визнати неправомірними дії відповідача Головного управління Пенсійного фонду України щодо не проведення перерахунку пенсії з врахуванням трудового стажу за період з 20.11.1980 року і до 01.09.2008 року;

- зобов`язати відповідача Головне управління Пенсійного фонду України провести перерахунок пенсії по втраті годувальника з врахуванням трудового стажу за період з 20.11.1980 року і до 01.09.1980 року;

- стягнути з відповідача Головного управління Пенсійного фонду України на користь Позивача ОСОБА_1 пенсію, яка знаходиться на рахунках Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області в розмірі 174579,03 грн. та отримана в якості спадщини після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 171 КАС України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Згідно частини 1 статті 18 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір. Публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до частини 1 статті 19, частини 1 статті 20 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Суд вказує, що до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Згідно статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У контексті тлумачення вищевказаної норми, Верховний Суд у постанові від 09.06.2021 року у справі № 359/3185/13-ц вказував, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Згідно частини 1 статті 19 Цивільно-процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суд зазначає, що судам у порядку цивільного процесу підвідомчі справи у спорах, що виникають із відносин спадкування у тому числі спори щодо складу спадщини.

Важливим аспектом є предмет спору. Спір у даній справі стосується дій пенсійного органу щодо включення або не включення до складу спадщини невиплаченої пенсії спадкодавця.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

У рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви № 29458/04 та № 29465/04, пункт 24) Європейський суд з прав людини закріпив поняття «суд, встановлений законом», яке стосується не лише правової основи існування суду, але й дотримання ним норм, які регулюють його діяльність. Фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Верховний Суд у рішенні від 02 березня 2020 року у справі №759/8866/18 вказував, що Цивільно-процесуальний кодекс України розмежовує поняття підсудності та юрисдикції. Так, цивільна юрисдикція або юрисдикція загальних судів визначає загальну компетенцію судів щодо розгляду цивільних справ та коло справ, які суди мають право розглядати і вирішувати в порядку цивільного судочинства (предметна та суб`єктна юрисдикція, визначена у параграфі 1 глави 2 Цивільно-процесуального кодексу України), тоді як правила підсудності розмежовують підсудність справ судам цивільної юрисдикції за територіальною ознакою. У цій постанові Верховний Суд прийшов до висновку, що справи щодо визначення частки у процесі спадкування вирішуються за правилами цивільної юрисдикції.

У постанові від 28 липня 2021 року у справі №335/5689/20 Верховний Суд вказував, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних особистих прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є зазвичай фізична особа (стаття 19 Цивільно-процесуального кодексу України). Натомість публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих правовідносин з їх специфічними суб`єктами та їх підпорядкованістю. Загальними критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути і пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Тобто, у разі коли розгляд спору передбачено за правилами цивільної юрисдикції, наявність стороною у спорі суб`єкта владних повноважень не вказує на можливість розгляду спору за правилами адміністративного судочинства.

Суд враховує судову практику викладену у постановах Верховного Суду від 16 грудня 2020 року справа № 428/12730/19, від 22 вересня 2021 року у справі № 754/1108/15-ц.

Наявність відповідачем у справі суб`єкта, що здійснює управлінську функцію у сфері нарахування пенсії, не робить позов адміністративним. Відповідно до частини 1 статті 15, пункту 10 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. До способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Таким чином, визнання незаконними дій суб`єкта владних повноважень може бути способом захисту цивільного права або інтересу.

У постанові від 27 листопада 2019 року у справі №2-а/1741/2009 Верховний Суд дійшов висновку, що захист прав спадкоємців на отримання не отримання спадкодавцем пенсії, повинен відбуватися шляхом звернення з позовом до органу Пенсійного фонду в порядку цивільного судочинства.

Важливо вказати, що у постанові від 15 березня 2021 року у справі №243/5743/19 Верховний Суд прийшов до висновку, що якщо спадкоємець вважає кошти нараховані але не отримані померлим пенсіонером частиною спадку та бажає їх успадкувати, має звертатись до суду з позовом до боржника у порядку цивільного судочинства шляхом пред`явлення позову про стягнення коштів.

Таким чином, заявлений позивачем позов в частині позовних вимог про стягнення з відповідача Головного управління Пенсійного фонду України на його користь пенсії, яка знаходиться на рахунках Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області в розмірі 174579,03 грн. та отримана в якості спадщини після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , не підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.

При цьому у частині 6 статті 21 КАС України вказано, що не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 170 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відтак, з урахуванням вищевикладеного, суддя дійшла висновку про наявність підстав для відмовити у відкритті провадження у справі в частині позовних вимог стосовно стягнення коштів пенсії, як частини спадку, які нараховані але не отримані померлим пенсіонером, відповідно до приписів пункту 1 частини 1 статті 170 КАС України.

Керуючись статтями 170, 248, 256, 287, 294, 295 КАС України, суддя, суддя, -

У Х В А Л И Л А:

Відмовити у відкритті провадження у адміністративній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області в частині позовних вимог про стягнення з відповідача Головного управління Пенсійного фонду України на його користь пенсії, яка знаходиться на рахунках Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області в розмірі 174579,03 грн. та отримана в якості спадщини після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Роз`яснити ОСОБА_1 , що вказаний позов підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Повторне звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Копію ухвали судді про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі надіслати особі, яка подала позовну заяву.

Ухвала судді набирає законної сили з моменту підписання її суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного у 15 - денний строк, передбачений статтею 295 КАС України.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Г.П. Казанчук