Справа № 753/1522/22
Суддя: Якусик О. В.
Дата ухвалення: 2022-06-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/1522/22
провадження № 2-а/753/126/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" червня 2022 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого судді Якусика О.В., за участю секретаря судового засідання Херенкової К.К., представника позивача - адвоката Черниша М.В., розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті зафіксоване в автоматичному режимі,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті, в якому просить скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ВМ № 00005631 від 30 грудня 2021 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за частиною другою статті 132-1 КУпАП у виді штрафу в розмірі 8500,00 грн., провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що жодних правопорушень у розумінні статті 9 КУпАП позивачем допущено не було, а тому постанова ВМ № 00005631 від 30.12.2021 року є незаконною та підлягає скасуванню. Зазначає, що в порушення норм КУпАП оскаржувана постанова винесена тільки відносно позивача, якому належить лише тягач, однак причеп належить іншій юридичній особі; фактична дозволена маса транспортного засобу для здійснення дорожнього перевезення була в межах 40 тон, що доводиться, зокрема, товарно-транспортною накладною та даними зважування вантажоотримувача. Вказує, що оскаржувана постанова у розділі «Установив (ла)» не містить необхідної інформації, передбаченої Інструкцією з оформлення уповноваженими посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті затвердженою наказом Мініфраструктури № 512 від 27 вересня 2021 року, а у розділі «Інформація про технічний засіб, яким в автоматичному режимі зафіксовано правопорушення» не вказано дані щодо типу обладнання, його серійного номеру.

Також позивач наголошує, що відповідачем не надано документів, які б підтверджували, що вимірювальне (зважувальне) обладнання габаритно-вагових параметрів фактичної маси транспортного засобу має відповідну сертифікацію, та не надано підтвердження, що вимірювання було проведено відповідно до спеціальної методики, затвердженої уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.

Окремо позивач зауважує, що ним перевозився сипучий вантаж - пісок, який є рухомим під час руху автомобіля, а тому його маса не є сталою у різних точках автомобіля під час руху, а тому проведення зважування у русі без дотримання часу, необхідного для врівноваження сипучого вантажу, не може дати достовірних результатів навантаження на транспортний засіб та причіп.

Позивач крім цього, посилається на те, що на веб-сайті, вказаному у постанові, відсутня оскаржувана постанова в електронній формі, а також відеозапис руху транспортного засобу, а з інформації, що міститься на «Сервісі перевірки адміністративних правопорушень в галузі безпеки на транспорті зафіксованих в автоматичному режимі», неможливо встановити тип транспортного засобу, повну масу транспортного засобу, фактичне навантаження на строєну вісь, застосовану при розрахунку перевищення похибку.

Стверджує, що за адресою М-07 Київ - Ковель - Ягодин, км 62+879 Київська область відсутній відповідний дорожній знак, що інформує учасників дорожнього руху про фіксацію автоматичними пунктами, що свідчить про порушення права позивача бути проінформованим належним чином.

Таким чином позивач вважає, що зібрані відповідачем докази, які стали основою ухваленого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, не є достовірними та достатніми, а оскаржувана постанова не містить повного розкриття об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого частиною другою статті 132-1 КУпАП, як наслідок, не доведено наявність в діях позивача складу вказаного адміністративного правопорушення.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24 січня 2022 року позовну заяву було передано для розгляду судді Якусику О.В.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 3 лютого 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі № 753/1522/22 за вказаним позовом, розгляд справи призначено на 15 червня 2022 року.

У судові засідання 15 та 28 червня 2022 року відповідач, повідомлений про дату та час розгляду справи у встановленому законом порядку, свого представника не направив, відзив на позов не подав.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов таких висновків.

Статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Судом встановлено, що 4 листопада 2021 року о 5 год. 48 хв., за адресою М-07 Київ-Ковель-Ягодин, км 62+879, зафіксовано рух транспортного засобу RENAULT PREMIUM, д.н.з. НОМЕР_1 , із перевищенням навантаження на строєні осі транспортного засобу на 5,4% (5,626 тон), що є порушенням п. 22.5 Правил дорожнього руху в частині перевищення нормативних параметрів навантаження.

За результатами фіксації в автоматичному режимі адміністративного правопорушення у сфері забезпечення безпеки на автомобільному транспорті винесено постанову серії ВМ №00005631 від 30 грудня 2021 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого частиною другою статті 132-1 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 8 500,00 грн.

Правомірність винесення відповідачем зазначеної постанови є предметом спору у цій справі.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини другої цієї статті КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Так, відповідно до частини п`ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

За приписами пункту 1.9. Правил дорожнього руху особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Як передбачено абзацом 1 пункту 22.5 Правил дорожнього руху, за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м (для сільськогосподарської техніки, яка рухається за межами населених пунктів, дорогами сіл, селищ, міст районного значення, - 3,75 м), за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Статтею 132-1 КУпАП встановлено відповідальність за порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів та правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами.

Відповідно до частини другої статті 132-1 КУпАП перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами - тягне за собою накладення штрафу в розмірі: п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно; однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20%; двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20%, але не більше 30%; трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30%.

Згідно з положеннями статті 14-3 КУпАП адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, передбачені, зокрема, частинами другою і третьою статті 132-1 цього Кодексу, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі (за допомогою комплексу технічних засобів автоматичного визначення вагових, габаритних та інших параметрів транспортного засобу з функціями фотозйомки та/або відеозапису, що функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань на момент запиту відсутні відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.

Як свідчать матеріали справи та пояснив позивач, на дату встановлення відповідачем адміністративного правопорушення позивач є керівником ТОВ «НВО «Промвпровадження», яке є власником сідлового тягача RENAULT PREMIUM 440.19, д.н.з. НОМЕР_1 , в той час як власником напівпричепу OZGUL GA10 д.н.з. НОМЕР_2 , за допомогою якого і здійснювалося перевезення вантажу, станом на 4 листопада 2021 року є ТДВ «Коростенський щебзавод».

Відповідно до визначення основних термінів, які містяться у статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт», причіп - транспортний засіб без власного джерела енергії, пристосований для буксирування автомобілем; напівпричіп - причіп, вісь (осі) якого розміщено позаду центра мас транспортного засобу (за умови рівномірного завантаження) і який обладнано зчіпним пристроєм, що забезпечує передачу горизонтальних і вертикальних зусиль на інший транспортний засіб, що виконує функції тягача.

Пунктом 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року №363 визначено, що сідельний тягач - автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для буксирування напівпричепа.

Отже, напівпричіп - це транспортний засіб без джерела енергії та самостійно пересуватись і перевозити вантажі по дорогах не може, натомість рушійною силою для нього є саме тягач, який є основним транспортним засобом, котрий здійснює перевезення вантажів, а тому суд вважає, що саме власник (належний користувач) тягача є суб`єктом адміністративної відповідальності за порушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, в тому числі за статтею132-1 КУпАП.

З огляду на викладене, позивач є належною особою для притягнення до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене частиною другою статті 132-1 КУпАП.

Згідно з статтею 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини сьомої статті 258 КУпАП, у разі виявлення адміністративного правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого за допомогою працюючих в автоматичному режимі спеціальних технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, правопорушення, передбаченого статтею 132-2 цього Кодексу, та/або порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису), протокол про адміністративне правопорушення не складається, а постанова у справі про адміністративне правопорушення виноситься без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Оскаржуваною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху, а саме за перевищення нормативних параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, щодо навантаження на строєні осі транспортного засобу.

Згідно з оскаржуваною постановою серії ВМ №00005631 технічний засіб, яким в автоматичному режимі зафіксовано правопорушення - WIM6,6, пройшов метрологічну атестацію, серія, номер свідоцтва про повірку технічного засобу та строк його дії - № 35-02/5875 до 12 жовтня 2022 року.

Відповідно до пункту 13 Порядку фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2019 року № 1174 в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Порядок № 1174), під час вимірювання габаритно-вагових параметрів транспортних засобів застосовуються засоби вимірювальної техніки, які відповідають вимогам законодавства про метрологію та метрологічну діяльність.

Пунктом 7 Порядку № 1174 передбачено, що фіксація правопорушень в автоматичному режимі здійснюється на автоматичних пунктах, які облаштовані відповідно до вимог, визначених у додатку. Згідно з пунктом 2 Додатку до Порядку № 1174 устаткування автоматичного пункту встановлюється на ділянках автомобільних доріг, на яких не порушується рівномірність руху.

Згідно з приписами пункту 2.3 Правил дорожнього руху водій зобов`язаний контролювати навантаження транспортного засобу та здійснювати контроль переміщення вантажу (в тому числі технічними засобами) під час руху транспортного засобу.

Суд зауважує, що завантажуючи вантажний автомобіль в межах дозволеної фактичної маси до 40 т, перевізник зобов`язаний враховувати дозволені навантаження на осі транспортного засобу, нерівномірний розподіл маси вантажу на осі, зміну маси транспортного засобу та можливе перевищення вагових параметрів під час прискорення чи сповільнення тощо, а тому вважає необґрунтованими доводи апелянта про протиправність оскаржуваної постанови з мотивів здійснення позивачем перевезення сипучого вантажу, що, за твердженнями скаржника, призводить до перерозподілу тиску на осі та зсув центру ваги під час нахилу тягача та причепа та, відповідно, зміни показників навантаження на осі. Крім цього, на думку суду, такі доводи носять характер припущення, оскільки об`єктивних відомостей, які б свідчили про прискорення, сповільнення, нахил транспортного засобу, під час розгляду справи не встановлено.

Щодо доводів скаржника в частині неврахування відповідачем при прийнятті оскаржуваної постанови законодавчо встановлених похибок вимірювання, суд зазначає таке.

Відповідно до п. 4 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року № 30, допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2 % (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.

Тобто, дозволене пунктом 4 цих Правил перевищення навантаження у розмірі 2% без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд знаходиться в межах допустимого перевищення, за яке не передбачено настання адміністративної відповідальності.

Водночас, частиною другою статті 132-1 КУпАП передбачено відповідальність за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами, у разі перевищення нормативів на 5 та більше відсотків.

З огляду на те, що в автоматичному режимі зафіксовано перевищення навантаження на 5,4%, суд вважає необґрунтованими доводи апелянта в частині неврахування відповідачем при прийнятті рішення дозволеного пунктом 4 Правил перевищення навантаження. При цьому відповідно до пункту 17 Порядку № 1174, у постанові про накладення адміністративного стягнення за правопорушення, зафіксоване в автоматичному режимі, зазначаються виміряні з урахуванням похибки вагові та габаритні параметри транспортного засобу, які перевищили нормативні вагові та/або габаритні параметри транспортних засобів на ділянці автомобільної дороги.

Суд також відхиляє доводи позивача щодо наявності підстав для скасування оскаржуваної постанови з мотивів незазначення в ній відомостей, що передбачені Додатком 1 до Інструкції з оформлення уповноваженими посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства інфраструктури України від 27 вересня 2021 року №512 (далі - Інструкція), а саме: марки, моделі, державного номерного знаку причепу (у разі використання такого та/або заднього державного номерного знаку транспортного засобу), категорії транспортного засобу, типу транспортного засобу, повної маси транспортного засобу, ширини, висоти, довжини, розподілу навантаження за вісями транспортного засобу (номер вісі, фактичне навантаження на вісь), фактичної міжосьової відстані, фактичної шинності, кількість коліс на вісі, виміряні з урахуванням похибки вагові та габаритні параметри транспортного засобу, які перевищили нормативні вагові та/або габаритні параметри транспортних засобів на ділянці автомобільної дороги.

Судом досліджено зміст постанови серії ВМ №00005631 від 30 грудня 2021 року та встановлено, що остання відповідає вимогам статті 283 КУпАП та містить відомості, передбачені вказаною правовою нормою.

Так, оскаржувана постанова про адміністративне правопорушення містить відомості про найменування органу та посадової особи, який виніс постанову, дату розгляду справи, відомості про особу, стосовно якої розглядається справа, опис обставин, установлених під час розгляду справи, зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення, прийняте у справі рішення, транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак), технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис, розмір штрафу та порядок його сплати, правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження, відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу, адресу веб-сайту в мережі Інтернет, на якому особа може ознайомитися із зображенням транспортного засобу в момент вчинення адміністративного правопорушення, ідентифікатор для доступу до зазначеної інформації та порядок звільнення від адміністративної відповідальності, а також дату та час фіксації здійснення вимірювання навантаження на осі.

Оскаржувана постанова згідно з вимогами пункту 17 Порядку №1174 містить інформацію про виміряні з урахуванням похибки вагові параметри транспортного засобу, які перевищили нормативні, які в постанові зазначені шляхом посилання на пункт 22.5 Правил дорожнього руху.

Суд також враховує, що згідно із пунктом 3 Інструкції, під час опрацювання матеріалів інформаційного файлу та встановлення факту вчинення адміністративного правопорушення, розгляд якого віднесено до компетенції Державної служби України з безпеки на транспорті, уповноважена посадова особа виносить сформовану системою в автоматичному режимі постанову без складання протоколу про адміністративне правопорушення. При цьому постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України, оформлюється відповідно до додатка 1 до цієї Інструкції.

Отже, Інструкцією затверджено лише форму, а не вимоги до змісту постанови. Дана форма визначає перелік інформаційних даних, які можуть міститися в постанові в залежності від обставин вчинення порушення.

На думку суду позивачем не обґрунтовано, яким чином відсутність тих чи інших відомостей в оскаржуваній постанові спростовує факт перевищення позивачем при перевезення вантажу нормативних параметрів навантаження на осі, що встановлені пунктом 22.5 Правил дорожнього руху, і які зафіксовано автоматично, натомість, інформації, що наведена в оскаржуваній постанові цілком достатньо для висновку про те, чи має відповідна подія склад адміністративного правопорушення.

Доводи позивача про те, що відсутність перевищення нормативних параметрів, визначених пунком 22.5 Правил дорожнього руху України, підтверджується товарно-транспортною накладною №БМТ000711 від 4 листопада 2021 року суд також вважає необґрунтованими з огляду на таке.

Відповідно до абзацу 27 глави 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року № 363, товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Тобто, товарно-транспортна накладна не є первинним документом, що підтверджує фактичну масу товарно-матеріальних цінностей, що перевозяться, а використовується виключно для обліку таких товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей. Сам факт наявності товарно-транспортної накладної не виключає перевезення, одночасно й інших товарно-матеріальних цінностей, не вказаних в первинних документах, що впливає на загальну вагу транспортного засобу.

Посилання позивача на відсутність розміщення на відрізку дороги дорожнього знаку, що інформує учасників дорожнього руху про фіксацію автоматичними пунктами, суд оцінює критично, оскільки 3 червня 2021 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань здійснення габаритно-вагового контролю» (набув чинності 1 жовтня 2021 року), який закріплює автоматичну фіксацію порушень габаритно-вагових параметрів з 1 жовтня 2021 року, а отже відповідач, фіксуючи адміністративне правопорушення за допомогою засобів фото- й відеозапису, зокрема в автоматичному режимі, діяв відповідно до закону та в межах своїх повноважень. Крім того, наявність/відсутність вказаного дорожнього знаку не може бути підставою для звільнення від адміністративної відповідальності за порушення пункту 22.5 Правил дорожнього руху, а обов`язковість зазначення такої інформації саме у постанові про притягнення до адміністративної відповідальності не передбачена чинним КУпАП.

Як передбачено статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши наявні в справі докази в їх сукупності, суд вважає, що обставини, вказані в постанові про адміністративне правопорушення серії ВМ №00005631 від 30 грудня 2021 року мали місце, під час розгляду справи доведено наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, за яке встановлена адміністративна відповідальність за частиною другою статті 132-1 КУпАП, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

Позовні вимоги в частині закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення є похідними від вимоги про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, а тому також задоволенню не підлягають.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, в силу статті 139 КАС України та з огляду на відмову у задоволенні позовних вимог, суд не вбачає підстав для відшкодування понесених позивачем судових витрат.

Керуючись статтями 2, 9, 72-78, 90, 139, 241-246, 250, 251, 286 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті зафіксоване в автоматичному режимі відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Якусик