Справа № 420/21051/21
Суддя: Юхтенко Л.Р.
Дата ухвалення: 2022-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді: Юхтенко Л.Р.,

розглянувши у порядку письмового провадження в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса для листування: АДРЕСА_2 ) до Головного управління Національної поліції в Одеській області(, місцезнаходження: 65080, м. Одеса, вул. Ак.Філатова, 15-А) про визнання протиправною бездіяльність щодо не здійснення остаточного розрахунку у день звільнення та зобов`язання нарахувати та виплатити середній заробіток за весь час затримки виплати індексації грошового забезпечення при звільненні,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду 03 листопада 2021 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса для листування: АДРЕСА_2 ) до Головного управління Національної поліції в Одеській області (, місцезнаходження: 65080, м. Одеса, вул. Ак.Філатова, 15-А), відповідно до якої позивач просив:

Визнати протиправною бездіяльність щодо нездійснення остаточного розрахунку в день звільнення зі служби в поліції позивача;

Зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки виплати індексації грошового забезпечення при звільненні зі служби у поліції за період з 01 січня 2021 року по 29 вересня 2021 року включно.

Ухвалою суду від 17 листопада 2021 року після усунення недоліків у позовній заяві, поновлено строк звернення до суду з цим позовом, позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) учасників справи у порядку ч. 5 ст. 262 КАС України.

Позов обґрунтовано тим, що з 20.08.1995 року по 06.11.2015 року позивач проходив службу в органах внутрішніх справ, а з 07.11.2015 року по 31.12.2020 року в Національній поліції України та з 31.12.2020 року його звільнено зі служби в поліції.

У зв`язку з тим, що за час проходження служби в поліції позивачу не виплачувалась індексація заробітної плати, він був вимушений звернутися до суду.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2021 року по справі № 420/9386/21 зобов`язано Головне управління Національної поліції в Одеській області нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період служби в поліції з 07.11.2015 року по 01.11.2017 року.

29 вересня 2021 року від Головного управління Національної поліції в Одеській області на картковий рахунок позивача надійшли кошти в розмірі 2806, 04 грн.

Позивач зазначив, що в його інтересах було подано адвокатський запит до Головного управління Національної поліції в Одеській області щодо повідомлення призначення виплати позивачу у розмірі 2806, 04 грн. та наявності заборгованості по виплатам по теперішній час у звязку з його звільненням. Листом від 12.10.2021 року позивача повідомлено, що це виплата на виконання рішення суду від 13 серпня 2021 року по справі № 420/9386/21.

У звязку з чим, 18.10.2021 року в інтересах позивача до ГУНП в Одеській області подано адвокатський запит щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 відшкодування у розмірі середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні зі служби у поліції за період з 01.01.2021 року по 29.09.2021 року включно відповідно до ст. ст. 116, 117 КЗпП України.

Проте позивач отримав лист від відповідача, з якого вбачається, що порядок виплати та видатки на виплату середньомісячного грошового забезпечення поліцейським за час затримки кошторисом ГУНП в Одеській області не передбачені.

Позивач вважає таку відмову протиправною бездіяльністю, оскільки правовідносини щодо відшкодування заробітної плати за час затримки остаточного розрахунку врегульовані нормами КЗпП України тільки в частині, яка не врегульована спеціальним законодавством.

Оскільки нормативно-правові акти, які визначають порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським не містять норм, які б регулювали питання строку розрахунку при звільненні та відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні, то необхідно виходити з приписів трудового законодавств щодо оплати праці.

До суду 07 грудня 2021 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач проти задоволення позову заперечував та просив відмовити у задоволенні позову, зазначивши, що на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13.08.2021 року по справі № 420/9386/21, 29.09.2021 року було зараховано на картковий рахунок позивача кошти в розмірі 2806, 04 грн. - індексація грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 01.11.2017.

Відповідач зазначив, що позивач не надав до суду доказів, що відповідач порушив виплату належних йому сум при звільненні у передбачені законом строки за відсутності спору про їх розмір у порядку ст. 117 КЗпП України.

Разом з тим, відповідач звертає увагу, що у звязку з прийняттям судового рішення, яким присуджено на користь позивача певні суми (сплата індексації), ст. ст. 116, 117 КЗпП України не застосовуються, а зобов`язання роботодавців виплатити заборгованість із заробітної плати замінюється на зобов`язання виконати рішення суду на користь позивача, що не регулюється матеріальними нормами трудового права.

Тобто немає обґрунтованих підстав стверджувати, що положення КЗпП України передбачають право на отримання компенсації за затримку виплати індексації, що мала місце після того як її було встановлено судом, що узгоджується з висновками викладеними у постанові Верховного Суду від 28.01.2020 року по справі № 822/2663/15. Правова позиція щодо незастосування ст. 117 КЗпП України до правовідносин, що виникають у порядку виконання судового рішення про присудження виплати заробітної плати, викладена у постанові Верховного Суду від 18.11.2019 року по справі № 0940/1532/18.

Також відповідач зазначив, що ГУНП в Одеській області зробило нарахування та виплату індексації грошового забезпечення на виконання рішення суду, на день звільнення ГУНП в Одеській області індексація за період з 05.11.2015 по 01.11.2017 не нараховувалась та обов`язку щодо її виплати у відповідача не було, та кошти, які позивач хоче стягнути з відповідача не є грошовим забезпеченням, адже останній після звільнення не працював, не виконував ніяких функціональних обов`язків, тобто підстав для забезпечення його грошовим забезпеченням не було.

Позивач не скористався правом на підготовку відповіді на відзив.

Ухвалою суду від 10 січня 2022 року розгляд справи продовжено за правилами загального позовного провадження та зобов`язано Головне управління Національної поліції в Одеській області надати суду довідку про середньоденний та середньомісячний заробіток за останні два місяці, що передують звільненню позивача відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, що затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, довідку про сплачену суму індексації грошового забезпечення та дати виплати суми, та повний розрахунок при звільнені із зазначенням загальної суми, яка була виплачена позивачу при звільненні та коли (дата) виплати вказаної суми.

До суду 03 лютого 2022 року від відповідача надійшли витребувані докази.

Підготовче засідання призначене на 10 березня 2022 року у зв`язку з веденням воєнного стану в Україні, не відбулося та не призначено дату наступного підготовчого засідання через існуючу загрозу життю та здоров`ю людей.

Ухвалою суду від 14 червня 2022 року закрито підготовче провадження у справі № 420/21051/21 та призначено розгляд справи по суті. Продовжено розгляд справи № 420/21051/21 у письмовому провадженні на підставі наявних матеріалів в адміністративній справі.

Вивчивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та заперечення, докази, якими вони підтверджуються, судом у справі встановлені такі факти та обставини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджено паспортом громадянина України (а.с. 11-12).

У позовній заяві позивач зазначив, що з 20.08.1995 року по 06.11.2015 року він проходив службу в органах внутрішніх справ, а з 07.11.2015 року по 31.12.2020 року в Національній поліції України.

Відповідно до витягу з наказу начальника ГУНП в Одеській області № 1711о/с від 31.12.2020 року, підполковника поліції ОСОБА_1 з 31.12.2020 року звільнено зі служби в поліції (а.с. 15).

Суд встановив, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2021 року по справі № 420/9386/21 зобов`язано Головне управління Національної поліції в Одеській області нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період служби в поліції з 07.11.2015 року по 01.11.2017 року.

На адвокатський запит представника позивача направлений до Головного управління Національної поліції в Одеській області щодо повідомлення призначення виплати позивачу у розмірі 2806, 04 грн. та наявності заборгованості по виплатам по теперішній час у звязку з його звільненням, листом від 12.10.2021 року позивача повідомлено, що на підставі рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2021 року по справі № 420/9386/21 ОСОБА_1 нарахована індексація грошового забезпечення за період з 07.11.2015 року по 31.10.2017 року з базовим місяцем листопад 2015 року у сумі 3374, 17 грн. з урахуванням податків, виплачена індексація в розмірі 2806, 04 грн.

Вказана сума в розмірі 2806, 04 грн. надійшла на картковий рахунок позивача 29 вересня 2021 року, що не заперечується сторонами.

Суд встановив, що у звязку з цим, 18.10.2021 року в інтересах позивача до ГУНП в Одеській області подано адвокатський запит щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 відшкодування у розмірі середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні зі служби у поліції за період з 01.01.2021 року по 29.09.2021 року включно відповідно до ст. ст. 116, 117 КЗпП України (а.с. 18-19).

На цей адвокатський запит ГУНП в Одеській області надало листом від 01.11.2021 року № 14/75/аз відповідь про те, що жодним нормативно-правовим актом, який регулює діяльність Національної поліції України не передбачено нарахування та виплата особам середньомісячного грошового забезпечення за час затримки належних до виплат при звільненні зі служби в поліції коштів, тому відсутні правові підстави для задоволення заяви (а.с. 20).

На виконання ухвали суду відповідачем надано суду лист Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУНП в Одеській області від 26.01.2022 року, відповідно до якого загальна сума отриманого грошового забезпечення ОСОБА_1 складає 22303, 01 грн., компенсація відпустки 45 діб 2020 року 31796, 18 грн., одноразова грошова допомога при звільненні 264967,50 грн., з урахуванням податків (розрахункові листи додаються), та на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2021 року по справі № 420/9386/21 нарахована індексація грошового забезпечення за період 07.11.2015 по 31.10.2017 (з базовим місяцем листопад 2015) у сумі 3375, 17 грн. (з урахуванням податків), а також надано довідку про середньомісячне грошове забезпечення позивача за останні два місяці перед звільненням.

Не погоджуючись із зазначеною бездіяльністю, позивач звернувся до суду.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги належать задоволенню частково, з огляду на таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України від 2 липня 2015 року № 580-VIII "Про Національну поліцію", який набув чинності 07.11.2015 року (далі - Закон № 580-VIII), Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

Згідно зі статтею 2 Закону № 580-VIII, завданням поліції є надання поліцейських послуг у сферах:1) забезпечення публічної безпеки і порядку;

2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави;

3) протидії злочинності;

4) надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

Частиною першою статті 59 Закону № 580-VIII визначено, що служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.

Згідно з ч. 5 ст. 94 цього Закону, грошове забезпечення поліцейських індексується відповідно до закону.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України від 03.07.1991 № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення».

Статтею 2 Закону № 1282-ХІІ визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Відповідно до статей 4, 6 Закону № 1282-ХІІ, індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

У разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону, грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін.

Статтею 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» визначено, що індексацію доходів населення, яка встановлюється для підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно зі ст.19 цього Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Таким чином, індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій, яка є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, а тому є частиною грошового забезпечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 94 Закону №580-VIII, Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Наказом МВС України від 06.04.2016 року № 260 затверджений Порядок та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських (надалі Порядок № 260).

Разом з тим відповідними спеціальними нормативно-правовими актами не встановлено порядку здійснення розрахунку зі звільненою особою, зокрема, не встановлено дати проведення остаточного розрахунку при звільненні і відповідальності роботодавців за несвоєчасне здійснення виплат всіх сум, які підлягають сплаті, що ставить таких осіб у вкрай невигідне становище, оскільки фактично позбавляє їх гарантій на фінансове забезпечення соціально-побутових потреб та створює умови для неналежного виконання роботодавцем своїх обов`язків.

Закріплені у статтях 116, 117 КЗпП України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 17 лютого 2015 року у справі № 21-8а15, яка неодноразово підтримана Верховним Судом (постанова від 04.12.2019 справа №825/66/16, постанова від 02.10.19 справа №817/1227/18, постанова від 10.09.2019 справа №814/2791/16, постанова від 19.06.2019 справа № 820/3312/17) за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює спірні відносини, не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум при звільненні, з метою забезпечення рівності прав та принципу недискримінації у трудових відносинах, Верховний Суд дійшов висновку про можливість застосування норм статей 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які складаються під час звільнення зі служби органів внутрішніх справ.

Також Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17, що була підтримана у постанові від 13 травня 2020 року у справі №810/451/17, висловлено правову позицію, відповідно до якої статтею 116 КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Невиконання цього обов`язку спричиняє наслідки, передбачені статтею 117 КЗпП України, якою передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Тому суд доходить висновку, що доводи відповідача, щодо не застосування до спірних правовідносин статей 116, 117 КЗпП України, є безпідставними та не ґрунтуються на приписах норм права.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Сторонами не заперечується, що у день звільнення позивача, йому не було виплачено індексацію грошового забезпечення за період з 07.11.2015 року по 01.11.2017 року.

Відповідач зазначив, що індексація грошового забезпечення не нараховувалась, та здійснено нарахування на виконання рішення суду, без затримки у виплаті.

Однак, суд звертає увагу на вищенаведені приписи ст. 117 КЗпП України, якими передбачено поширення дії вказаної статті й при наявності спору, у випадку якого уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Тому наведені доводи відповідача відхиляються судом.

Таким чином, суд встановив, що у день звільнення позивача зі служби в поліції, йому не була виплачена індексація грошового забезпечення, а отже не був проведений остаточний розрахунок при звільненні, та такий розрахунок був повністю здійснений 29 вересня 2021 року.

Посилання відповідача на висновки викладені у постанові Верховного Суду від 28.01.2020 року по справі № 822/2663/15 щодо того, що положення КЗпП України не передбачають право на отримання компенсації за затримку виплати індексації, що мала місце після того як її було встановлено судом, є безпідставними, оскільки у постанові Верховного Суду по справі № 520/7453/2020 від 21 жовтня 2021 року Суд з урахуванням висловленої Великою Палатою Верховного Суду правової позиції зробив такий висновок: оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені під час проходження служби, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення. Таким чином, висновок судів попередніх інстанцій про те, що спірні правовідносини виникли внаслідок присудження судом позивачеві спірних сум та подальшого виконання судового рішення, що виключає можливість застосування положень статті 117 КЗпП України, є помилковим та суперечить висловленій Великою Палатою Верховного Суду правовій позиції (п.п. 35, 36 постанови Верховного Суду по справі № 520/7453/2020 від 21 жовтня 2021 року).

Суд зазначає, що відповідно до висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду по справі № 755/10947/17 від 30 січня 2019 року, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду.

Тому, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльність щодо нездійснення остаточного розрахунку в день звільнення зі служби в поліції позивача, є правомірним та належать задоволенню.

Також враховуючи вищевикладені норми права, суд доходить висновку, що при затримки у виплаті індексації грошового забезпечення при звільненні, мають бути застосовані приписи ст. 117 КЗпП України.

Однак, статтею 117 КЗпП України покладено обов`язок щодо визначення розміру відшкодування за час затримки на орган, який виносить рішення по суті спору.

Тому суд доходить висновку, що позовні вимоги про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки виплати індексації грошового забезпечення при звільненні зі служби у поліції за період з 01 січня 2021 року по 29 вересня 2021 року включно є безпідставними та не належать задоволенню.

У свою чергу враховуючи, що статтею 117 КЗпП України покладено обов`язок щодо визначення розміру відшкодування за час затримки на орган, який виносить рішення по суті спору, керуючись ст. 9 КАС України, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та стягнути середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку при звільненні на користь позивача, але із зменшенням його розміру, виходячи з такого.

Так, стаття 117 КЗпП України - це відповідальність, яка покладається на роботодавця за несвоєчасний розрахунок з працівником при звільненні.

Метою, яка закладена законодавцем у зміст процедури відшкодування, передбаченої ст. 117 КЗпП, є компенсація працівникові майнових витрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

У постанові Верховного Суду від 30.11.2020 року по справі № 480/3105/19 Верховний Суд з питання застосування ст. ст. 116, 117 КЗпП України зробив такі висновки:<… Синтаксичний розбір текстуального змісту цієї норми дає підстави суду зробити висновки про те, що відповідальність у розмірі середнього заробітку застосовується лише в разі невиплати всіх належних працівникові сум (заробітної плати, компенсацій тощо). Такий правовий висновок прямо випливає із цієї норми.

Аналіз такого правового врегулювання дає змогу суду зробити правовий висновок, який непрямо випливає з приписів частини першої статті 117 КЗпП України, про те, що в разі виплати частини (не всіх) належних звільненому працівникові сум зменшується відповідно розмір відповідальності. І цей розмір відповідальності повинен бути пропорційним розміру невиплачених сум з урахуванням того, що всі належні при звільненні суми становлять сто відсотків, стільки ж відсотків становить розмір середнього заробітку.

Тобто залежно від розміру невиплачених належних звільненому працівникові сум прямо пропорційно належить виплаті розмір середнього заробітку, однак за весь час їх затримки по день фактичного розрахунку…> (п. 59-61 постанови Верховного Суду від 30.11.2020 року по справі № 480/3105/19 ).

Враховуючи, що позивачу було не виплачено лише частину із тих сум, які мав виплатити відповідач при його звільненні, суд вважає, що висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 30.11.2020 року по справі № 480/3105/19 є релевантні до спірних правовідносин.

Так, відповідно до листа Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУНП в Одеській області від 26.01.2022 року, відповідно до якого загальна сума отриманого грошового забезпечення ОСОБА_1 складає 22303, 01 грн., компенсація відпустки 45 діб 2020 року 31796, 18 грн., одноразова грошова допомога при звільненні 264967,50 грн., з урахуванням податків (розрахункові листи додаються), всього: 319066, 69 грн.

На виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2021 року по справі № 420/9386/21 нарахована індексація грошового забезпечення за період 07.11.2015 по 31.10.2017 (з базовим місяцем листопад 2015) у сумі 3375, 17 грн. (з урахуванням податків), тобто у день звільнення позивачу мав бути здійснений повний розрахунок на суму 322441, 86 грн. (з урахуванням податків).

Індексація грошового забезпечення в розмірі 3375, 17 грн. становить 1, 0467 % від загальної суми, яка мала бути виплачена відповідачем на день звільнення позивача.

Відповідно до ч. 3-5 ст. 91 Закону України «Про Національну поліцію», для поліцейських установлюється п`ятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями, а для курсантів (слухачів) вищих навчальних закладів із специфічними умовами навчання, які готують поліцейських, - шестиденний робочий тиждень з одним вихідним днем.

Вихідні, святкові та неробочі дні є днями відпочинку для всіх поліцейських, крім залучених до виконання службових обов`язків.

Поліцейським, які виконували службові обов`язки у вихідні, святкові та неробочі дні, крім поліцейських, які працюють у змінному режимі, відповідний час для відпочинку в порядку компенсації надається протягом двох наступних місяців.

Тому здійснюючи розрахунок середнього заробітку за час затримки виплати, суд виходить із розрахунку робочих днів.

З 01.01.2021 року по 29.09.2021 року становить затримку у виплаті індексації грошового забезпечення 186 робочі дні:

186 робочі дні х 697, 97 грн. (середньоденний заробіток позивача) = 129822, 42 грн. (середній заробіток за час затримки).

Виходячи з принципу пропорційності, та застосовуючи висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 30.11.2020 року по справі № 480/3105/19, суд доходить висновку, що достатнім способом захисту порушених прав позивача стягнення на його користь суми 1358, 85 гривень як середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні (1, 0467 % від 129822, 42 грн.).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 року по справі № 761/9584/15-ц, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі за провадженням № 6-113цс16, і зазначила, що встановлений ст. 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця вважає, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

- Розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором.

- Період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум.

- Ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника.

- Інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Повертаючись до обставин у цій справі, суд доходить висновку, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 129822, 42 грн. є неспівмірним з сумою, яка не була виплачена позивачу 3375, 17 грн. із затримкою та має бути зменшений з урахуванням вищевикладених у постанові Верховного Суду від 26.06.2019 року по справі № 761/9584/15-ц критеріїв та порядку розрахунку, викладеного у постанові Верховного Суду від 30.11.2020 року по справі № 480/3105/19.

Тому оцінюючи у сукупності надані обставини, суд вважає, що достатнім та співмірним розміром середнього заробітку за затримку буде сума 1358, 85 грн., яка належить стягненню на користь позивача з урахуванням обов`язкових відрахувань.

Відповідно до ч.1,3 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, оцінюючи встановлені факти, суд дійшов висновку, що відповідач, заперечуючи проти позову частково не довів, з посиланням на відповідні докази, правомірності своїх дій, а тому позовні вимоги належать задоволенню частково.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, та те, що позивач звільнений від сплати судового збору і не надані докази понесення ним інших судових витрат, жодні судові витрати не належать стягненню з відповідача на користь позивача.

У зв`язку з тим, що судові витрати пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз в цій справі відсутні, жодні судові витрати не належать компенсації за рахунок Державного бюджету.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 6, 12, 72, 77,90, 139, 246, 255,295,297 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса для листування: АДРЕСА_2 ) до Головного управління Національної поліції в Одеській області(, місцезнаходження: 65080, м. Одеса, вул. Ак.Філатова, 15-А) про визнання протиправною бездіяльність щодо не здійснення остаточного розрахунку у день звільнення та зобов`язання нарахувати та виплатити середній заробіток за весь час затримки виплати індексації грошового забезпечення при звільненні,- задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Одеській області (, юридична адреса: 65080, м. Одеса, вул. Ак. Філатова, 15-А, 65014, місцезнаходження: м. Одеса, вул.Єврейська, 12) щодо нездійснення остаточного розрахунку ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса для листування: АДРЕСА_2 ) в день звільнення зі служби в поліції.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Одеській області (, юридична адреса: 65080, м. Одеса, вул. Ак. Філатова, 15-А, 65014, місцезнаходження: м. Одеса, вул.Єврейська, 12) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса для листування: АДРЕСА_2 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 01 січня 2021 року по 29 вересня 2021 року в розмірі у сумі 1358, 85 грн. (одна тисяча триста п`ятдесят вісім гривень 85 копійок) з урахуванням обов`язкових відрахувань.

В іншій частина позовних вимог, - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст.ст. 295,297 КАС України, з урахуванням п.п.15.5 п. 15 ч. 1 Перехідних положень КАС України, п. 3 розділу УІ Прикінцевих положень КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя Л.Р. Юхтенко