Справа № 520/14190/2020
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2022-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2022 р.Справа № 520/14190/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Подобайло З.Г.,

Суддів: Григорова А.М. , Бартош Н.С. ,

за участю секретаря судового засідання Дуднєва М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_2 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.04.2021, головуючий суддя І інстанції: Бадюков Ю.В., м. Харків, повний текст складено 26.04.21 по справі № 520/14190/2020

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_2

про визнання протиправними та скасування наказів,зобов`язання повернути незаконно утримане грошове забезпечення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_2, в якій просить суд: визнати протиправним та скасувати 3 абзац пункту 4 наказу командира Військової частини НОМЕР_2 від 23.07.2020 року №651 «Про результати службових розслідувань по факту нестачі майна служби зв`язку військової частини», викладений у новій редакції на підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_2 №724 від 13.08.2020 року «Про внесення змін до наказу командира військової частини №651 від 23.07.2020р. «Про результати службових розслідувань по факту нестачі майна служби зв`язку військової частини» про притягнення командира роти зв`язку та радіотехнічного забезпечення батальйону зв`язку, та радіотехнічного забезпечення військової частини НОМЕР_2 капітана ОСОБА_1 до повної матеріальної відповідальності на суму 23 747,99 грн.; визнати протиправним та скасувати 11 абзац пункту 4 наказу командира Військової частини НОМЕР_2 від 23.07.2020 року №651 «Про результати службових розслідувань по факту нестачі майна служби зв`язку військової частини», викладений у новій редакції на підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_2 №724 від 13.08.2020 року «Про внесення змін до наказу командира військової частини №651 від 23.07.2020р. «Про результати службових розслідувань по факту нестачі майна служби зв`язку військової частини» про притягнення командира роти зв`язку та радіотехнічного забезпечення батальйону зв`язку, та радіотехнічного забезпечення військової частини НОМЕР_2 капітана ОСОБА_1 до повної матеріальної відповідальності на суму 169 212,20 грн.; визнати протиправним та скасувати пункт 6 наказу командира Військової частини НОМЕР_2 від 23.07.2020 року №651 «Про результати службових розслідувань по факту нестачі майна служби зв`язку військової частини» про накладення на капітана ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді «Сувора догана»; зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 повернути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , незаконно утримане грошове забезпечення, стягнуте в рахунок відшкодування нанесених державі збитків; стягнути з Військової частини НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати, а саме витрати на надання правової допомоги в розмірі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) грн.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 19.04.2021 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено. Скасовано абзац 3 пункту 4 наказу командира Військової частини НОМЕР_2 від 23.07.2020 року №651 «Про результати службових розслідувань по факту нестачі майна служби зв`язку військової частини», викладений у новій редакції на підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_2 № 724 від 13.08.2020 року «Про внесення змін до наказу командира військової частини № 651 від 23.07.2020 р. «Про результати службових розслідувань по факту нестачі майна служби зв`язку військової частини» про притягнення командира роти зв`язку та радіотехнічного забезпечення батальйону зв`язку та радіотехнічного забезпечення військової частини НОМЕР_2 капітана ОСОБА_1 до повної матеріальної відповідальності на суму 23 747, 99 грн. Скасовано абзац 11 пункту 4 наказу командира Військової частини НОМЕР_2 від 23.07.2020 року №651 «Про результати службових розслідувань по факту нестачі майна служби зв`язку військової частини», викладений у новій редакції на підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_2 №724 від 13.08.2020 року «Про внесення змін до наказу командира військової частини №651 від 23.07.2020р. «Про результати службових розслідувань по факту нестачі майна служби зв`язку військової частини» про притягнення командира роти зв`язку та радіотехнічного забезпечення батальйону зв`язку та радіотехнічного забезпечення військової частини НОМЕР_2 капітана ОСОБА_1 до повної матеріальної відповідальності на суму 169 212,20 грн. Скасовано пункт 6 наказу командира Військової частини НОМЕР_2 від 23.07.2020 року №651 «Про результати службових розслідувань по факту нестачі майна служби зв`язку військової частини» про накладення на капітана ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді «Сувора догана». Зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 повернути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , незаконно утримане грошове забезпечення, стягнуте в рахунок відшкодування нанесених державі збитків.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Військова частина НОМЕР_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.04.2021 року та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що службовим розслідуванням встановлено всі необхідні елементи для притягнення позивача до матеріальної відповідальності, а саме: заподіяння прямої дійсної шкоди в особі військової частини НОМЕР_2 - недостача майна, переданого під звіт, що позивачем не заперечується, відповідно до зазначених у позовній заяві намірів передати майно старшому лейтенанту ОСОБА_2 відповідно до акту 2/189 від 15.11.2010 року (саме останній є матеріально-відповідальною особою за його втрату, оскільки на позивача покладено обов`язок берегти державне майно, яке ним отримане та яким він користується, відповідно до акту); протиправна поведінка у формі невиконання службових обов`язків, визначених ст.11 та ч.1 ст.16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №548-ХІV тощо; причинний зв`язок між протиправною поведінкою і настанням шкоди - порушення норм призвело до заподіяння прямої дійсної шкоди державі в особі Військової частини НОМЕР_2. Щодо не встановлення часу втрати майна, вказує, що підставою для проведення розслідування слугував акт Північно-східного територіального управління внутрішнього аудиту Міністерства Оборони України за результатами планового внутрішнього аудиту фінансово-господарської діяльності військової частини НОМЕР_2 за період з 19.04.2017 по 30.04.2020 року від 12.06.2020 року №234/1/31/19, тобто, на момент здачі посади позивачем вказана обставина була зафіксована. Вважає, що відсутні підстави для скасування пунктів наказу командира Військової частини НОМЕР_2 від 23.07.2020 № 651 «Про результати службового розслідування по факту нестачі майна служби зв`язку військової частини», у зв`язку з тим, що вказане військове майно, яке рахується за капітаном ОСОБА_1 , як матеріально відповідальною особою, згідно з акту прийому-передачі справ та посади начальника системи-інженера РСП від 13.06.2010 № 2/189.

ОСОБА_1 надіслав відзив на апеляційну скаргу, вважає доводи та обґрунтування апеляційної скарги помилковими та безпідставними, рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим, просить суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.04.2021 року без змін.

Сторони по справі повідомлені належним чином про день, час та місце судового розгляду апеляційної скарги.

Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст.229 КАС України.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що наказом командира ПС ЗС України №358 від 30 вересня 2008 року ОСОБА_1 призначений інженером вузла зв`язку БЗ та РТЗ в/ч НОМЕР_2.

Наказом командира ПС ЗС України №85 від 03.03.2009 року позивач призначений старшим техніком групи зв`язку та телемеханіки в/ч НОМЕР_2.

Наказом командира ПС ЗС України №164 від 21.03.2011 року ОСОБА_1 був призначений начальником системи-інженером радіо локаційної системи в/ч НОМЕР_2.

Згідно наказу командира ПС ЗС України №354 від 29.07.2013 року позивач призначений начальником авіаційного полігону військової частини НОМЕР_2.

За наказом командира ПС ЗС України №424 від 01.09.2014 року позивач був призначений інженером вузла РТЗ БЗ та РТЗ в/ч НОМЕР_2.

Командиром роти зв`язку РТЗ БЗ та РТЗ в/ч НОМЕР_2 позивача було призначено наказом командира ПС ЗС України №96 від 11.02.2020 року.

На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 26.03.2020 р. №264 (зі змінами) була проведена позапланова інвентаризація майна служби зв`язку.

Інвентаризація проводилась шляхом перевірки фактичної наявності, кількості, якісного стану та комплектності матеріальних засобів та порівняння їх з обліковими документами служби. Наявність майна в підрозділах перевірялась комісією у присутності матеріально-відповідальних осіб.

В результаті проведення позапланової інвентаризації виявлена нестача 103 найменувань техніки зв`язку та РТЗ (радіостанції, радіоприймача, окремі блоки, світлотехнічне обладнання) на суму 434 203,83 грн.

Результати роботи інвентаризаційної комісії були відображені в Акті інвентаризації техніки та майна служби зв`язку №39/2/133 від 11.06.2020 року.

Відповідно до наказів командира військової частини від 11.06.20р. № 511 «Про підсумки проведення інвентаризації служби зв`язку військової частини НОМЕР_2» та від 11.06.20 р. №110 «Про проведення службового розслідування по факту розукомплектування техніки та виробів служби зв`язку військової частини НОМЕР_2» були проведені службові розслідування з метою уточнення причин і умов, що сприяли втраті військового майна, яке обліковується у службі зв`язку військової частини НОМЕР_2 та причин і умов, що сприяли розукомплектуванню техніки та виробів, які обліковуються у службі зв`язку військової частини НОМЕР_2 відповідно.

За результатами службових розслідувань були складені акти службових розслідувань №№ 47/688 та № 47/687, що були затверджені командиром в/ч НОМЕР_2 ОСОБА_7 23.07.2020 р.

Так, згідно акту службового розслідування № 47/688, затвердженого командиром в/ч НОМЕР_2 ОСОБА_7 23.07.2020 р. встановлено, що в результаті проведення позапланової інвентаризації виявлена нестача 103 найменувань техніки зв`язку та РТЗ (радіостанції, радіоприймачі, окремі блоки, світлотехнічне обладнання) на суму 434203,83 грн. у командира роти зв`язку та РТЗ капітана ОСОБА_1 на суму 300840,87 грн.

Згідно акту службового розслідування № 47/687, затвердженого командиром в/ч НОМЕР_2 ОСОБА_7 23.07.2020 р. встановлено, що в результаті проведення позапланової інвентаризації виявлено розукомплектування 15 найменувань техніки і виробів служби зв`язку військової частини НОМЕР_2 у ряду матеріально відповідальних осіб, у тому числі і у позивача, капітана ОСОБА_1 на суму 23747,99 грн.

Причинами та умовами, що сприяли вчиненим правопорушенням вказано, що капітаном ОСОБА_1 в порушення вимог ст. 11, 16, 63, 64, 111, 112 Статуту внутрішньої служби ЗС України; пп. 3.1.9, 3.5.23 «Положення про військове (корабельне) господарство Збройних сил України» затвердженого наказом МОУ №300 від 16.07.97р., правильну експлуатацію, збереження, технічне обслуговування і ремонт озброєння, техніки роти організував незадовільно, перевірку не менше ніж один раз на місяць наявності, стану та обліку не здійснював.

За результатами службових розслідувань було запропоновано стягнути з грошового забезпечення суми нанесеного Державі збитку з командира роти зв`язку та радіотехнічного забезпечення батальйону зв`язку та радіотехнічного забезпечення військової частини НОМЕР_2 капітана ОСОБА_1 на суму 169212,20 грн. та 23747,99 грн.

У зв`язку з чим, командиром військової частини НОМЕР_2 23.07.2020 р. було складено наказ №651, яким утримано з грошового забезпечення командира роти зв`язку та радіотехнічного забезпечення батальйону зв`язку та радіотехнічного забезпечення військової частини НОМЕР_2 капітана ОСОБА_1 на загальну суму 192960,19 грн., а також оголошено сувору догану.

13 серпня 2020 року командиром військової частини НОМЕР_2 було складено наказ №724 «Про внесення змін до наказу командира військової частини №651 від 23.07.2020р. «Про результати службових розслідувань по факту нестачі майна служби зв`язку військової частини»». Даним наказом було скасовано пункти 4 та 5 наказу командира військової частини №651 від 23.07.2020р. та викладено їх у новій редакції. Вказаним наказом, також, утримано з грошового забезпечення командира роти зв`язку та радіотехнічного забезпечення батальйону зв`язку та радіотехнічного забезпечення військової частини НОМЕР_2 капітана ОСОБА_1 грошових коштів на загальну суму 192960,19 грн., чим притягнуто позивача до повної матеріальної відповідальності.

Не погодившись із зазначеним абзацами та пунктами наказу, яким позивача притягнуто до відповідальності, останній звернувся до суду за захистом своїх прав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено належними доказами, що позивач є матеріально відповідальною особою за майно, нестача якого була виявлена, у зв`язку з чим підстави для притягнення ОСОБА_1 до матеріальної відповідальності у загальній сумі 192960,19 грн. відсутні.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі по тексту - Закон №2232-XII).

Згідно з ч.1 ст.2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 року №548-XIV (далі по тексту - Статут внутрішньої служби).

Відповідно до ст.11 Статуту внутрішньої служби необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців обов`язок, зокрема, знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно.

Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями (ст.16 Статуту внутрішньої служби).

Згідно зі ст.ст. 26, 27 Статуту внутрішньої служби військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення.

Додатково правила збереження військового майна деталізовані у нормах Положення про військове (корабельне) господарство, затверджене наказом Міністерства оборони України від 16.07.1997 року №300 (далі по тексту - Положення №300), згідно з п.п.3.1.7 якого у військових частинах (з`єднаннях), крім посадових осіб, вказаних у статтях 3.1.3 - 3.1.6 цього Положення, військовим господарством відають: заступники командира частини (з`єднання) з тилу, з інженерно-авіаційної служби - начальник технічної частини з питань аеромобільної підготовки та підпорядковані їм посадові особи; начальник служби ракетно-артилерійського озброєння; начальник інженерної служби; начальник служби радіаційного, хімічного та біологічного захисту; начальник зв`язку; начальник бронетанкової служби; начальник автомобільної служби; начальник метрологічної служби; начальник медичної служби; старший ветеринарний лікар (ветеринарний лікар, ветеринарний фельдшер); начальник фізичної підготовки та спорту; начальник фінансової служби; начальник служби (підрозділу) охорони праці; начальник адміністративно-господарчої частини штабу з`єднання; начальник квартирно-експлуатаційної служби; інші посадові особи військової частини (з`єднання) в межах своїх функціональних обов`язків.

Наказом Міністерства оборони України від 17.08.2017 року №440 була затверджена Інструкція з обліку військового майна у Збройних Силах України (далі по тексту - Інструкція №440), що визначає механізм організації та ведення обліку військового майна, закріпленого в установленому законодавством порядку за військовими частинами, військовими навчальними закладами, військовими навчальними підрозділами вищих навчальних закладів, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - Збройні Сили), і є підставою для прийняття відповідних рішень посадовими особами Збройних Сил у межах наданих їм повноважень з питань обліку військового майна.

Дія цієї Інструкції поширюється на структурні підрозділи апарату Міністерства оборони України (далі - Міноборони), Генерального штабу Збройних Сил України (далі - Генеральний штаб), інші органи військового управління, а також військові частини, військові навчальні заклади, військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів, установи та організації Збройних Сил (далі - військові частини), які ведуть власне військове (корабельне) господарство на правах окремої військової частини та облік закріпленого за ними військового майна.

Відповідно до п.2 Інструкції №440 матеріально відповідальна особа - посадова (службова) особа, на яку за характером її посади (роботи) покладено матеріальну відповідальність за збереження військового майна на підставі наказу командира військової частини (договору про матеріальну відповідальність працівника, укладеного відповідно до вимог трудового законодавства) і якій передано під звіт або в інший документально оформлений спосіб на зберігання, у тимчасове користування військове майно.

Згідно зі ст.45 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 року №551-XIV (далі по тексту - Дисциплінарний статут), у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення. За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності.

Відповідно до ст.48 Дисциплінарного статуту на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Процедура проведення службового розслідування відносно військовослужбовців передбачена ст.ст. 47, 84-88 Дисциплінарного статуту і деталізована нормами Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 21.11.2017 року №608 (далі по тексту - Порядок №608).

Пунктом 2 розд. І Порядку №608 визначено, що службове розслідування - комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.

Відповідно до п.7 розд. І Порядку №608 службове розслідування за фактами завданої шкоди державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, проводиться з дотриманням вимог даного Порядку та положень Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі".

Згідно з п.1 розд. ІІ Порядку №608 службове розслідування може призначатися у разі: невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду; невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань; неправомірного застосування військовослужбовцем фізичного впливу, зброї, спеціальних засобів або інших засобів ураження до інших військовослужбовців чи цивільних осіб, особливо, якщо це призвело до їх поранення, травмування або смерті; дій військовослужбовця, які призвели до спроби самогубства іншого військовослужбовця; втрати або викрадення зброї чи боєприпасів; порушення порядку та правил несення чергування (бойового чергування), вартової (вахтової) або внутрішньої служби, що могло спричинити або спричинило негативні наслідки; недозволеного розголошення змісту або втрати службових документів; внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєне військовослужбовцем кримінальне правопорушення; повідомлення військовослужбовцю про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення; вчинення корупційного злочину або правопорушення, пов`язаного з корупцією; скоєння військовослужбовцем під час виконання обов`язків військової служби дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої загинули або отримали тілесні ушкодження інші особи; надходження повідомлення (у тому числі анонімного) щодо порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції», а наведена в ньому інформація стосується конкретної особи, містить фактичні дані, які можуть бути перевірені.

Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.

За рішенням відповідного командира (начальника) службове розслідування може призначатися за письмовим рапортом (доповідною або пояснювальною запискою) військовослужбовця з метою зняття безпідставних, на його думку, звинувачень або підозри.

Порядок проведення службового розслідування, оформлення його результатів встановлено розділами ІІІ та ІV Порядку №608.

На підставі п.1 розд. ІІІ Порядку №608 рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення.

Як визначено п.3 розд. ІІІ Порядку №608 службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі - особи, які проводять службове розслідування).

До участі у проведенні службового розслідування заборонено залучати осіб, які є підлеглими військовослужбовця, стосовно якого проводиться службове розслідування, осіб, які брали участь у правопорушенні або особисто зацікавлені у результатах розслідування (п.12 розд. ІІІ Порядку №608).

За результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини (п.1 розд. V Порядку №608).

У вступній частині акта службового розслідування зазначаються підстави призначення та проведення службового розслідування (п.2 розд. V Порядку №608).

В описовій частині акта службового розслідування зазначаються: посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді військовослужбовця, стосовно якого проведено службове розслідування; неправомірні дії військовослужбовця; зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є); вина військовослужбовця; причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась; вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено; причини та умови, що сприяли правопорушенню; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення (п.3 розд. V Порядку №608).

У резолютивній частині акта службового розслідування зазначаються: висновки службового розслідування; пропозиції щодо притягнення винної особи (винних осіб) до відповідальності; інші заходи, спрямовані на усунення причин та умов, що призвели до правопорушення, які пропонується здійснити (п.4 розд. V Порядку №608).

Акт службового розслідування підписується особами, які його проводили. У разі виявлення суперечностей та незгоди з результатами службового розслідування кожен учасник службового розслідування має право висловити свою окрему думку, яка викладається на окремому аркуші (від руки або у друкованому вигляді) та долучається до акта службового розслідування (п.5 розд. V Порядку №608).

Після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування (п.6 розд. V Порядку № 608).

За результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу (п.1 розд. VІ Порядку №608).

Дисциплінарне стягнення накладається у строки, визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України (п.2 розд. VІ Порядку №608).

Підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну під час виконання ними службових обов`язків визначає Закон України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 03.10.2019 року №160-IX (далі по тексту - Закон №160-ІХ).

Відповідно до п.4 ст.1 Закону №160-ІХ матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності.

Прямою дійсною шкодою є збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків (п.5 ст.1 Закону №160-ІХ).

Згідно з ч.1 ст.3 Закону №160-ІХ підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.

Відповідно до ч.2 ст.3 Закону №160-ІХ умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.

Притягнення особи до матеріальної відповідальності за завдану шкоду не звільняє її від дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності, встановленої законами України (ч.3 ст.3 Закону №160-ІХ).

Згідно з ч.1 ст.6 Закону №160-ІХ особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі: 1) виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій; 2) виявлення факту приписки в нарядах чи інших документах фактично не виконаних робіт, викривлення звітних даних або обману держави в інший спосіб; 3) завдання шкоди у стані сп`яніння внаслідок вживання алкоголю, наркотичних засобів або інших одурманюючих речовин; 4) вчинення діяння (дій чи бездіяльності), що мають ознаки кримінального правопорушення; 5) якщо особою надано письмове зобов`язання про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за забезпечення цілісності майна та інших цінностей, переданих їй для зберігання або для інших цілей.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.7 Закону №160-ІХ розмір завданої шкоди встановлюється за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку з урахуванням цін, що діють на період розгляду питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності. У разі відсутності таких даних розмір шкоди визначається суб`єктами оціночної діяльності відповідно до законодавства або за рішенням суду.

Обчислення розміру шкоди проводиться з урахуванням ступеня зносу військового та іншого майна за встановленими нормами.

Статтею 8 Закону №160-ІХ визначено порядок проведення службового розслідування.

Згідно з ч.1 ст.8 Закону №160-ІХ посадові (службові) особи зобов`язані письмово доповісти командиру (начальнику) про всі факти завдання шкоди протягом доби з моменту виявлення таких фактів.

У разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб.

Щодо шкоди, завданої командиром (начальником), розслідування призначається письмовим наказом старшого за службовим становищем командира (начальника) (ч.2 ст.8 Закону №160-ІХ).

Розслідування повинно бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення. В окремих випадках зазначений строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив розслідування, але не більше ніж на один місяць (ч.3 ст.8 Закону №160-ІХ).

Порядок проведення службового розслідування визначається міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, правоохоронними органами спеціального призначення, Службою зовнішньої розвідки України, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України та Державним бюро розслідувань (ч.5 ст.8 Закону №160-ІХ).

За результатами проведення розслідування складається акт (висновок), який подається командиру (начальнику), що призначив розслідування, на розгляд. До акта (висновку), складеного за результатами розслідування, додаються довідка про вартісну оцінку завданої шкоди за підписом начальника відповідної служби забезпечення і фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини, установи, організації, закладу та/або акт оцінки збитків, що складається суб`єктами оціночної діяльності (ч.6 ст.8 Закону №160-ІХ).

Якщо вину особи доведено, командир (начальник) не пізніше ніж у п`ятнадцятиденний строк із дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності із зазначенням суми, що підлягає стягненню (ч.1 ст.8 Закону №160-ІХ).

Отже, системний аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що рішення про притягнення особи до матеріальної відповідальності приймається виключно у випадку, якщо вину військовослужбовця повністю доведено.

Матеріалами справи підтверджено, що на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 26.03.2020 року №264 (зі змінами) була проведена позапланова інвентаризація майна служби зв`язку.

В результаті проведення позапланової інвентаризації виявлена нестача 103 найменувань техніки зв`язку та РТЗ (радіостанції, радіоприймача, окремі блоки, світлотехнічне обладнання) на суму 434 203,83 грн.

За вказаним фактом були призначені службові розслідування, за результатами яких встановлено, що в результаті проведення позапланової інвентаризації виявлена нестача 103 найменувань техніки зв`язку та РТЗ (радіостанції, радіоприймачі, окремі блоки, світлотехнічне обладнання) та виявлено розукомплектування техніки і виробів служби зв`язку військової частини НОМЕР_2 у ряду матеріально відповідальних осіб, у тому числі і у позивача, капітана ОСОБА_1 .

З метою встановлення факту передачі майна, нестачу якого виявлено, на відповідальне зберігання ОСОБА_1 було досліджено наступні документи.

Відповідно до наказу №651 від 23.07.2020 року було виявлено нестачу наступного майна, за яке відповідальною особою є позивач: АС-59У-М 1 к-т №ВС32552067, АС-59У-М 1 к-т №АВ14152057, світлушка-2Д (АС-67В) 2 к-та, СКП-11 стац. 1 к-т №925055, Радіостанція Р-838КА-24Г 4 к-та, Радіостанція Р-853-В1-01 1 к-т №1589, Радіостанція Р-853-В1-01 1 к-т №6107, Радіостанція Р-853-В1-03 1 к-т, Радіостанція Р-853-В2-01 1 к-т №100420, Радіостанція Р-853-В2-01 1 к-т №100349, Радіостанція "Ромашка" 1 к-т, Радіостанція "Ромашка" 1 к-т №4999, Радіостанція "Ромашка" 1 к-т №50301, Р/станція Р-828 1 к-т, Радіоприймач Р-872 1 к-т №20156, Радіоприймач Р-872 1 к-т №10018, Блок №1 до Р-862 1 к-т, Радіостанція Р-105М 1 к-т №, Пульт упр. Р-863 1 к-т, Комплект кабелів до Р-862 1 к-т, Груп.комплект до Р845М 1 к-т, Груп.комплект Р-863 ГН 1 к-т №046140, Блок БП-300 1 к-т, Блок Б11-Ф гучномовний 1 шт., Блок Б3-Ф комутації 1 шт., Блок Б1-Ф блок управління 2 шт., Блок Б12-Ф 1 шт., Блок управління до П-503Б 1 шт., Гарнітура ГСШ-А-18Є 2 шт., Вентилятор ДВ-3 1 шт., Пульт упр. П-503Б 2 шт., Антенно-мачтовий пристрій до Р-863 1 шт., Світофільтр синій ДК-401-092 199 шт., Вогонь ОВПП біло-жовт. 4 шт., Принтер Epson LX 1170 1 шт., П-503Б 1 к-т , Р-853-В1 1 к-т №90400, Принтер Epson С-63 1 к-т, Кабель РПШ-6х2,5 (3м) 7 шт., Кабель РПШ-6х2,5 (55м) 13 шт., Кабель РПШ-6х2,5 (115м) 13 шт., Кабель РПШ 50м 20 шт., Кабель КРПТ 3х1,5+1х1 (50м) 1 шт., Кабель КРПТ 3х1,5+1х1 (25м) 1 шт., Кабель КРПТ 3х1,5+1х1 (12,5м) 5 шт., Кабель КРПТ 3х1,5+1х1 (15м) 4 шт., Кабель КРПТ 3х1,5+1х1 3,9 км, Кабель КРПТ 3х1,5+1х1 (200м) 1 шт., Кабель КРПТ 3х1,5+1х1 0,1 км, Кабель КРПТ 3х0,4 - 0,05 км, Кабель КРПТ 3х2,5 0,1 км, Кабель КРПТ 3х2,5+1х1 (50м) 2 шт., Кабель ВСЕК 5х2 60м, Кабель ВСК-5х2 L=95м 6 кат., Кабель КГ-3х35+1х10 125 м, Кабель КГ-3х1,5+1х1,5 3 км, Кабель КГ-3х1,5+1х1,5 1 км, Кабель КГ-3х2,5+1х1,5 0,4 км, Кабель КГ-3х2,5+1х1,5 0,8 км, Кабель КГ-4х1,5 1580 м, Кабель КГ-3х1,5+1х1 (3м) 5 шт., Кабель КГ-3х1,5+1х1 (55м) 1 шт., Кабель КГ-3х1,5+1х1 (115м) 6 шт., Кабель П-274 0.3 км, Кабель П-274 1,9 км, Кабель П-274 6.3 км, Радіоприймач Р-147П 1 к-т №345647, Радіоприймач Р-147П 1 к-т №345499, Рем. К-т АГ-2 3 к-та, Вимірювач КОС-ОК-71 1 шт., Комплект ключів №42 1 к-т , Ремкомплект №2 до 1-ОВ 1 шт., Зарядний пристрій до Р-838 1 к-т №120871, Зарядний пристрій до Р-838 1 к-т №6252, Зарядний пристрій до Р-838 1 к-т №10163, Зарядний пристрій до Р-838 1 к-т №8259, Зарядний пристрій до Р-838 1 к-т №10080, Зарядний пристрій до Р-838 1 к-т №б/н, Зарядний пристрій до Р-838 1 к-т №б/н, Акумуляторний блок до радіостанції "Титан РН-102" 2 шт., Мікрофонний підсилювач KIT NS018 6 шт., СГ-3С 10 шт., ЭТО-2 200/50 15 шт. , АКБ ТЖН-250 2 шт., АКБ ТЖН-550 10 шт., АКБ 2НК-24 22 шт., АКБ 10НК-28К 18 шт., АКБ 5НК-80К 15 шт., АКБ ТНЖ-320 2 шт., АКБ 5ЖН-60 12 шт., АКБ 3НКТ-10Д 15 шт., АКБ КНП-37 3 шт., Кабель 2СЛ-3-55 1 м, Кабель ТЗБ 4х4х1,2 860 м, Кабель 1х4х1,2 1673 м, Кабель КРПП 3х1,5+1х1 5180 м, р/станція Р-845М4 №2020956, р/станція Р-845М4 №2020875, р/станція Р-845М4 №2020855, р/станція Р-844М2 №2030487, р/станція Р-844М2 №2030497, р-станція Р-844М2 №03481, р/станція Р-862 833903.

В ході службових розслідувань відповідачем було встановлено, що вказане майно рахується за позивачем на підставі акту прийому-передачі справ та посади начальника системи-інженера РСП від 13.06.2010 № 2/189.

Матеріали справи також містять копії наказів №1123 от 22.12.17р., №1120 от 26.12.18р., №1269 от 26.12.19р. про закріплення техніки зв`язку та радіотехнічного забезпечення за підрозділами та відповідальними особами батальйону зв`язку, у тому числі і за позивачем, на 2018 рік, 2019 рік та на 2020 рік відповідно. Копії вказаних наказів були долучені позивачем до матеріалів справи, які в свою чергу були надані відповідачем на адвокатський запит представника позивача.

Позивач зазначає, що усе майно, яке за ним рахувалося, було передано на відповідальне зберігання та експлуатацію старшому лейтенанту ОСОБА_2 на підставі акту №2/41 від 23.03.2018 р.

При детальному вивченні переліку майна, нестачу якого було виявлено відповідачем, судом встановлено, що майно: АС-59У-М 1 к-т №ВС32552067, АС-59У-М 1 к-т №АВ14152057, світлушка-2Д (АС-67В) 2 к-та, Груп.комплект до Р845М 1 к-т, Груп.комплект Р-863 ГН, 1 к-т №046140, Світофільтр синій ДК-401-092 199 шт., Вогонь ОВПП біло-жовт. 4 шт., Принтер Epson LX 1170 1 шт., П-503Б 1 к-т, Принтер Epson С-63 1, к-т Кабель РПШ-6х2,5 (3м) 7 шт., Кабель РПШ-6х2,5 (55м) 13 шт., Кабель РПШ-6х2,5 (115м) 13 шт., Кабель РПШ 50м 20 шт., Кабель КРПТ 3х1,5+1х1 (50м) 1 шт., Кабель КРПТ 3х1,5+1х1 (25м) 1 шт., Кабель КРПТ 3х1,5+1х1 (12,5м) 5 шт., Кабель КРПТ 3х1,5+1х1 (15м) 4 шт., Кабель КРПТ 3х1,5+1х1 3,9 км, Кабель КРПТ 3х1,5+1х1 (200м) 1 шт., Кабель КРПТ 3х1,5+1х1 0,1 км, Кабель КРПТ 3х0,4 - 0,05 км, Кабель КРПТ 3х2,5 0,1 км, Кабель КРПТ 3х2,5+1х1 (50м) 2 шт., Кабель ВСЕК 5х2 60м, Кабель ВСК-5х2 L=95м 6 кат., Кабель КГ-3х35+1х10 125 м, Кабель КГ-3х1,5+1х1,5 3 км, Кабель КГ-3х1,5+1х1,5 1 км, Кабель КГ-3х2,5+1х1,5 0,4 км, Кабель КГ-3х2,5+1х1,5 0,8 км, Кабель КГ-4х1,5 1580 м, Кабель КГ-3х1,5+1х1 (3м) 5 шт., Кабель КГ-3х1,5+1х1 (55м) 1 шт., Кабель КГ-3х1,5+1х1 (115м) 6 шт., Кабель П-274 6.3 км, Радіоприймач Р-147П 1 к-т №345647, Комплект ключів №42 1 к-т, Ремкомплект №2 до 1-ОВ 1 шт., Зарядний пристрій до Р-838 1 к-т №б/н, Зарядний пристрій до Р-838 1 к-т б/н, ЭТО-2 200/50 15 шт., АКБ 10НК-28К 18 шт., АКБ 5НК-80К 15 шт., Кабель 2СЛ-3-55 1 м, Кабель ТЗБ 4х4х1,2 860 м, АКБ 3НКТ-10Д у кількості 10шт, АКБ 2НК-24 у кількості 4 шт., СГ-3С у кількості 5 шт., Кабель КРПП 3х1,5+1х1 5180 м, АКБ 5ЖН-60 у кількості 6 шт., ані наказами, ані актами прийому - передачі, або жодним іншим документом за позивачем не закріплювалось.

З заробітної плати ОСОБА_1 , за раніше виданими наказами командира військової частини, було стягнуто вартість наступного майна: Радіостанція Р-853-В1-03 1 к-т, Зарядний пристрій до Р-838 1 к-т №120871, Зарядний пристрій до Р-838 1 к-т №6252, р/станція Р-845М4, №2020855, р/станція Р-844М2 №2030497., підтвердженням слугують копії книг грошових стягнення і нарахувань розпочаті за №495 від 01.01.2014р., №531 01.01.2015р., №522 від 01.01.2016р., №527 від 2017р., №480 від 01.01.2018р, копія книги грошових стягнення і нарахувань розпочата 01.01.2011р., копія книги грошових стягнення і нарахувань розпочата 01.01.2013 р., які містяться в матеріалах справи.

Майно АКБ ТЖН-250 2 шт., АКБ ТЖН-550 10 шт., АКБ КНП-37 3 шт., СКП-11 стац. 1 к-т №925055, Радійостанція Р-838КА-24Г 4 к-та, Радіостанція Р-853-В1-01 1 к-т №1589, Радіостанція Р-853-В1-01 1 к-т №6107, Радіостанція "Ромашка" 1 к-т, Р/станція Р-828 1 к-т, Радіостанція Р-105М 1 к-т №, Пульт упр. Р-863 1 к-т, Блок БП-300 1 к-т, Блок Б11-Ф гучномовний 1 шт., Блок Б3-Ф комутації 1 шт., Блок Б12-Ф 1 шт., Блок управління до П-503Б 1 шт., Гарнітура ГСШ-А-18Є 2 шт., Вентилятор ДВ-3 1 шт., Пульт упр. П-503Б 2 шт., Антенно-мачтовий пристрій до Р-863 1 шт., Кабель П-274 0.3 км, Кабель П-274 1,9 км, Радіоприймач Р-147П 1 к-т №345499, Рем. К-т АГ-2 3 к-та, Вимірювач КОС-ОК-71 1 шт., Акумуляторний блок до радіостанції "Титан РН-102" 2 шт., Блок Б1-Ф блок управління 2 шт. закріплено відповідачем за ОСОБА_1 наказами №1123 от 22.12.17р., №1120 от 26.12.18р., №1269 от 26.12.19р. про закріплення техніки зв`язку та радіотехнічного забезпечення за підрозділами та відповідальними особами батальйону зв`язку на 2018 рік, 2019 рік та на 2020 рік відповідно.

Колегія суддів вказує, що видані відповідачем накази № 1123 от 22.12.17 р., № 1120 от 26.12.18 р., № 1269 от 26.12.19 р. про закріплення техніки зв`язку та радіотехнічного забезпечення за підрозділами та відповідальними особами батальйону зв`язку на 2018 рік, 2019 рік та на 2020 рік відповідно суперечать абз. 12 п. 2 Інструкції № 440, оскільки майно, яке зазначене в наказах, не передано під звіт або в інший документально оформлений спосіб. Матеріали справи та апеляційна скарга не містять доказів зворотнього.

Таким чином, відповідачем не підтверджено належними та допустимими, достатніми та достовірними доказами, в розумінні приписів ст. ст. 73-76 КАС України, факту прийняття ОСОБА_1 майна за вказаними наказами.

Щодо решти майна, нестача якого виявлена, а саме: Радіоприймач Р-872 1 к-т №20156, Радіоприймач Р-872 1 к-т №10018, Комплект кабелів до Р-862 1 к-т , Р-853-В1 1 к-т №90400, Зарядний пристрій до Р-838 1 к-т №10163, Зарядний пристрій до Р-838 1 к-т №8259, Зарядний пристрій до Р-838 1 к-т №10080, Кабель 1х4х1,2 1673 м, р/станція Р-844М2 №2030487, р-станція Р-844М2 №03481, Радіостанція Р-853-В2-01 1 к-т №100420, Радіостанція Р-853-В2-01 1 к-т №100349, Радіостанція "Ромашка" 1 к-т №4999, Радіостанція "Ромашка" 1 к-т №50301, Блок №1 до Р-862 1 к-т, Мікрофонний підсилювач KIT NS018 6 шт., АКБ ТНЖ-320 2 шт., р/станція Р-845М4 №2020956, р/станція Р-845М4 №2020875, р/станція Р-862 №833903 судом встановлено, що за позицією відповідача дане майно рахується за ОСОБА_1 на підставі акту прийому-передачі справ та посади начальника системи-інженера РСП від 13.06.2010 р. № 2/189.

Колегія суддів зауважує, що підставою закріплення за військовослужбовцем певного майна, як за матеріально відповідальною особою, є наказ командира частини, що неодноразово зазначалося та підтверджувалося представником відповідача.

Проте, відповідачем до матеріалів справи не додано відповідний наказ про закріплення за позивачем переліку майна, зазначеного в акті прийому-передачі справ та посади начальника системи-інженера РСП від 13.06.2010 №2/189.

Таким чином, відповідачем не доведено, що матеріально відповідальною особою за майно вказане в акті прийому-передачі справ та посади начальника системи-інженера РСП від 13.06.2010 №2/189 є позивач, ОСОБА_1 .

Крім того, колегія суддів не приймає до уваги акт прийому-передачі справ та посади начальника системи-інженера РСП від 13.06.2010 №2/189, як належний доказ, оскільки датою його складання зазначено 15.11.2010 р., датою його затвердження командиром військової частини НОМЕР_2 вказано 13.06.2010р., тобто раніше ніж його складено, при цьому позивач, ОСОБА_1 був призначений на посаду начальником системи інженером РСП наказом командира Повітряних сил ЗСУ №164 від 21.03.2011 року, що підтверджується копією посвідчення офіцера НОМЕР_1 .

Вищевикладене жодним чином не спростовано та не уточнено відповідачем і в апеляційній скарзі.

Разом з тим, згідно з копією посвідчення офіцера НОМЕР_1 , наказом командира ПС ЗС України №354 від 29.07.2013 року позивач був призначений начальником авіаційного полігону військової частини НОМЕР_2.

Відповідно до статті 63 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (в редакції, чинній на момент призначення 29.07.2013 року ОСОБА_1 начальником авіаційного полігону військової частини НОМЕР_2) Командири підрозділів (начальники) приймають і здають посаду особисто на підставі наказу по військовій частині (кораблю).

Новопризначеного командира підрозділу (начальника) відрекомендовує особовому складові підрозділу старший командир (начальник).

При прийманні та здаванні посади командиром підрозділу (начальником) обов`язково проводиться інвентаризація майна і техніки підрозділу (служби). За результатами проведеної інвентаризації складаються інвентаризаційні відомості та акт.

Про прийняття і здавання посади командир підрозділу (начальник) подає рапорт у порядку підпорядкованості командирові військової частини (корабля).

Особа, яка приймає посаду, до свого рапорту додає акт про прийняття підрозділу. В акті зазначаються дані про склад підрозділу за списком і наявний; стан бойової та мобілізаційної готовності; морально-психологічний стан особового складу, стан військової дисципліни, бойової підготовки; наявність і стан озброєння, боєприпасів, техніки, пального та інших матеріальних засобів; житлові і побутові умови військовослужбовців.

Акт складається і підписується особою, яка приймає, та особою, яка здає посаду, а також начальниками служб військової частини, головою та членами внутрішньої перевірочної комісії. До акта додаються інвентаризаційні відомості про майно та техніку підрозділу (служби).

Відповідно до п.п. 9.1.6.-9.1.11 Положення №300 (в редакції, чинній на момент призначення 29.07.2013 року ОСОБА_1 начальником авіаційного полігону військової частини НОМЕР_2) зазначено наступне:

9.1.6. Приймання справ і посади проводиться особисто тим, хто приймає, від того, хто здає, у присутності комісії.

9.1.7. Комісія, призначена для приймання та здавання справ і посади, чи внутрішня перевірочна комісія у присутності того, хто приймає, і того, хто здає справи і посаду, проводить:

- інвентаризацію матеріальних засобів, які приймаються заново призначеною посадовою особою військової частини (з`єднання);

- перевірку господарської діяльності військової частини, служб складів та інших об`єктів з моменту останньої перевірки і порівняння облікових відомостей з даними дійсної наявності матеріальних засобів.

9.1.8. Приймання та здавання справ посадовими особами, що відають військовим (корабельним) господарством, оформлюється актом (додаток № 8).

До акта додаються відомості наявності і якісного стану матеріальних засобів з указанням наявності, якісного стану, надлишків і нестач, а також пояснення того, хто здає справи і посаду, про причини виникнення нестачі, надлишків.

У тих випадках, коли той, хто здає, або заново призначений начальник має по окремих статтях акту заперечення, він викладає їх у письмовій формі в акті під час його підписання.

Вищий начальник при затвердженні акта про приймання та здавання справ і посади зобов`язаний розглянути заперечення. При необхідності, для виявлення дійсного стану речей і розбору заперечень того, хто здає (приймає) справи і посаду, розпорядженням командира частини (з`єднання) призначається службове розслідування, яке повинно бути закінчено в двотижневий строк.

Приймання та здавання справ і посади командиром військової частини (корабля) проводяться згідно з вимогами Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (548-14).

9.1.9. Акт і відомості наявності та якісного стану матеріальних засобів підписуються тим, хто приймає, і тим, хто здає справи та посаду, а також членами комісії, які проводили інвентаризацію матеріальних засобів і перевірку господарської діяльності військової частини (служби). Відомості, крім вказаних осіб, підписуються також особами, які прийняли матеріальні засоби на подальше зберігання.

Про приймання та здавання справ і посади подається звіт безпосередньому начальнику.

9.1.10. Рішення щодо усунення зазначених у акті приймання та здавання справ і посади недоліків повинно бути прийнято вищим начальником не пізніше 10-денного строку. У тому випадку, коли за результатами нестачі проводиться службове розслідування, рішення про притягнення винуватого до відповідальності повинно бути прийнято не пізніше місячного строку з дня закінчення розслідування. Особа, яка здає справи і посаду, відбуває до нового місця служби після затвердження акта про приймання і здавання справ і посади вищим начальником, а в тому випадку, коли виявлена нестача - після прийняття щодо них відповідного рішення.

9.1.11. Безпосередні начальники несуть відповідальність за організацію і якісне проведення приймання та здавання справ і посади підпорядкованими їм посадовими особами.

Тобто, при призначені позивача на посаду начальника авіаційного полігону військової частини НОМЕР_2 він повинен був передати посаду, яку він займав раніше іншій особі, в іншому випадку не було б підстав для призначення ОСОБА_1 на нову посаду.

Вказане також частково підтверджується актами технічного стану, відповідно до яких, у 2013-2014 роках, техніка позивачем передавалася іншим особам.

З аналізу акту прийому-передачі справи та посади начальника групи зв`язку та телемеханіки №2/41 від 23.03.2018 року, на підставі якого старший лейтенант ОСОБА_2 прийняв певний перелік техніки та майна на відповідальне зберігання та експлуатацію, вбачається, що техніку та майно передавали майор ОСОБА_3 , прапорщик ОСОБА_4 , прапорщик ОСОБА_5 , солдат ОСОБА_6 та капітан ОСОБА_1 .

Колегія суддів зауважує, що акт прийому-передачі справи та посади начальника групи зв`язку та телемеханіки №2/41 від 23.03.2018 року та акт прийому-передачі справ та посади начальника системи-інженера РСП від 13.06.2010 року №2/189 мають ідентичний перелік майна.

На останніх листах акту прийому-передачі справи та посади начальника групи зв`язку та телемеханіки №2/41 від 23.03.2018 року міститися графа «відповідальна особа за експлуатацію», з якої вбачається, що за ОСОБА_1 рахується 26 пунктів техніки та майна із усього переліку вказаного в акті.

Вищезазначене дає підстави для висновку про те, що відповідач станом на 23.03.2018 року, на дату складання акту прийому-передачі справи та посади начальника групи зв`язку та телемеханіки №2/41, вважав, що за капітаном ОСОБА_1 закріплено лише 26 пунктів техніки та майна.

Колегія суддів зазначає, що відповідачем не спростовано законності акту прийому-передачі справи та посади начальника групи зв`язку та телемеханіки №2/41 від 23.03.2018 року, не надано доказів його відміни, скасування, підробки, фактичного не передання майна за ним тощо, через що посилання апеляційної скарги на те, що даний акт скасовано усним наказом командира військової частини є необґрунтованими.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем не доведено належними доказами, що позивач є матеріально відповідальною особою за майно, нестача якого була виявлена, у зв`язку з чим підстави для притягнення ОСОБА_1 до матеріальної відповідальності у загальній сумі 192 960,19 грн. відсутні.

Доводи апеляційної скарги про те, що вказане військове майно рахується за капітаном ОСОБА_1 , як матеріально відповідальною особою, згідно з актом прийому-передачі справ та посади начальника системи-інженера РСП від 13.06.2010 № 2/189, є необґрунтованими, оскільки відповідачем до матеріалів справи не додано відповідний наказ про закріплення за позивачем переліку майна, зазначеного в акті від 13.06.2010 №2/189, а сам акт не приймається судом як належний доказ з огляду на суттєві недоліки щодо дати його складання (15.11.2010р.) та затвердження (13.06.2010 р.), а також враховуючи, що позивача призначено на посаду начальником системи інженером РСП згідно з наказом №164 від 21.03.2011 р.

Посилання апелянта на те, що підставою для проведення розслідування слугував акт Північно-східного територіального управління внутрішнього аудиту Міністерства Оборони України за результатами планового внутрішнього аудиту фінансово-господарської діяльності військової частини НОМЕР_2 за період з 19.04.2017 по 30.04.2020 року від 12.06.2020 року №234/1/31/19, тобто, на момент здачі посади позивачем вказана обставина була зафіксована, не спростовують висновків суду про недоведеність відповідачем того факту, що саме позивач є матеріально відповідальною особою за майно, нестача якого була виявлена.

Також колегія суддів критично оцінює доводи апелянта про те, що службовим розслідуванням встановлено всі необхідні елементи для притягнення позивача до матеріальної відповідальності, а саме: заподіяння прямої дійсної шкоди в особі військової частини НОМЕР_2 - недостача майна, переданого під звіт, що позивачем не заперечується, відповідно до зазначених у позовній заяві намірів передати майно старшому лейтенанту ОСОБА_2 відповідно до акту 2/189 від 15.11.2010 року (саме останній є матеріально-відповідальною особою за його втрату, оскільки на позивача покладено обов`язок берегти державне майно, яке ним отримане та яким він користується, відповідно до акту); протиправна поведінка у формі невиконання службових обов`язків, визначених ст.11 та ч.1 ст.16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №548-ХІV тощо; причинний зв`язок між протиправною поведінкою і настанням шкоди - порушення норм призвело до заподіяння прямої дійсної шкоди державі в особі Військової частини НОМЕР_2, з огляну на наступне.

Так, як вже було зазначено, у відповідності до ч.2 ст.3 Закону №160-IX умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.

Колегія суддів зауважує, що лише за одночасного доведення належними доказами наявності всіх чотирьох умов для притягнення особи до матеріальної відповідальності, визначених ч.2 ст.3 Закону № 160-ІХ, можливе притягнення військовослужбовця до одного з видів матеріальної відповідальності.

При цьому, дискреція командира у виборі виду матеріальної відповідальності не є необмеженою, а повинна ґрунтуватись на вимогах закону, який в свою чергу пов`язує настання повної та підвищеної матеріальної відповідальності саме із умисними протиправними діями військовослужбовця, наслідком яких стала втрата військового майна.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 12.12.2018 року у справі №813/2751/17, від 13.11.2019 року у справі № 620/302/19, від 25.03.2020 року у справі №814/2281/16, від 25.03.2020 року у справі № 825/1000/18, від 11.06.2020 року у справі № 1540/4486/18 та від 25.06.2020 року у справі № 825/2405/18.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 14.01.2021 року у справі №817/1318/17 зазначив, що зміст положень Дисциплінарного статуту свідчить про те, що службова дисципліна полягає у виконанні (дотриманні) законодавчих і підзаконних актів із питань службової діяльності та бездоганному і неухильному додержанні порядку і правил, що такими нормативними актами передбачені. Водночас підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у невиконанні чи неналежному виконанні військовослужбовцем службової дисципліни. Такими обставинами є лише фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діяннях особи ознак дисциплінарного проступку, зокрема протиправної поведінки, шкідливих наслідків і причинного зв`язку між ним і дією порушника дисципліни.

За матеріалами справи, в ході службового розслідування встановлено факт розукомплектування техніки та виробів служби зв`язку військової частини НОМЕР_2, у тому числі у роті зв`язку та радіотехнічного забезпечення батальйону зв`язку та радіотехнічного забезпечення (перелік зазначено вище), за збереження яких відповідальною особою був капітан ОСОБА_1 .

Відповідно до актів службових розслідувань, втраті військового майна сприяв факт неналежного виконання обов`язків посадовими особами військової частини НОМЕР_2, у тому числі капітаном ОСОБА_1 . Зазначено, що капітан ОСОБА_1 порушив вимоги ст. 11, 16, 63, 64, 111, 112 Статуту внутрішньої служби ЗС України; пп. 3.1.9, 3.5.23 Положення про військове (корабельне) господарство Збройних сил України, затвердженого наказом МОУ №300 від 16.07.1997р., експлуатацію, збереження, технічне обслуговування і ремонт озброєння, техніки роти організував незадовільно, перевірку не менше ніж один раз на місяць наявності стану та обліку не здійснював.

При цьому, ані в актах службових розслідувань, ані в оскаржуваному наказі не встановлено причинного зв`язку між бездіяльністю капітана ОСОБА_1 та втратою військового майна, а саме: відсутні факти та висновок про те, що така незадовільна організація з боку позивача правильної експлуатації, збереження, технічного обслуговування і ремонту озброєння, техніки роти, нездійснення не менше ніж один раз на місяць наявності, стану та обліку майна призвело до такої нестачі.

Також з актів службового розслідування не вбачається, якими доказами підтверджується вина саме капітана ОСОБА_1 у втраті військового майна, прямо не встановлено її форму (умисна чи з необережності), при цьому від визначення форми вини, відповідно до приписів ст.5 та ст.6 Закону №160-ІХ, залежить і вид матеріальної відповідальності (обмежена, повна чи підвищена), до якої може бути притягнуто військовослужбовця.

На переконання суду, накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_1 та притягнення останнього до матеріальної відповідальності, вина якого не доведена належними та допустимими доказами, не може вважатись результатом «ефективного» службового розслідування.

Статтею 6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, у відповідності до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У розумінні Європейського суду з прав людини, викладеного у рішенні Суду від 06.12.1988р. у справі «Барбера, Мессегуе і Джабардо проти Іспанії», принцип презумпції невинуватості полягає в тому, що тягар доведення вини обвинуваченого покладається виключно на обвинувачення, а всі сумніви повинні тлумачитися на його користь. При цьому, принцип презумпції невинуватості є обов`язковим не лише для органів досудового розслідування чи судів, а й для будь-яких інших суб`єктів владних повноважень. Поширюється він не лише на прийняття такими суб`єктами певних рішень, а й на публічні висловлювання певних посадових осіб. Зокрема, у рішенні від 10.02.1995р. у справі «Аллене де Рібемон проти Франції», де заявник скаржився на порушення презумпції невинуватості міністром внутрішніх справ, який зробив публічну заяву з твердженням про винуватість заявника. У даному рішенні, Суд вказує на те, що заява про винуватість, з однієї сторони, спонукала громадськість повірити в неї, а з іншої випереджало оцінку фактів справи компетентними суддями. Таким чином, порушення п.2 ст.6 мало місце. Отже, сфера застосування принципу презумпції невинуватості є ширшою. Він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави, відтак жодна посадова особа не може навіть називати людину винуватою, підміняючи таким чином «доведення вини відповідно до закону», та перебираючи на себе функцію суду.

За таких обставин, вина позивача в завданні шкоди та причинний зв`язок між протиправною поведінкою позивача та завданою шкодою, є також недоведеними, оскільки не підтверджуються належними, достовірними та допустимими доказами.

Крім того, відповідач не навів будь-яких обґрунтувань притягнення позивача до повної матеріальної відповідальності, у той час як Законом №160-ІХ передбачено як підвищену, так повну та обмежену матеріальну відповідальність. І хоча ухвалення відповідного рішення перебуває у площині дискреційних повноважень відповідного командира (начальника), таке рішення повинно бути обґрунтованим і відповідати вимогам закону, а адміністративний суд, у свою чергу, зобов`язаний надати цьому рішенню оцінку, в тому числі в аспекті законності та обґрунтованості.

Також в актах службових розслідувань не зазначено про те, що стало причиною вчинення правопорушення. Натомість, за приписами ст.6 Закону №160-ІХ, умовою притягнення військовослужбовця до повної або підвищеної матеріальної відповідальності є наявність умисних протиправних дій, що призвели до завдання шкоди.

Під час службового розслідування не було встановлено, які саме умисні протиправні дії капітан ОСОБА_1 (враховуючи те, що його притягнуто саме до повної матеріальної відповідальності) призвели до втрати військового майна.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірність рішень, що є предметом оскарження у даній справі.

Викладене свідчить про відсутність підстав для застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді «Сувора догана» та притягнення його до матеріальної відповідальності, оскільки такі застосовано за відсутності належних та достовірних доказів, а тому суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про протиправність вищезазначених абзаців та пунктів наказів, що підлягають скасуванню.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Військової частини НОМЕР_2 повернути грошові кошти утримані з грошового забезпечення в рахунок відшкодування нанесених державі збитків, то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п.3 ст.14 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» у разі скасування наказу про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності стягнені з особи кошти та/або добровільно передане нею рівноцінне майно чи внесені кошти повертаються цій особі, про що видається відповідний наказ.

Судом встановлено, що на підставі оскаржуваного наказу відповідачем з капітана ОСОБА_1 щомісячно утримується частина грошового забезпечення, що підтверджується витягами з книг грошових стягнень і нарахувань Військової частин НОМЕР_2, які наявні в матеріалах справи.

Враховуючи наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправними та скасування абзаців та пунктів наказу командира Військової частини НОМЕР_2 від 23.07.2020 року №651 «Про результати службових розслідувань по факту нестачі майна служби зв`язку військової частини», викладеного у новій редакції на підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_2 №724 від 13.08.2020 року про внесення змін до наказу командира військової частини №651 від 23.07.2020р. про результати службових розслідувань по факту нестачі майна служби зв`язку військової частини, дана позовна вимога також підлягає задоволенню, оскільки вона є похідною від основної позовної вимоги.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є безпідставними, не впливають на правомірність висновків суду, оскільки в апеляційній скарзі зазначено лише те, що постанова суду першої інстанції є незаконною, підлягає скасуванню у зв`язку із ненаданням судом належної правової оцінки обставинам справи та невірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, зміст апеляційної скарги містить виключно суб`єктивне бачення апелянта обставин справи, які розглянуто судом першої інстанції та надано належну правову оцінку, апелянтом у скарзі абсолютно не зазначено, в чому ж конкретно виявилося ненадання судом першої інстанції належної правової оцінки обставинам справи, тобто які з них випали з поля зору суду, а які було досліджено невірно, а також не зазначено того, які ж висновки, натомість, повинні були б бути зроблені судом та не обґрунтовано, в чому полягає невірність застосування судом норм матеріального права, які саме норми та яким чином було порушено чи неправильно застосовано та яких процесуальних норм адміністративного судочинства не було дотримано судом під час розгляду даної адміністративної справи, а також не зазначено, які з поданих доказів суд дослідив неправильно або неповно, а відповідно і підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно із ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).

Згідно із приписами ч.1 ст.315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийнятим на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.04.2021 по справі № 520/14190/2020 залишити без змін.

.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)З.Г. Подобайло
Судді(підпис) (підпис) А.М. Григоров Н.С. Бартош
Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 з 24 лютого 2022 року був введений воєнний стан на території України, у зв`язку з бойовими діями на території Харківської області повний текст постанови складено 27.06.2022 року