Справа № 520/15585/21
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2022-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2022 р. Справа № 520/15585/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Любчич Л.В. , Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Держпраці у Запорізькій області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.10.2021, головуючий суддя І інстанції: Супрун Ю.О., м. Харків, повний текст складено 20.10.21 по справі № 520/15585/21

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Головного управління Держпраці у Запорізькій області

про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі за текстом також позивач, ФОП ОСОБА_1 ), звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держпраці у Запорізькій області (далі та текстом також відповідач, Управління), в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці у Запорізькій області про накладення штрафу від 02.08.2021 за № 1.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2021 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправною та скасовано постанову Головного управління Держпраці у Запорізькій області про накладення штрафу від 02.08.2021 за №1.

Стягнуто на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпраці у Запорізькій області витрати, пов`язані з правничою допомогою у розмірі 3000,00 грн.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпраці у Запорізькій області на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 сплачений судовий збір у сумі 908,00 грн.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, Головне управління Держпраці у Запорізькій області оскаржило його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач, з посиланням на обставини справи та нормативно-правове обґрунтування, наведені ним у відзиві на позовну заяву, зазначає, що ухвалюючи рішення, суд першої інстанції дійшов безпідставних висновків про визнання протиправною та скасування оскаржуваної постанови.

Вказує, що документи, які б підтверджували відповідність нехарчової продукції технічному регламенту, на момент проведення перевірки та на момент введення її в обіг позивач не надав; декларація про відповідність ЗІЗ вимогам Технічного регламенту, яка надана позивачем на виконання Рішення про застосування обмежувальних (корегувальних) заходів, видана самим же позивачем; сертифікат відповідності видано на період, що наступає після спливу терміну на виконання Рішення про застосування обмежувальних (корегувальних) заходів, - з 19.07.2021. Відповідачем до матеріалів справи надано копію довіреності на ОСОБА_2 , що міститься в матеріалах перевірки та була надана під час проведення перевірки, підписання протоколу та вручення постанови.

За результатами апеляційного розгляду Головне управління Держпраці у Запорізькій області просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким в позові відмовити повністю.

Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, з дослідженням усіх доказів та встановленням усіх обставин у справі. Звертає увагу, що твердження відповідача, наведені в апеляційній скарзі, є хибними та спростовуються обставинами справи, встановленими судом першої інстанції. Вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а тому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до пункту третього частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також КАС України), суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 28.01.2019 набув статус суб`єкта господарювання - фізичної особи-підприємця, з основним видом діяльності: роздрібна торгівля взуттям і шкіряними виробами в спеціалізованих магазинах, про що в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань міститься запис номер 0223170.

Позивачем 01.09.2019 укладено договір суборенди № ІСГ-20/446 з ТОВ «ІСТ СОЛЮШН ГРУП», згідно з яким йому надано в суборенду частину нежитлового приміщення, розташованого в торгівельному комплексі за адресою: АДРЕСА_1 .

У період з 16.06.2021 по 18.06.2021 на підставі Наказу ГУ Держпраці у Запорізькій області від 15.06.2021 за № 1258 та направлення на проведення перевірки від 15.06.2021 за № 259 посадовою особою ГУ Держпраці у Запорізькій області проведено планову перевірку характеристик продукції ФОП ОСОБА_1 .

Предметом перевірки були засоби індивідуального захисту - окуляри сонцезахисні, артикули: 169125, 169127, 169129, 169260. Підстава для проведення перевірки секторальний план державного ринкового нагляду на 2021 рік.

За результатами проведення перевірки складено акт перевірки характеристик продукції від 18.06.2021 за № 259, у якому зазначено порушення вимог законодавства, виявлені під час перевірки (детальний опис порушень) та посилання на нормативно-правовий акт чи нормативний документ, вимоги якого порушено).

За результатами планової перевірки характеристик продукції, на підставі акта перевірки від 18.06.2021 за № 259, прийнято рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів від 18.06.2021 за № 259 та посадовою особою ГУ Держпраці у Запорізькій області складено протокол № 1/259 від 19.07.2021 про виявлені порушення вимог Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» та Закону України «Про загальну безпечність нехарчової продукції». Окрім того, встановлено термін виконання зазначеного рішення - 19.07.2021.

02.08.2021 ГУ Держпраці у Запорізькій області відносно позивача винесено постанову про накладення штрафу № 1. Згідно із зазначеною постановою за результатами розгляду справи щодо виявлених порушень встановлено, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 порушив вимоги п. 3 ч. 4 ст. 44 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції», не виконавши рішення щодо усунення формальної невідповідності характеристик продукції (окуляри сонцезахисні в асортименті), надана декларація про відповідність не відповідає вимогам Технічного регламенту ЗІЗ, на продукції не має знака відповідності Технічного регламенту, не надано супровідної документації, що має додаватися до відповідної продукції (зокрема, інструкції щодо користування продукцією).

Постановою від 02.08.2021 за № 1 накладено штраф на ФОП ОСОБА_1 у розмірі 2000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 34000 грн.

Не погодившись з таким рішенням суб`єкта владних повноважень, позивач звернувся до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з огляду на встановлені обставини справи, дійшов висновку, що спірне рішення не відповідає критеріям правомірності, визначеним частиною другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, є необґрунтованим та безпідставним.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки вони знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи та виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 4 статті 2 Закону України Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності від 05.04.2007 за №877-V (надалі - Закон №877-V), заходи державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення здійснюються у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.

Відповідно до ч.5 ст.2 Закону №877-V (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов`язані забезпечити дотримання вимог, зокрема частин першої - четвертої та шостої статті 7 цього Закону.

Тобто, вимоги ч. 5 ст. 7 Закону № 877-V (відповідно до якої перед початком здійснення заходу посадові особи органу державного нагляду (контролю) зобов`язані пред`явити керівнику суб`єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу або уповноваженій ним особі (фізичній особі - підприємцю або уповноваженій ним особі) посвідчення (направлення) та службове посвідчення, що засвідчує посадову особу органу державного нагляду (контролю), і надати суб`єкту господарювання копію посвідчення (направлення)) дотримуються відповідачем з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах, як це зазначено у ч. 4 ст. 2 Закону № 877-V.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону № 877-V державний нагляд (контроль) здійснюється за місцем провадження господарської діяльності суб`єкта господарювання або його відокремлених підрозділів, або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених законом.

За приписами ст. 10 Закону № 877-V суб`єкт господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) має право не допускати посадових осіб органу державного нагляду (контролю) до здійснення державного нагляду (контролю), зокрема, якщо:

- державний нагляд (контроль) здійснюється з порушенням передбачених законом вимог щодо періодичності проведення таких заходів;

- посадова особа органу державного нагляду (контролю) не надала копії документів, передбачених цим Законом, або якщо надані документи не відповідають вимогам цього Закону;

- органом державного нагляду (контролю) не була затверджена та оприлюднена на власному офіційному веб-сайті уніфікована форма акта, в якій передбачається перелік питань залежно від ступеня ризику.

Законом України «Про Державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» від 02.12.2010 за № 2735 (надалі за текстом Закон України № 2735) визначено, що державний ринковий нагляд (надалі по тексту - ринковий нагляд) - це діяльність органів ринкового нагляду з метою забезпечення відповідності продукції встановленим вимогам, а також забезпечення відсутності загроз суспільним інтересам.

За змістом частини 1 та частини 2 статті 10 Закону № 2735 ринковий нагляд здійснюється органами ринкового нагляду в межах сфер їх відповідальності. Сфери відповідальності органів ринкового нагляду включають види продукції, що є об`єктами технічних регламентів, і можуть включати види продукції, що не є об`єктами технічних регламентів.

Відповідно до частини 1 статті 11 Закону № 2735 з метою здійснення ринкового нагляду органи ринкового нагляду в межах сфер їх відповідальності, серед іншого: проводять перевірки характеристик продукції, в тому числі відбирають зразки продукції та забезпечують проведення їх експертизи (випробування); приймають у випадках та порядку, визначених цим Законом, рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів, здійснюють контроль стану виконання суб`єктами господарювання цих рішень; вживають у порядку, визначеному цим та іншими законами України, заходів щодо притягнення до відповідальності осіб, винних у вчиненні порушень вимог цього Закону та встановлених вимог.

Згідно з частиною 5 статті 23 Закону України № 2735 перевірки характеристик продукції проводяться на підставі наказів органів ринкового нагляду та направлень на проведення перевірки, що видаються та оформлюються відповідно до цього Закону. У разі одержання інформації про надання на ринку продукції, що становить серйозний ризик, відповідні накази та направлення видаються і оформлюються невідкладно.

Відповідно до частини 1, 2 статті 23-1 Закону України № 2735 для здійснення планової або позапланової перевірки характеристик продукції орган ринкового нагляду видає наказ, який має містити предмет перевірки (найменування виду (типу), категорії та/або групи продукції), найменування та адресу об`єкта, де розміщується продукція.

На підставі наказу оформляється направлення на проведення перевірки, яке підписується керівником органу ринкового нагляду або його заступником із зазначенням його прізвища, імені та по батькові і засвідчується печаткою відповідного органу.

За приписами пункту 1 частини 1 статті 24 Закону України № 2735 органи ринкового нагляду проводять перевірки характеристик продукції у її розповсюджувачів, планові - згідно із секторальними планами ринкового нагляду.

Частинами 8, 9 ст. 20 Закону України № 2735 визначено, що секторальні плани ринкового нагляду затверджуються відповідними органами ринкового нагляду не пізніше 1 грудня року, що передує плановому.

Секторальні плани ринкового нагляду та зміни до них не пізніше трьох робочих днів з дня їх затвердження оприлюднюються шляхом опублікування у друкованому засобі масової інформації відповідного органу ринкового нагляду (у разі його відсутності - у друкованому засобі масової інформації, визначеному цим органом) та шляхом розміщення на офіційному веб-сайті відповідного органу ринкового нагляду, а в разі потреби - також в інший спосіб.

Згідно із ч. 2 ст. 1 Закону України № 2735 термін введення в обіг розповсюдження, розповсюджувач вживаються у значеннях, наведених у Законі України «Про технічні регламенти та оцінку відповідності».

Введення в обіг - надання продукції на ринку України в перший раз; розповсюдження - надання продукції на ринку після введення її в обіг; розповсюджувач - будь-яка інша, ніж виробник або імпортер, фізична чи юридична особа в ланцюгу постачання продукції, яка надає продукцію на ринку (ч. 1 ст. 1 Закону України «Про технічні регламенти та оцінку відповідності»).

Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України № 2735 суб`єкти господарювання зобов`язані надавати на вимогу органів ринкового нагляду документацію, що дає змогу ідентифікувати: будь-який суб`єкт господарювання, який поставив їм відповідну продукцію; будь-який суб`єкт господарювання, якому вони поставили відповідну продукцію.

Згідно із ч. 6 ст. 8 Закону України № 2735 суб`єкти господарювання зобов`язані зберігати документацію, визначену в частині п`ятій цієї статті, протягом строку, встановленого відповідним технічним регламентом, а якщо такий строк технічним регламентом не встановлено: виробник - протягом десяти років з дня введення ним відповідної продукції в обіг; уповноважений представник, імпортер або розповсюджувач - протягом десяти років з дня одержання ним відповідної продукції.

У разі якщо виробник продукції не може бути ідентифікований органом ринкового нагляду, для цілей цього Закону особою, що ввела таку продукцію в обіг, вважається кожен суб`єкт господарювання в ланцюгу постачання відповідної продукції, який протягом узгодженого з органом ринкового нагляду строку (терміну) не надав документацію, що дає змогу встановити найменування та місцезнаходження виробника або особи, яка поставила суб`єкту господарювання цю продукцію ( ч. 7 ст. 8 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції»).

Вимоги до рівня безпеки засобів індивідуального захисту, проведення процедури оцінки відповідності таким вимогам, встановлює правила маркування зазначених засобів та введення їх в обіг визначаються Технічним регламентом засобів індивідуального захисту, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27 серпня 2008 року, № 761 (надалі за текстом - Технічний регламент).

Під засобом індивідуального захисту (надалі по тексу - засіб захисту) слід розуміти спорядження, що призначається для носіння користувачем та/або забезпечення його захисту від однієї або кількох видів небезпеки для життя чи здоров`я.

Відповідно до пункту 51 Технічного регламенту під час проведення оцінки відповідності виробник або його уповноважена особа чи постачальник:

складає декларацію про відповідність згідно з додатком, яку пред`являє на вимогу призначених органів державної влади;

маркує кожну одиницю засобу захисту національним знаком відповідності (1599а-2001-п) згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 29 листопада 2001 року за № 1599 (1599-2001-п) Про затвердження опису та правил застосування національного знака відповідності.

Національний знак відповідності, який повинен легко читатися і не стиратися протягом передбачуваного строку служби, наноситься на видному місці кожного засобу захисту, що постачається на ринок, та його упаковці.

Згідно з пунктом 28 Технічного регламенту ідентифікаційні або розпізнавальні знаки, які прямо або дотично стосуються захисних властивостей засобу захисту та якими він маркується, повинні мати форму гармонізованих піктограм або ідеограм і чітко читатися протягом усього передбачуваного строку служби такого засобу. Крім того, такі знаки повинні містити точну і повну інформацію, що не допускає неоднозначного тлумачення та подається українською мовою та мовою країни, в якій дане пристосування використовується. У разі коли на виріб неможливо нанести всі або деякі маркувальні знаки у зв`язку з малим розміром засобу захисту, такі знаки наносяться на упаковці або зазначаються в документації, що додається до нього.

Відповідно до пункту 1 Правил та умов нанесення знака відповідності технічним регламентам, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2015 року № 1184, знак відповідності технічним регламентам наноситься на продукцію або на її табличку з технічними даними таким чином, щоб він був видимим, розбірливим і незмивним. У разі коли це є неможливим або невиправданим через характер продукції, знак відповідності наноситься на пакування та на супровідні документи, якщо такі документи передбачені відповідним технічним регламентом.

Відповідно до п. 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року за № 96, Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики України.

Згідно з підпунктом 21 пункту 4 Положення про Управління Держпраці відповідно до покладених на нього завдань, серед іншого, здійснює державний ринковий нагляд у межах своєї відповідальності.

За змістом пункту 2 Порядку № 509 штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, керівниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками (з підстав, визначених абзацами третім - сьомим цього пункту).

Штрафи накладаються на підставі акта, складеного за результатами заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю, у ході якого виявлено факти використання праці неоформлених працівників.

Пунктами 3, 4 Порядку № 509 визначено, що справа про накладення штрафу (далі - справа) розглядається у 45-денний строк з дня, що настає за днем одержання уповноваженою посадовою особою документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку.

Про дату одержання документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку, уповноважена посадова особа письмово повідомляє суб`єкту господарювання та роботодавцю не пізніше ніж через п`ять днів після їх отримання рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.

Під час розгляду справи досліджуються матеріали і вирішується питання щодо наявності підстав для накладення штрафу.

За результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку, складає постанову про накладення штрафу.

Постанова про накладення штрафу складається у двох примірниках за формою, встановленою Мінекономіки, один з яких залишається в уповноваженої посадової особи, що розглядала справу, другий - надсилається протягом трьох днів з дня складення суб`єктові господарювання або роботодавцю, стосовно якого прийнято постанову, або вручається його представникові, про що на примірнику робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого суб`єкта господарювання або роботодавця чи їх представника. У разі надсилання примірника постанови засобами поштового зв`язку в матеріалах справи робиться відповідна позначка.

У разі відсутності підстав для складення постанови про накладення штрафу уповноважена посадова особа письмово повідомляє про це суб`єкту господарювання чи роботодавцю у строки, визначені абзацом першим пункту 3 цього Порядку.

Судовим розглядом установлено, що планову перевірку ФОП ОСОБА_1 ГУ Держпраці у Запорізькій області проведено у період з 16.06.2021 по 18.06.2021.

Щодо доводів позивача стосовно проведення відповідачем перевірки під час дії карантину та заборону проведення перевірок, колегія суддів зазначає таке.

Законом України № 533-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» передбачено, що тимчасово, по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID19), але не раніше 30 червня 2020 року, забороняється проведення органами державного нагляду (контролю) планових заходів із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, крім державного нагляду (контролю): за діяльністю суб`єктів господарювання, які відповідно до затверджених Кабінетом Міністрів України критеріїв оцінки ступеня ризику від провадження господарської діяльності віднесені до суб`єктів господарювання з високим ступенем ризику; у сфері дотримання вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін; у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення (пункт 3 розділу II Прикінцеві та перехідні положення ).

Отже, під дію мораторію, передбаченою вказаною нормою Податкового кодексу України, підпадають планові перевірки.

Дію карантину введено Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 за № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». Водночас, Постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року за № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» продовжено дію карантину з 19 грудня 2020 року до 28 лютого 2021 року. Постановою Кабінету Міністрів України від 21.04.2021 за № 405 «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України» продовжено дію карантину до 30.06.2021.

Абзацом 1 п. 52-2 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України передбачено встановлення мораторію на проведення документальних та фактичних перевірок на період з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (СОVID-19).

Постановою Кабінету Міністрів України від 16.06.2021 за № 611 «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України» продовжено дію карантину до 31.08.2021.

11 серпня 2021 року Кабінетом Міністрів України прийнято рішення про продовження адаптивного карантину, а також продовження режиму надзвичайної ситуації до 1 жовтня 2021 року.

Так, планову перевірку ГУ Держпраці у Запорізькій області проведено у період з 16.06.2021 по 18.06.2021, що підпадає під дію карантину. Крім того, відповідачем не здійснено сповіщення позивача про перевірку, будь-яких доказів або спростування відповідачем не надано.

Отже, враховуючи мораторій на проведення перевірок у зазначений період та неналежне сповіщення про перевірку позивача, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про незаконність проведення перевірки.

Колегія суддів зазначає, що перевірка є способом реалізації владних управлінських функцій контролюючим органом як суб`єктом владних повноважень, який зобов`язаний діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та законами України. Невиконання вимог закону щодо підстави для проведення планової перевірки призводить до визнання перевірки незаконною та не породжує правових наслідків такої перевірки, акт перевірки, виходячи із положень щодо допустимості доказів, закріплених частиною другою статті 74 КАС України, не може визнаватися допустимим доказом у справі, оскільки одержаний з порушенням порядку, встановленого законом. Таким чином, постанова Головного управління Держпраці у Запорізькій області про накладення штрафу № 1 від 02.08.2021, прийнята за наслідками перевірки та на підставі акта перевірки, який є недопустимим доказом, не може вважатись правомірною та підлягає скасуванню.

Окрім того, щодо доводів позивача про те, що ним не отримано направлення на проведення перевірки від 15.06.2021 за № 259, з актом від 18.06.2021 він не ознайомлений, оскільки відповідач ознайомив неналежну особу, колегія суддів зазначає таке.

В акті перевірки від 18.06.2021 за № 259 міститься запис: «з актом ознайомлений і один примірник отримав 18.06.2021» та підпис із зазначенням особи « ОСОБА_2 ».

Литвин Ю. В., як уповноважена особа позивача, що діяв на підставі довіреності № 1 від 15 червня 2021 року, з актом перевірки № 259 від 18.06.2021 ознайомлений, отримав його примірник.

Позивачем не надано жодного належного доказу, що ОСОБА_2 не є представником позивача, а отже, доводи позивача у цій частині є безпідставними.

Разом з цим, як убачається з матеріалів справи, після проведення перевірки, позивачем рекомендованим поштовим відправленням № 187 на адресу відповідача надіслано: копію видаткової накладної № 17-1 від 17.05.2021, копію висновку державної санітарно-епідеміологічної експертизи від 28.02.2020 за № 12.2-18-3/29153, пам`ятку для споживача щодо експлуатації сонцезахисних окулярів.

Зазначений лист з додатками отримано відповідачем 16.07.2021, про що свідчить трекінг - роздруківка форми пошуку при відстеженні рекомендованого поштового відправлення 187 на сайті Укрпошти.

Також, 19.07.2021 позивачем через канцелярію надано до ГУ Держпраці у Запорізькій області лист з відповідною копією декларації від 19.07.2021 про відповідність засобу індивідуального захисту вимогам Технічного регламенту та копію сертифікату відповідності на окуляри сонцезахисні: артикули 169125, 169127, 169129, 169269, терміном дії з 17.07.2021 до 18.07.2022, згідно з якими спірні сонцезахисні окуляри відповідають Технічному регламенту № 761, що відповідачем не заперечується.

Водночас, на підтвердження відповідності товарів, що перевірялися (окуляри сонцезахисні) позивачем долучено до матеріалів справи копію декларації про відповідність продукції вимогам технічного регламенту засобів індивідуального захисту, зокрема, окулярів сонцезахисних, артикули 169125, 169127, 169129, 169260.

На підтвердження нанесення на пакування продукції знаку відповідності технічним регламентам, відповідно до вимог Технічного регламенту та Правил та умов нанесення знака відповідності технічним регламентам, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2015 року, позивачем надано до матеріалів справи фотокопії упаковки з відповідним маркуванням.

Відповідач, як у відзиві на позов від 16.09.2021, так і в апеляційній скарзі, зазначив, що декларацію про відповідність видано самим же позивачем на продукцію, яку він сам реалізує, а сертифікат відповідності видано на період, що наступає після спливу терміну на виконання рішення про застосування обмежувальних (корегувальних) заходів, а саме - з 19.07.2021.

Проте, у декларації зазначено, що ФОП ОСОБА_1 на підставі доручення Yiwu Hingchen Glasses Firm, Китай, підтверджує відповідність сонцезахисних окулярів Технічному регламенту. Декларація складена під відповідальність Yiwu Hingchen Glasses, Firm, Китай. Декларація про відповідність зареєстрована в органі оцінки відповідності Міжнародні стандарти і системи ТОВ НПП Міжнародні стандарти і системи за реєстраційним номером UA.060.D.1350-21 від 19.07.2021.

З приводу доводів позивача, що він є розповсюджувачем та не є виробником продукції, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до установчих документів позивача, останній здійснює роздрібну торгівлю товарами. Водночас, матеріалами справи підтверджується, що позивач не здійснював ні виробництво, ні імпорт в Україну сонцезахисних окулярів, які були предметом перевірки.

Так, позивачем від 12.07.2021 направлено на адресу відповідача, а також надано до суду видаткову накладну № 1-17 від 17.05.2021, згідно з якою позивачем (як покупцем) отримано у власність від ФОП ОСОБА_3 (як постачальника) сонцезахисні окуляри у кількості 10 штук.

Тобто, видаткова накладна № 17-1 від 17.05.2021 є підтвердженням факту придбання позивачем сонцезахисних окулярів у кількості 10 шт.

Щодо вжиття відповідачем обмежувальних (корегувальних заходів) слід зазначити таке.

Відповідач, виявивши формальну невідповідність (позивачем не було нанесено на сонцезахисних окулярах знак відповідності технічним регламентам, якщо його нанесення передбачено відповідним технічним регламентом), мав відповідно до Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» невідкладно вимагати від позивача вжити протягом визначеного строку заходів щодо усунення формальної невідповідності.

І лише у випадку невжиття позивачем протягом визначеного строку заходів щодо усунення формальної невідповідності відповідач міг би застосувати до позивача згідно із Законом України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» адміністративно-господарську санкцію у вигляді штрафу в разі невиконання або неповного виконання рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів щодо усунення формальної невідповідності.

Як зазначалося вище, позивач усунув виявлене порушення, на підтвердження чого надав відповідачу документи 12.07.2021 та 19.07.2021.

Відповідач стверджує, що кінцевим терміном виконання рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів є 18, а не 19 липня 2021 року, і виконання позивачем зазначеного рішення 19 липня 2021 року відбулось після спливу встановленого терміну на його виконання.

Проте, у рішенні про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів № 259 від 18.06.2021 (а.с. 28, зворот) зазначено термін виконання - 19 липня 2021 року, що спростовує твердження відповідача про те, що кінцевим терміном виконання рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів є 18, а не 19 липня 2021 року.

Тому, колегія суддів вважає такий довід відповідача необґрунтованим.

Відповідно до вимог частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням приписів ст.308 КАС України, колегія суддів зауважує, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, доводи, які містяться в апеляційній скарзі відповідача, не спростовують правильності ухваленого судом першої інстанції оскаржуваного рішення.

З матеріалів апеляційної скарги встановлено, що відповідач фактично погодився із висновками суду першої інстанції в частині стягнення витрат на правничу допомогу у сумі 3000,00 грн, доводів, які б свідчили про незгоду відповідача із сумою стягнутих витрат, апеляційна скарга не містить, а тому, керуючись положеннями частини першої статті 308 КАС України, суд апеляційної інстанції не переглядає оскаржуване рішення в цій частині.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Зважаючи на результати апеляційного перегляду оскаржуваного судового рішення та положення статті 139 КАС України, у справі відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат зі сплати судового збору.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Запорізькій області - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.10.2021 по справі № 520/15585/21 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді Л.В. Любчич О.В. Присяжнюк