Справа № 480/10487/21
Суддя: С.М. Гелета
Дата ухвалення: 2022-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Гелети С.М.,
за участю секретаря судового засідання Високос Я.С.
за участю представника позивача Кутова Т.В., представника відповідача Міщенко Д.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні суду в м. Суми справу за позовом Приватного підприємства Агрофірма "Журавка" до Головного управління ДПС у Сумській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
Позовні вимоги мотивовані тим, що податковим органом після проведеної фактичної перевірки зроблено висновки, які не відповідають фактичним обставинам. Зокрема, позивач зазначає щодо відсутності у податкового органу доказів зберігання скрапленого газу у позивача на момент перевірки, а тому безпідставно застосовано штрафні санкції. В акті перевірки перевіряючи обмежились лише описом факту використання позивачем скрапленого газу, але не запитували жодні документи стосовно зберігання такого газу. В даному випадку, газ зберігався у іншої особи, оскільки у позивача в перевіряє мий період була відсутня ліцензія на зберігання, перевіряючи взагалі не встановивши факт його зберігання, місце зберігання, наявні на час перевірки залишки та порядок його використання. Факт використання газу скріпленого позивач не заперечує. Зазначає, що після придбання газу зберігання відбувалося у продавця, а відвантаження відбувалося за заявками підприємства для заповнення відповідних ємкостей, які використовує у власній господарській діяльності, для сушіння зерна. Під час перевірки використали пояснення свідків працівників підприємства у межах кримінальної справи, яка взагалі закрита за відсутності складу злочину. Крім того, в показах, які використав відповідач, відсутня жодна інформація щодо саме зберігання , а не використання в господарській діяльності підприємства скрапленого газу. Отже, жодні докази факту зберігання позивачем пального або наявності залишків такого пального на час проведення перевірки відсутні. Таким чином, позивач вважає недоведеним перевіркою факт зберігання позивачем пального газу скріпленого без наявності ліцензії.
Відповідач у відзиві на позовну заяву позовні вимоги не визнав, зазначив, що фактичною перевіркою встановлено, що позивач придбавав газ скріплений, що підтверджується первинними документами, а тому повинен мати ліцензію не зберігання підакцизного товару. Зазначає, що факт зберігання газу підтверджується показами свідків, що були надані в межах порушеного кримінального провадження.
Провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без виклику осіб, за клопотанням позивача ухвалою суду призначено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Судом строк проведення підготовчого провадження було продовжено на 30 днів, замінено відповідача правонаступником, задоволено клопотання позивача про розгляд справи в режимі відеоконференції.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
З 1 січня 2016 року ПК України визначав, що діяльність з реалізації пального обумовлювалася обов`язком суб`єкта господарювання зареєструватися платником акцизного податку, а також виконувати вимоги, пов`язаних із обігом пального. Водночас, законодавець встановив, що приміщення для навантаження-розвантаження, зберігання пального виключно для потреб власного споживання пального не є акцизним складом (підпункт 14.1.6), а суб`єкти господарювання, які використовують приміщення, розташовані на митній території України, для навантаження-розвантаження, зберігання пального виключно для потреб власного споживання пального не є розпорядниками акцизного складу (підпункт 14.1.224).
До 1 липня 2019 року діяльність з виробництва, реалізації та зберігання пального не підлягала ліцензуванню.
З 1 липня 2019 року набрав чинності Закон України від 23 листопада 2018 року № 2628-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо покращення адміністрування та перегляду ставок окремих податків і зборів», яким внесено зміни до ПК України та Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» (далі Закон №481/95-ВР).
З цього часу Закон №481/95-ВР почав додатково визначати основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі пальним, забезпечення його високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом пального на території України, а норми ПК України встановили більш ширше поняття акцизних складів, в тому числі, визначили критерії, за яких відповідна територія/ємність не вважається акцизним складом.
Відповідно до абзацу восьмого частини другої статті 17 Закону №481/95-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлена відповідальність за зберігання пального без наявності ліцензії у вигляді штрафних санкцій в сумі 500000 гривень. Водночас така санкція не може бути застосована у випадку, якщо місце зберігання пального є таким, яке за змістом статті 15 Закону №481/95-ВР звільняє суб`єкта господарювання від обов`язку отримувати відповідну ліцензію.
Крім того, абзацом двадцять третім частини другої статті 17 Закону №481/95-ВР встановлена відповідальність за надання послуг із зберігання пального іншим суб`єктам господарювання та/або реалізація пального іншим особам на підставі ліцензії на право зберігання пального, отриманої на підставі заяви виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки відповідно до статті 15 цього Закону, у вигляді штрафних санкцій в сумі 500000 гривень.
За змістом частин сьомої, восьмої, десятої, шістнадцятої статті 15 Закону №481/95-ВР суб`єкти господарювання (у тому числі іноземні суб`єкти господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) отримують ліцензії на право оптової торгівлі пальним та зберігання пального на кожне місце оптової торгівлі пальним або кожне місце зберігання пального відповідно, а за відсутності місць оптової торгівлі пальним - одну ліцензію на право оптової торгівлі пальним за місцезнаходженням суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) або місцезнаходженням постійного представництва. Суб`єкт господарювання (у тому числі іноземний суб`єкт господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) має право зберігати пальне без отримання ліцензії на право зберігання пального в місцях виробництва пального або місцях оптової торгівлі пальним чи місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримані відповідні ліцензії. Ліцензії на право зберігання пального видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади за місцем розташування місць зберігання пального терміном на п`ять років, а річна плата на право зберігання пального становить 780 гривень.
Частинами тридцять другою, тридцять восьмою статті 15 Закону №481/95-ВР встановлено, що ліцензія видається за заявою суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво), до якої додається документ, що підтверджує внесення річної плати за ліцензію. Для отримання ліцензії на право оптової або роздрібної торгівлі пальним або на право зберігання пального разом із заявою додатково подаються завірені заявником копії таких документів: документи, що підтверджують право власності або право користування земельною ділянкою, або інше передбачене законодавством право землекористування на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, чинні на дату подання заяви та/або на дату введення такого об`єкта в експлуатацію, будь-якого цільового призначення; акт вводу в експлуатацію об`єкта або акт готовності об`єкта до експлуатації, або сертифікат про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, або інші документи, що підтверджують прийняття об`єктів в експлуатацію відповідно до законодавства, щодо всіх об`єктів у місці оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, необхідних для оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального; дозвіл на виконання робіт підвищеної небезпеки та експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки.
Суб`єкти господарювання, що здійснюють зберігання пального, яке не реалізовується іншим особам і використовується виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки, копії зазначених документів не подають. Такі суб`єкти господарювання у заяві зазначають про використання пального для потреб власного споживання чи переробки, загальну місткість резервуарів, що використовуються для зберігання пального, та їх фактичне місцезнаходження, а також фактичне місцезнаходження ємностей, що використовуються для зберігання пального (частина сорок третя статті 15 Закону №481/95-ВР).
При цьому, згідно з частиною дев`ятнадцятою цієї статті ліцензія на право зберігання пального не отримується на місця зберігання пального, що використовуються: підприємствами, установами та організаціями, які повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевого бюджету; підприємствами, установами та організаціями системи державного резерву; суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) для зберігання пального, яке споживається для власних виробничо-технологічних потреб виключно на нафто- та газовидобувних майданчиках, бурових платформах і яке не реалізується через місця роздрібної торгівлі.
Суб`єкти господарювання, які здійснюють роздрібну, оптову торгівлю пальним або зберігання пального виключно у споживчій тарі до 5 літрів, ліцензію на роздрібну або оптову торгівлю пальним або ліцензію на зберігання пального не отримують (частина двадцять перша статті 15 Закону №481/95-ВР).
Статтею 1 Закону №481/95-ВР надано визначення поняттям, зокрема: зберігання пального - діяльність із зберігання пального (власного або отриманого від інших осіб) із зміною або без зміни його фізико-хімічних характеристик; місце зберігання пального - місце (територія), на якому розташовані споруди та/або обладнання, та/або ємності, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування.
Стосовно наявності реєстрації податкових накладних в ЄРПН щодо газу скрапленого, суд зазначає, що факт реєстрації таких накладених не є доказом факту саме зберігання такого пального в період з 01.04.2020 по 22.05.2020.
В судовому засіданні представник позивача зазначила, що такі дії підприємства зумовлені були відсутністю у позивача ліцензії на зберігання пального газу скрапленого, а отриманий товар був виключно в тому об`ємі, який необхідний для використання в господарській діяльності для сушіння зерна.
Матеріалами справи, в т.ч. і змістом акту перевірки, не підтверджується, що податковим органом взагалі витребовувалися та досліджувалися документи ТОВ «АФ «Журавка» що стосується газу скрапленого. В акті перевірки не зазначено, що перевіряючими було зафіксовано факт зберігання пального, його об`єм на момент здійснення перевірки, а тому висновки відповідача щодо наявності реєстрації податкових накладених в ЄРПН не можуть бути доказом саме факту зберігання пального, є безпідставними та необґрунтованими.
Стосовно ненадання позивачем документів щодо об`єктів місць зберігання/відпуску пального - газу скрапленого, суд зазначає наступне.
Разом із тим, в даному запиті, який був вручений представнику ПП АФ «Журавка» 26.08.2020, що не заперечується позивачем, податковий орган витребував у підприємства документи щодо об`єктів місць зберігання/відпуску пального, в саме виключно щодо дизельного палива. Зазначені обставини не стосуються підстав винесення відповідачем оспорюваного рішення.
Вимоги до ПП АФ «Журавка» щодо надання документів щодо об`єктів місць зберігання/відпуску пального - газу скрапленого в спірний період зазначений лист не містить. Жодних інших запитів про надання позивачем документів щодо об`єктів місць зберігання/відпуску пального, що розташовані в АДРЕСА_1 та які стосуються саме скрапленого газу, відповідачем не було направлено, не витребувувалося, матеріалами справи не підтверджується.
Як вбачається зі змісту протоколів допиту, такими працівниками підприємства надано загальні покази відносно купівлі та зберігання ПП АФ «Журавка» скрапленого газу в підземній ємності та використання газу для сушіння зерна у власній сушарці, без деталізації періоду його зберігання. Жодних свідчень щодо обставин саме зберігання, а не використання чи факту придбання такого пального підприємством в період з 01.04.2020 по 22.05.2020, особи, допитані в межах кримінальної справи, не надавали, в протоколах не відображено.
Крім того, слід зазначити, що матеріалами справи підтверджується, що кримінальне провадження, в межах якої були надані такі покази, що відображені у вищезазначених протоколах допитів свідків, постановою старшого слідчого ДФС в Сумській області від 03.09.2021 взагалі закрито в зв`язку з відсутністю в діях службових осіб ПП Агрофірма «Журавка» складу злочину, що.
Суд, дослідивши зміст акта перевірки, дійшов висновку, що з нього не вбачається порушення позивачем статті 15 Закону №481/95-ВР. Так, суть фактичної перевірки у спірних правовідносинах полягає у безпосередньому встановленні працівниками контролюючого органу зберігання суб`єктом господарювання пального у місці, на яке такий суб`єкт не отримав відповідної ліцензії. Однак, окрім твердження про придбання, отримання позивачем газу скрапленого, в акті перевірки відсутні встановлені обставини зберігання такого пального ПП АФ «Журавка», та місця його зберігання: у приміщенні (складі) чи на відкритому повітрі; яким чином таке пальне зберігалось, в яких ємностях, тарах, обладнанні, тощо. У зв`язку з цим суд дійшов висновку, що акт перевірки не відповідає вимогам систематизованого, чіткого, об`єктивного та повного викладу фактів виявлених порушень законодавства.
Діяльність суб`єкта господарювання зі зберігання пального у місці, яке не підпадає під винятки, передбачені статтею 15 Закону №481/95-ВР та ПК України, без наявності відповідної ліцензії утворює склад правопорушення, за яке передбачена відповідальність у вигляді штрафних санкцій в сумі 500000 грн. Такі штрафні санкції застосовуються податковим органом у випадку виявлення під час проведення фактичної перевірки складу податкового правопорушення, передбаченого Законом №481/95-ВР, що має бути зафіксовано у відповідному акті перевірки.
Під час розгляду справ, пов`язаних із притягненням суб`єктів господарювання до відповідальності за таке правопорушення, предметом доказування є саме підтвердження або спростування виявлених та зафіксованих в акті перевірки порушень вимог Закону №481/95-ВР, в якому має бути чітко зазначено, в чому полягає порушення суб`єктом господарювання вимог законодавства, яких саме норм та на підставі яких обставин ґрунтується цей висновок.
Враховуючи те, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами встановлення на час перевірки факту зберігання підакцизного товару - газу скрапленого в період з 01.04.2020 по 21.05.2020, в акті перевірки такі докази та обставини не зазначені, до матеріалів справи таких доказів також не надано, враховуючи вищезазначене, позовні вимоги визнаються судом правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.
Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Тому, за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Сумській області на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним при поданні позовної заяви судовий збір.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
Адміністративний позов Приватного підприємства Агрофірма "Журавка" до Головного управління ДПС у Сумській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 29.06.2022

Суддя С.М. Гелета