Справа № 320/3734/21
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2022-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2022 року № 320/3734/21

Суддя Київського окружного адміністративного суду Панченко Н.Д., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у м. Києві адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Ергопак» до Київської митниці Держмитслужби про визнання протиправною та скасування картки відмови та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Ергопак» (08150, Київська область, м. Боярка, вул. Соборності 36) з позовом до Київської митниці Держмитслужби (03124, м. Київ, бульвар Вацлава Гавела 8-а), в якому просить суд: визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA100300/2020/00246; зобов`язати відповідача підготувати висновок про повернення позивачу суми надмірно сплачених митних платежів (податок на додану вартість) у розмірі 261196,64 грн., за митною декларацією №UA100300/2020/420107 та подати його у встановленому порядку для виконання відповідному органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів для повернення на банківський рахунок позивача.

У якості підстави позову позивач зазначив, що відповідач безпідставно прийняв картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA100300/2020/00246. При митному оформленні товару за митною декларацією, який ввозився на митну територію України, позивачем було нараховано (визначено) митні платежі з урахуванням тимчасового звільнення від оподаткування податком на додану вартість операцій з ввезення на митну територію України товарів (у тому числі лікарських засобів, медичних виробів та/або медичного обладнання), необхідних для виконання заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій коронавірусної хвороби (COVID-19), перелік яких визначено Кабінетом Міністрів України, згідно з приписами пункту 71 підрозділу 2 розділу ХХ Податкового кодексу України. Позивач стверджує, що митний орган не врахував наданих позивачем документів, які підтверджують його право на тимчасове звільнення від оподаткування податком на додану вартість товару, що ввозився позивачем, та безпідставно відмовив йому в митному оформленні (випуску) товару за митною декларацією, шляхом прийняття картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення. Позивач також зазначив про існування правових підстав для зобов`язання відповідача в судовому порядку підготувати висновок про повернення позивачу суми надмірно сплачених митних платежів (податку на додану вартість) та подати його у встановленому порядку для виконання відповідному органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, для повернення на банківський рахунок позивача.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 05.04.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Зобов`язано відповідача подати до суду належним чином оформлені докази, що стали підставами для прийняття картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA100300/2020/00246, зокрема, але не обмежуючись цим, належним чином засвідчені копії у придатному для читання вигляді джерела інформації, яким користувався митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, на які йде посилання у спірному рішенні.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 14.05.2021 клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Ергопак» про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін залишено без задоволення.

07.05.2021 до суду від Київської митниці Держмитслужби надійшов відзив на позовну заяву, у якому, представник відповідача просить в задоволенні адміністративного позову відмовити, з урахуванням того, що ним під час здійснення контролю правильності нарахування (визначення) позивачем митних платежів за митною декларацією та за результатами митного огляду товару позивача було встановлено те, що позивач не підтвердив правомірність застосування преференції щодо задекларованого товару, що стало підставою для прийняття митним органом картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення. У зв`язку з цим, відповідач вважає, що спірне рішення прийняте митним органом з урахуванням вимог чинного законодавства України, в межах повноважень, наданих йому законами України та підзаконними нормативно-правовими актами.

14.05.2021 до суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Ергопак» надійшла відповідь на відзив відповідача, у якій наголошено на безпідставності та необґрунтованості доводів митного органу, покладених в основу прийняття оскаржуваного рішення. Також, стороною позивача додано до матеріалів справи докази (фіскальний чеки, фото товару, ввезеного за спірною митною декларацією), з яких вбачається оподаткування вказаного товару за 0% ставкою ПДВ.

Також, 28.05.2021 та 01.06.2021 до суду від сторони позивача надійшли додаткові пояснення та доповнення до письмових пояснень по справі, у яких викладено додаткові обґрунтування та доводи на підтвердження позиції позивача, викладеної в позовній заяві.

09.06.2021 до суду від відповідача надійшли заперечення, у яких зазначено про те, що в переліку постанови Кабінету Міністрів України від 20.03.2020 № 224 чітко зазначено «рукавички нітрилові», але позивач під час митного оформлення зазначив, що це «вироби господарські одноразові тонкі нітрилові рукавички», тож, вказано опис іншого товару.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до контракту купівлі-продажу № SM07/12 від 07 грудня 2017 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕРГОПАК» та Safemed Pro Ltd, Switzerland (виробник товару) було здійснено імпорт в Україну партії рукавичок нітрилових, код УКТЗЕД , згідно інвойсу № IV-2007030A від 25/07/2020 р., обсяг партії: 880000 штук. Вказана партія товару ввозилася для реалізації на території Україні з метою здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію і ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій коронавірусної хвороби (COVID-19).

01.10.2020 ТОВ «ЕРГОПАК» було подано до Відділу митного оформлення № 1 митного поста "Київ-південно-західний" Київської митниці Держмитслужби митну декларацію № UA100300/2020/420019. ТОВ «ЕРГОПАК» було визначено митну вартість товару із врахування легальної вартості товару за інвойсом у розмірі 42944,00 дол. США, та витрат на транспортування - 990 дол. США, що в перерахунку по курсу валют на дату подачі митної декларації (28,3105 грн. за дол.) в загальній сумі складало 1243793 грн. 51 коп. Від даної суми в митній декларації була розрахована сума ввізного мита (5%) - 62189,68 грн. На підставі змін, внесених пункту 71 підрозділу 2 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України, в митній декларації було зазначено про наявність у позивача преференцій у вигляді звільнення від сплати ПДВ.

Також, разом з митною декларацією митному органу було подано документи, які передбачені пунктом 3 статті 335 Митного кодексу України, а саме: пакувальний лист від 17.07.2020; рахунок-фактура (інвойс) № IV-2007030A від 25/07/2020; коносамент № PENODS008626 від 25.07.2020; автотранспортну накладну №378939 від 22.09.2020 року; сертифікат походження товару №MICCI/PG/20/3619 від 09.08.2020; транспортна довідка № 01/09 від 01.09.2020, що підтверджує вартість перевезення товару; контракт купівлі-продажу № SM07/12 від 07 грудня 2017 року; договір про надання послуг митного брокера № LPER 1 від 17.02.2020; Генеральний договір №1103-2019 на транспортно-експедиторське обслуговування пр. комбінованих перевезеннях експортно-імпортних і транзитних вантажів від 11.03.2019 року; інформаційний лист від імпортера № 277 від 24.09.2020 з повідомленням мети ввезення товару; повідомлення Держпраці про введення в обіг засобів індивідуального захисту №11/3/20/14953 від 30.09.2020 р.

Для підтвердження мети ввезення товариством митному органу було надано повідомлення Держпраці про введення в обіг засобів індивідуального захисту № 11/3/20/14953 від 30.09.2020 та інформаційний лист від TОB «Ергопак».

Посадовою особою Митного органу - головним державним інспектором Вересенком Андрієм Івановичем було складено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA100300/2020/00246, відповідно до якої у митному оформленні (випуску) товарів було відмовлено з таких причин: відповідно до пункту 11 статті 264, пункту 3 статті 335 Митного кодексу України, пункту 71 підрозділу 2 розділу XX «Перехідних положень» Податкового кодексу України - до митного оформлення не подано документи, що підтверджують ввезення медичних виробів та/або медичного обладнання, необхідних для здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню та поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій короновірусної хвороби (COVID-19) спричиненої коронавірусом SARS CoV-2 та які звільняються від оподаткування податком на додану вартість, а також документів, зазначених в графі 44 митної декларації.

Позивач же вважає, що вказане твердження митного органу не відповідає дійсності, оскільки митному органу, разом із всіма документами, які передбачені ст. 335 Митного кодексу України, на дану партію товару було також надано повідомлення Державної служби з питань праці про введення в обіг окремих засобів індивідуального захисту, а також інформаційний лист з поясненням мети ввезення товару, що підтверджується відмітками в митній декларації. Суд звертає увагу на те, що в постанові КМУ № 761 від 27 серпня 2008 р. із відповідними змінами, мова йде не лише про медичні вироби та/або медичне обладнання, як в картці відмови вказує митний орган, а й про засоби індивідуального захисту, які включені до переліку товарів, необхідних для виконання заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, які звільняються від сплати ввізного мита та операції з ввезення яких на митну територію України звільняються від оподаткування податком на додану вартість, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2020 р. № 224.

Так, у постанові Кабінету Міністрів України № 224, окрім іншого, визначені такі засоби індивідуального захисту, які звільняються від сплати ввізного мита та від оподаткування податком на додану вартість: 4015 Рукавички нітрилові; 4015 Рукавички латексні не опудрені.

Позивач вважає, що на момент митного оформлення товарів, позивач мав право на звільнення від оподаткування податком на додану вартість засобів індивідуального захисту. Тому до митного органу для митного оформлення імпорту товару, а саме рукавичок нітрилових, код УКТЗЕД , поставка яких здійснювалась згідно інвойсу № IV-2007030A від 25/07/2020 р., була подана митна декларація №UA 100300/2020/420019 із застосуванням преференцій у вигляді звільнення від сплати ПДВ.

Як вбачається із матеріалів справи, внаслідок прийняття митним органом картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA100300/2020/00246, TOB «Ергопак» був вимушений для випуску в обіг на території України товару, оформити нову митну декларацію№ UА 100300/2020/420107 без застосування преференцій, по якій сплатив митні платежі (а саме ПДВ) на загальну суму 261196 грн. 64 коп., що підтверджується відміткою в графі 47 митної декларації № UA100300/2020/420107, натомість, як вважає позивач, у відповідності до чинного законодавства України, мав би бути звільнений від сплати ПДВ.

Не погоджуючись з рішенням в картці відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA100300/2020/00246, TOB «Ергопак» 09.10.2020р. звернувся до Київської митниці Держмитслужби із скаргою вих. № 291 від 09.10.2020 р., в якій просив скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації № UA1003 00/2020/420019 та митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення UA100300/2020/00246 та повернути суму надмірно сплачених митних платежів (податку на додану вартість) у сумі 261 196 грн. 64 коп. по митній декларації №100300/2020/420107.

Однак, ТОВ «Ергопак» отримав відповідь № 7.8-3/28.7/11/20960, в якій в задоволенні вимог ТОВ «Ергопак» було відмовлено. Так, ТОВ «Ергопак» не погоджуючись з карткою відмови № UA100300/2020/00246 у митному оформленні (випуску) товарів та висновками у відповіді Київської митниці Держмитслужби № 7.8-3/28.7/11/20960 від 23.10.2020 року на скаргу № 291 від 09.10.2020 року, звернувся із скаргою вих. № 371 від 26.11.2020 року до митного органу вищого рівня - Державної митної служби України.

Листом від 14.01.2021 позивач отримав відповідь № 08-1/15-01/13/18143 Державної митної служби України про розгляд скарг, в якій в задоволенні вимог ТОВ «Ергопак» було також відмовлено та вказано, що відсутні правові підстави для скасування картки відмови, стосовно вимоги про повернення суми надмірно сплачених митних платежів, пояснень та аргументів взагалі не було надано. Так, у відповіді № 08-1/15-01/13/18143 від 31.12.2020, Державна митна служба України зазначає, що декларантом до митного оформлення подано лист Головного управління Держпраці у Київській області у якому не зазначена мета ввезення щодо задекларованих товарів, дані щодо призначення виробу та способу дії, які описано в листі на думку Державної митної служби України суперечать вимогам Переліку звільнення від оподаткування податком на додану вартість та не підтверджує основну підставу для звільнення від оподаткування, а саме відповідність таких товарів назві товару (медичного виробу, основного компонента).

Позивач вважає, що картка відмови та вищевказані рішення прийнято з порушенням законодавства, є протиправним та підлягають скасуванню, що і зумовило на звернення до суду з даним позовом.

При вирішенні спору, суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1 Закону України № 540-IX, внесено зміни до пункту 71 підрозділу 2 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2011 р., №№ 13-17, ст. 112): "71. Тимчасово, на період, що закінчується останнім календарним днем місяця, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), звільняються від оподаткування податком на додану вартість операції з ввезення на митну територію України та/або операції з постачання на митній території України товарів (у тому числі лікарських засобів, медичних виробів та/або медичного обладнання), необхідних для виконання заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій коронавірусної хвороби (COVID-19), перелік яких визначено Кабінетом Міністрів України.

У разі здійснення операцій, звільнених відповідно до цього пункту, положення пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу та положення статті 199 цього Кодексу не застосовуються щодо таких операцій.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2020 р. № 224 (надалі - Постанова КМУ № 224), в редакції, яка діяла на момент митного оформлення, затверджено перелік лікарських засобів, медичних виробів та/або медичного обладнання, необхідних для здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій коронавірусної хвороби (COVID-19), які звільняються від сплати ввізного мита та операції з ввезення яких на митну територію України звільняються від оподаткування податком на додану вартість, відповідно до якого, окрім іншого, визначені такі засоби індивідуального захисту, які звільняються від сплати ввізного мита та від оподаткування податком на додану вартість: 4015 Рукавички нітрилові; 4015 Рукавички латексні неопудрені.

Як слідує з матеріалів справи, до цього переліку товарів входять рукавички латексні неопудрені, код УКТЗЕД , стосовно яких позивачем подана до митного органу митна декларація із застосуванням пільг по звільненню від сплати ПДВ.

При цьому, постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2020 № 226 та постановою Кабінету Міністрів України від 08.04.2020 № 271, в редакціях, які діяли на момент митного оформлення, внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 27 серпня 2008 № 761 «Про затвердження Технічного регламенту засобів індивідуального захисту» такого змісту: 1-1. Установити, що на час дії пункту 71 підрозділу 2 розділу XX "Перехідні положення" податкового кодексу України та пункту 9-6 розділу XXI "Прикінцеві та перехідні положення" Митного кодексу України введення в обіг засобів індивідуального захисту, включених до переліку товарів (у тому числі лікарських засобів, медичних виробів та/або медичного обладнання), необхідних для виконання заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, які звільняються від сплати ввізного мита та операції з ввезення яких на митну територію України та/або операції з постачання яких на митній території України звільняються від оподаткування податком на додану вартість, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2020 р. № 224 (далі Перелік), дозволяється: якщо вони відповідають вимогам затвердженого цією постановою Технічного регламенту; або на підставі повідомлення Державної служби з питань праці про введення в обіг окремих засобів індивідуального захисту, стосовно яких не виконані вимоги технічних регламентів, але використання яких необхідне в інтересах охорони здоров`я.

При цьому дія затвердженого цією постановою Технічного регламенту не поширюється на засоби індивідуального захисту, на які видано таке повідомлення Державною службою з питань праці. Для введення в обіг на підставі повідомлення Державної служби з питань праці таких засобів індивідуального захисту заявник подає до зазначеного органу заяву із зазначенням мети введення в обіг, інформації щодо виробника, назви виробів, номера партії або серійного номера, обсягу партії, а також дані щодо призначення виробу та способу дії. За результатами опрацювання поданих документів Державна служба з питань праці видає заявнику відповідне повідомлення.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 264 МК України, митна декларація та інші документи подаються митному органу в електронному вигляді з дотриманням вимог цього Кодексу або на паперових носіях. Митна декларація на паперовому носії супроводжується її електронною копією. Разом з митною декларацією митному органу подаються рахунок або інший документ, що визначає вартість товару, та у випадках, встановлених цим Кодексом, декларація митної вартості. На вимогу митного органу декларант або уповноважена ним особа зобов`язані надати митному органу оригінали таких документів або засвідчені в установленому порядку їх копії, якщо законодавством не передбачено подання оригіналів.

Слід врахувати, що митним органам забороняється вимагати надання декларантом або уповноваженою ним особою документів та/або відомостей, якщо цим Кодексом та іншими законами України передбачено надання таких документів (відомостей) митним органам державними органами, установами та організаціями, уповноваженими на здійснення дозвільних або контрольних функцій щодо переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, через єдиний державний інформаційний веб-портал "Єдине вікно для міжнародної торгівлі", а також приймати і використовувати такі документи та/або відомості, надані декларантом або уповноваженою ним особою, для здійснення митних формальностей, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Відповідно до п. 9 ч. 3. ст. 335 МК України, разом з митною декларацією митному органу подаються рахунок або інший документ, який визначає вартість товару, та, у випадках, встановлених цим Кодексом, декларація митної вартості. У встановленому цим Кодексом порядку в митній декларації декларантом або уповноваженою ним особою у разі необхідності зазначаються відомості про документи, що підтверджують право на пільги із сплати митних платежів, на застосування повного чи часткового звільнення від сплати митних платежів відповідно до обраного митного режиму.

Суд зазначає, що позивачем на підтвердження права на звільнення від сплати ПДВ при митному оформленні було подано документи, що передбачені Митним кодексом України, в тому числі і документи, які підтверджують право на звільнення від сплати ПДВ, а саме повідомлення про введення в обіг засобів індивідуального захисту від Головного управління Держпраці у Київській області щодо даної партії рукавичок латексних не опудрених № 11/3/20/14953 від 30.09.2020 та інформаційний лист з повідомленням мети ввезення товару.

Водночас посилання на те, що в листі Головного управління Держпраці в Київській області не зазначена мета ввезення задекларованих товарів, не може братися судом до уваги, оскільки законодавством України не передбачені конкретні вимоги щодо переліку інформації, яка має зазначатися у повідомленні компетентного органу. Також, відповідач зазначає про те, що товар відповідно до наявного маркування не відповідає меті ввезення визначених Переліком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2020 № 224.

Суд звертає увагу, що законодавством України не встановлені вимоги щодо маркування товару, який ввозиться з метою здійснення заходів, спрямованих на запобігання, виникненню і поширенню, локалізацію і ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій коронавірусної хвороби (Covid-19). Окрім того, пільга з оподаткування повинна застосовуватися, незалежно від того, кому здійснюється постачання товарів, включених до Переліку № 224 закладам охорони здоров`я чи будь-яким іншим суб`єктам господарювання/кінцевим споживачам. Також, з аналізу положень Постанови КМУ № 224, неможливо зробити висновок, що звільнялись від оподаткування засоби індивідуального захисту виключно для закладів охорони здоров`я.

Відповідно до приписів ч. 4 ст. 3 МК України, у разі якщо норми законів України чи інших нормативно-правових актів з питань митної справи допускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків підприємств і громадян, які переміщують товари, транспортні засоби комерційного призначення через митний кордон України або здійснюють операції з товарами, що перебувають під митним контролем, чи прав та обов`язків посадових осіб митних органів, внаслідок чого є можливість прийняття рішення як на користь таких підприємств та громадян, так і на користь митного органу, рішення повинно прийматися на користь зазначених підприємств і громадян.

Таким чином, суд приходить до висновку, що партія товару, а саме вироби господарські: одноразові тонкі нітрилові рукавички, згідно митної декларації № UA100300/2020/420019, згідно якої складено оскаржувану картку відмови, входить до переліку товарів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2020 № 224, які звільняються від сплати ввізного мита та операції з ввезення яких на митну територію України та/або операції з постачання яких на митній території України звільняються від оподаткування податком на додану вартість.

Тож, на переконання суду, позивач правомірно застосував пільгу по звільненню зі сплати ПДВ при ввезенні товару на митну територію України та для підтвердження права на пільгу разом з митною декларацією подав до митного органу передбачені чинним законодавством України документи, на підтвердження права на пільгу.

Також, у відповіді на відзив від 14.05.2021, позивач надав суду підтвердження про реалізацію вказаного товару за 0% ставкою ПДВ (фіскальні чеки).

Відповідно до ч. 2 ст 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Згідно з положеннями статті 9 Конституції України та статті 17, частини 5 статті 19 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Одним із суттєвих елементів принципу верховенства права є принцип юридичної визначеності. Цей принцип має різні прояви. Зокрема, він є одним з визначальних принципів «доброго врядування» і «належної адміністрації» (встановлення процедури і її дотримання), частково співпадає з принципом законності (чіткість і передбачуваність закону, вимоги до «якості» закону).

Так, у пунктах 70-71 рішення по справі «Рисовський проти України» (29979/04) Європейський Суд з прав людини, аналізуючи відповідність мотивування Конвенції, підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування», зазначивши, що цей принцип передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), № 33202/96, пункт 120, «Онер`їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), № 48939/99, пункт 128, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), № 21151/04, пункту 72, «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), № 10373/05, пункту 51). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, пункт 74, від 20 травня 2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, пункт 37) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), пункт 128, та «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), пункт 119).

Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), № 10373/05, пункт 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (там само). З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), № 36548/97, пункт 58). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), пункту 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення у справах «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), пункту 58, «Ґаші проти Хорватії» (Gashi v. Croatia), № 32457/05, пункту 40, «Трґо проти Хорватії» (Trgo v. Croatia), № 35298/04, пункту 67). У контексті скасування помилково наданого права на майно принцип «належного урядування» може не лише покладати на державні органи обов`язок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку (наприклад, рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), пункту 69), а й потребувати виплати відповідної компенсації чи іншого виду належного відшкодування колишньому добросовісному власникові (зазначені вище рішення у справах «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), пункт 53 та «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), пункт 38).

Суд звертає увагу на те, що відповідно до примітки 3 Постанови № 224, саме Державній служби з питань праці надано повноваження вводити в обіг засоби індивідуального захисту, стосовно яких не виконані вимоги технічних регламентів, шляхом надання повідомлень, тобто відповідач, як митний орган, не наділений повноваженнями ставити під сумнів повідомлення Державної служби з питань праці про введення в обіг засобів індивідуального захисту, стосовно яких не виконані вимоги технічних регламентів.

Тому, суд не погоджується з висновком відповідача, наведеним в оскаржуваній картці відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення про те, що позивачем до митного оформлення не надано документи, що підтверджують ввезення медичних виробів та/або медичного обладнання, необхідних для здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню та поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій коронавірусної інфекції (COVID-19), спричиненої коронавірусом SARS CoV-2, та які звільняються від оподаткування податком на додану вартість відповідно до пункту 71 підрозділу 2 розділу ХХ ПК України.

У частині посилань відповідача у запереченнях на те, що в переліку постанови Кабінету Міністрів України від 20.03.2020 № 224 чітко зазначено «рукавички нітрилові», але позивач під час митного оформлення зазначив, що це «вироби господарські одноразові тонкі нітрилові рукавички», суд зазначає, що вказане жодним чином не впливає на наявність у позивача пільги (0% ПДВ), адже задекларованих товар за характеристикою підпадає під вказану пільгу.

Будь-яких переконливих аргументів та доказів, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного позивачем розрахунку митних платежів відповідачем не наведено та не надано, a інших обставин, які б впливали на їх розмір судом не встановлено.

Суд вважає, що відповідачем не було доведено правомірності відмови позивачу в прийнятті митної декларації та прийнятті картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення. Натомість, судом встановлено факт дотримання позивачем всіх вимог щодо митної декларації, встановлені Митним кодексом України, а саме митна декларація містить всі відомості і подана із документами, які передбачені ст. 335 Митного кодексу України.

Тож, позовні вимоги в цій частині знайшли своє підтвердження під час розгляду даного спору, є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а оскаржувана картка відмови скасуванню.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання відповідача підготувати висновок про повернення позивачу суми надмірно сплачених митних платежів (податку на додану вартість) за митною декларацією та подати його у встановленому порядку для виконання відповідному органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів для повернення на банківський рахунок позивача, суд зазначає наступне.

Перш за все, суд зазначає, що у випадку визнання протиправною та скасування в судовому порядку картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, додаткового визнання митної вартості, заявленої позивачем, та/або митних платежів, нарахованих (визначених) позивачем до сплати, не вимагається, адже оскаржувана картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення скасовується з набранням законної сили рішенням суду.

Відповідно до положень частин першої та третьої статті 301 МК України, повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів здійснюється відповідно до Бюджетного та Податкового кодексів України. Помилково та/або надміру зараховані до державного бюджету суми митних платежів повертаються з державного бюджету в порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

За змістом пункту 43.4 статті 43 Податкового кодексу України, платник податків подає заяву про повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені у довільній формі, в якій зазначає напрям перерахування коштів: на поточний рахунок платника податків в установі банку; на єдиний рахунок (у разі його використання); на погашення грошового зобов`язання та/або податкового боргу з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, незалежно від виду бюджету; повернення у готівковій формі коштів за чеком у разі відсутності у платника податків рахунка в банку.

Відтак, суд вважає передчасними позовні вимоги позивача про зобов`язання відповідача підготувати висновок про повернення ТОВ «Ергопак» суми надмірно сплачених митних платежів (податку на додану вартість) у розмірі за митною декларацією та подати його у встановленому порядку для виконання відповідному органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, для повернення на банківський рахунок ТОВ «Ергопак», адже станом на день звернення позивачем до суду з даним адміністративним позовом, позивач не звертався до відповідача з заявою про повернення надмірно сплачених ним митних платежів у зв`язку зі скасуванням оскаржуваної картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.

При цьому, суд не може втручатися в дискрецію органів виконавчої влади та зобов`язувати митний орган повернути позивачу переплачені ним митні платежі, так як митний орган може на підставі поданої позивачем заяви про повернення надмірно сплачених митних платежів підготувати висновок про повернення належних сум коштів з відповідного бюджету або з єдиного рахунку та подати його для виконання до органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, або відмовити в підготовці такого висновку. Виключно до компетенції органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, належить повернення надмірно сплачених митних платежів на підставі відповідних висновків митних органів.

Відтак, суд доходить висновку про передчасність заявленої позивачем вимоги до митного органу про зобов`язання підготувати висновок про повернення позивачу суми надмірно сплачених митних платежів (податок на додану вартість) у розмірі 261196,64 грн., за митною декларацією №UA100300/2020/420107 та подати його у встановленому порядку для виконання відповідному органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів для повернення на банківський рахунок позивача, оскільки вказана процедура пов`язується та реалізується на виконання рішення суду про скасування картки відмови. Тож, позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці ДФС на його користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000 (двадцять тисяч) грн., суд зазначає таке.

Статтею 132 КАС України, встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Понесені витрати на правничу допомогу позивача не підтверджуються (не надано суду). Доказів оплати заявлених до стягнення витрат суду не надано. Виходячи з наведеного, позивач не поніс витрат на професійну правничу допомогу. Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані зокрема, документи, що свідчать про оплату гонорару, пов`язаного із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16.

Виходячи з наведеного, приймаючи до уваги правові позиції Верховного Суду в адміністративних справах щодо подібних питань, зокрема постанова від 11.06.2020 у справі № 821/227/17 пункт 83, суд вважає, що підстави для стягнення витрат на правничу допомогу наразі відсутні, оскільки позивачем не надано доказів понесення таких витрат, сама по собі перспектива їх оплати у майбутньому не може бути підставою для їх стягнення.

Згідно з приписами ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, позовні вимоги є обґрунтованими, знайшли своє підтвердження під час розгляду спору, а тому, підлягають частковому задоволенню.

Судовий збір підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, пропорційно до обсягу задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 77, 90, 139, 241-247, 255, 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Ергопак» до Київської митниці Держмитслужби про визнання протиправною та скасування картки відмови та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA100300/2020/00246.

У іншій частині позову відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Київської митниці Держмитслужби на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ергопак» судовий збір у розмірі 2270 грн. (дві тисячі двісті сімдесят гривень)

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Ергопак» (, 08150, Київська область, м. Боярка, вул. Соборності 36)

Відповідач: Київська митниця Держмитслужби (, 03124, м. Київ, бульвар Вацлава Гавела 8-а)

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

повний текст рішення виготовлено та підписано 29.06.2022

Суддя Панченко Н.Д.