Справа № 9901/474/21
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2022-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

м. Київ

27 червня 2022 року

справа №9901/474/21

адміністративне провадження № П/9901/474/21

Верховний Cуд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді - Ханової Р.Ф.,

суддів: Бившевої Л. І., Олендера І. Я., Пасічник С. С., Хохуляка В. В.,

за участю секретаря судового засідання Статілко Ю. С.,

представника позивача - не з`явився,

представника відповідача - Мовіле О.С. в порядку самопредставництва,

представника Ради національної безпеки і оборони України - не з`явився,

представника Служби безпеки України - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження позовну заяву Акціонерного товариства «КІВІ» до Президента України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Рада національної безпеки та оборони України, Служба безпеки України про визнання протиправним та скасування Указу Президента України від 21 травня 2021 року №203/2021 в частині,

УСТАНОВИВ :

17 листопада 2021 року до Верховного Суду як суду першої інстанції надійшла позовна заява Акціонерного товариства «КІВІ» (далі - Товариство, позивач) до Президента України (далі - відповідач, Президент України), в якій позивач, з урахуванням уточнених вимог від 01 грудня 2021 року, просить Суд визнати протиправним та скасувати Указ Президента України від 21 травня 2021 року №203/2021 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 14 травня 2021 року «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», в частині введення в дію персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій) щодо Акціонерного товариства «КІВІ» (позиція 62 у Додатку 2 до Рішення Ради національної безпеки і оборони України від 14 травня 2021 року).

На обґрунтування позову представник позивача зазначає, що оскаржуваний Указ не відповідає вимогам законодавства та практиці Європейського суду з прав людини, є протиправним та підлягає скасуванню в частині застосування санкцій до позивача, оскільки:

- санкції застосовано за відсутності підстав, передбачених частиною першою статті 3 Закону України «Про санкції»;

- Указ є необґрунтованим, оскільки не містить конкретних підстав та мотивів застосування санкцій до позивача;

- Указ прийнято з порушенням принципу пропорційності.

Товариство акцентує увагу на тому, що законодавством України встановлено чіткі підстави застосування санкцій, вичерпний перелік яких визначений частиною першою статті 3 Закону України «Про санкції».

Позивач стверджує, що оскаржуваний Указ прийнято за відсутності підстав для застосування санкцій, оскільки Товариством не вчинено жодних дій, які передбачені частиною першою статті 3 Закону України «Про санкції».

Також Товариство вказує на те, що оскаржуваний Указ та Рішення РНБО, додатки до нього, не містять жодного обґрунтування причин застосування санкцій безпосередньо до позивача. При цьому, оскаржуваний Указ має персональний характер, а тому є актом індивідуальної дії. Не зважаючи на вказане, позивач не володіє жодною інформацією про підстави застосування санкцій до нього.

На думку позивача, в Указі не зазначено для досягнення якої конкретно мети, передбаченої частиною першою статті 1 Закону України «Про санкції», застосовано санкції до позивача, що унеможливлює встановлення відповідності застосованих санкцій задекларованій меті.

Враховуючи викладене, Товариство вважає рішення відповідача як суб`єкта владних повноважень, яким введено в дію санкції щодо позивача, необґрунтованим, що є підставою для його скасування.

Верховний Суд ухвалою від 01 грудня 2021 року, після усунення недоліків адміністративного позову, встановлених ухвалою Верховного Суду від 18 листопада 2021 року, відкрив провадження в цій справі та призначив справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Цією ухвалою суд залучив до участі у справі Раду національної безпеки і оборони України (далі - РНБО), Службу безпеки України (далі - СБУ) у якості третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні відповідача.

16 грудня 2021 року на адресу Верховного Суду від Президента України надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову.

Відповідач у відзиві на позовну заяву посилається на положення статей 19, 102, 106, 107 Конституції України, статтю 3, пункт перший частини першої статті 4, частини першу, четверту статті 10 Закону України «Про Раду національної безпеки і оборони України», статей 1, 3, 5 Закону України «Про санкції», і зазначає, що санкції до позивача застосовано РНБО за результатами розгляду пропозицій СБУ. РНБО було розглянуто та підтримано відповідні пропозиції щодо застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів, зокрема до позивача, про що прийнято відповідне рішення РНБО. У подальшому, після надходження в установленому порядку на ім`я Глави держави відповідних матеріалів (Рішення з додатками, проекту Указу та пояснювальної записки до нього), Президент України в межах реалізації вказаних вище приписів законодавства видав Указ №203/2021, яким увів у дію рішення РНБО.

За позицією відповідача, вищевикладене підтверджує той факт, що оскаржуваний Указ прийнято на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією і законами України.

Відповідач доводить, що застосування санкцій до позивача рішенням РНБО, введеним у дію оскаржуваним Указом Президента України, ґрунтується на принципах пропорційності, відповідності меті та ефективності, а також здійснено у зв`язку з наявністю достатніх підстав, визначених статтею 3 Закону України «Про санкції».

Представник відповідача стверджує, що Президент України видаючи оскаржуваний Указ, реалізовував свої конституційні повноваження у порядку та на підставі законодавства України, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, тобто пропорційно.

20 грудня 2021 року від РНБО надійшли пояснення, в яких цей орган зауважує на відсутності у нього адміністративної процесуальної правосуб`єктності.

23 грудня 2021 року на адресу Верховного Суду від позивача надійшла відповідь на відзив Президента України.

13 січня 2022 року на адресу Верховного Суду від Служби безпеки України надійшли пояснення на адміністративний позов Товариства.

07 лютого 2022 року розгляд справи було відкладено внаслідок хвороби члена колегії та представника СБУ на 14 березня 2022 року об 11:30, яке не відбулося внаслідок неможливості розгляду справи у приміщенні суду, пов`язаної з запровадженням військового стану.

06 травня 2022 року суд направив учасникам справи повістку про виклик в судове засідання на 6 червня 2022 року об 11:00, які вручені у строки та порядку, встановленими КАС України, зо підтверджено рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (том 3 а. с. 142 - 146).

06 червня 2022 року від представника позивача адвоката Шкаровського Дениса Олеговича надійшла заява про відмову від представництва. Інші представники Товариства, не зважаючи на отримання повістки про виклик в судове засідання, до Суду не прибули.

06 червня 2022 року судове засідання відкладено на 27 червня 2022 року на 10:00, судові повістки про виклик направлені на адреси учасників справи.

27 червня 2022 року у судове засідання представник позивача не з`явився, представник відповідача заявив усне клопотання про залишення адміністративного позову без розгляду на підставі частини п`ятої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши це клопотання, Суд дійшов висновку, що воно підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно з частиною першою статті 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період дії воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Національного банку України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, судів, органів прокуратури, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, розвідувальних органів та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність.

Отже, навіть в умовах воєнного стану конституційне право людини на судовий захист не може бути обмеженим, внаслідок чого суди продовжують відправляти правосуддя.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Статтею 131 цього Кодексу визначено учасники судового процесу зобов`язані під час провадження у справі повідомляти суд про зміну місця проживання (перебування, знаходження), роботи, служби. У разі неповідомлення про зміну адреси повістка надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку в порядку, визначеному статтею 129 цього Кодексу, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Учасники справи, свідки, експерти, спеціалісти, перекладачі, які не можуть з поважних причин прибути до суду, зобов`язані завчасно повідомити про це суд.

В розумінні Кодексу адміністративного судочинства України позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду.

Частиною п`ятої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду, якщо неявка перешкоджає розгляду справи. Якщо відповідач наполягає на розгляді справи по суті, справа розглядається на підставі наявних у ній доказів. До позивача, який не є суб`єктом владних повноважень, положення цієї частини застосовуються лише у разі повторної неявки.

Відповідно до частини третьої статті 126 Кодексу адміністративного судочинства України повістка повинна бути вручена не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, крім випадку, коли повістка вручається безпосередньо в суді.

Згідно з частиною десятою статті 126 Кодексу адміністративного судочинства України вручення повістки представнику учасника справи вважається також врученням повістки і цій особі.

Розписку про одержання повістки (повістку у разі неможливості вручити її адресату чи відмови адресата її одержати) належить негайно повернути до адміністративного суду. У разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином (частина одинадцята статті 126 Кодексу адміністративного судочинства України).

В матеріалах справи міститься рекомендоване повідомлення №875 про вручення 13 травня 2022 року представнику позивача судової повістки, у якій повідомлено, що судове засідання відбудеться 6 червня 2022 року, яка надіслана на поштову адресу представника позивача зазначену в адміністративному позові: 01011, м. Київ, вул. Рибальська, 22 БЦ «Башта 5», під`їзд 13.

В подальшому повістка про виклик в судове засідання на 27 червня 2022 року о 10:00 направлена позивачу за зазначеною вище адресою, та вручена за довіреністю 09 червня 2022 року, що є належним повідомленням позивача в розумінні процесуального закону (том 3, а. с. 173).

До суду від позивача не надходило заяв та клопотань про поважність причин щодо неможливості прибуття в судове засідання або про розгляд справи за його відсутності, Суд вжив всі можливі від нього заходи щодо належного повідомлення позивача про час, місце та дату судового засідання.

Також усі учасники справи повідомлені про дату, час та місце судового засідання засобами електронного зв`язку шляхом надсилання повістки на адреси електронної пошти.

Слід звернути увагу на те, що договір про надання правової допомоги від 5 жовтня 2021 року укладений між позивачем Акціонерним товариством «КІВІ» та Адвокатським об`єднанням «ВБ ПАРТНЕРС», отже відмова представника Шкаровського Дениса Олеговича від представництва не впливає на дію самого договору, оскільки надати професійну правничу допомогу клієнту може інший адвокат, який представляє Адвокатське об`єднання. Зокрема, у розгляді цієї справи 20 грудня 2021 року приймала участь адвокат Гаврилова Олена Юріївна, ордер якої виданий Адвокатським об`єднанням «ВБ ПАРТНЕРС» (том 2, а. с. 216-217).

Суд вважає, що неявка представника позивача перешкоджає розгляду справи, оскільки позбавляє суд можливості встановити всі обставини справи, необхідні для вирішення спору.

Будучи ініціатором судового розгляду справи позивач в першу чергу має активно, не зловживаючи, використовувати власні процесуальні права, тобто здійснювати їх з метою, з якою такі права були надані. При цьому, визначальними процесуальними обов`язками позивача є забезпечення представництва власних інтересів при розгляді адміністративної справи, дотримання процесуальних строків.

Пунктом 4 частини першої статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо позивач не прибув (повторно не прибув, якщо він не є суб`єктом владних повноважень) у підготовче засідання чи у судове засідання без поважних причин або не повідомив про причини неявки, якщо від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності.

З огляду на неприбуття представника позивача в судове засідання повторно, неповідомлення про причини неприбуття до суду повторно, за умови неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, Суд дійшов висновку, що даний адміністративний позов підлягає залишенню без розгляду.

Водночас, під час подання позовної заяви позивач просив судові витрати покласти на відповідача.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, зокрема, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв`язку з повторним неприбуттям).

Враховуючи зазначене, судовий збір не підлягає поверненню.

Керуючись статтями 2, 22, 126, 194, 205, 240, 248, 255, 262, 266, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд,

УХВАЛИВ:

Залишити без розгляду позовну заяву Акціонерного товариства «КІВІ» до Президента України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Рада національної безпеки та оборони України, Служба безпеки України про визнання протиправним та скасування Указу Президента України від 21 травня 2021 року №203/2021 в частині.

Ухвала може бути оскаржена до Великої Палати Верховного Суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її прийняття та набирає законної сили після її перегляду в апеляційному порядку або після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Ухвала складена та підписана 27 червня 2022 року.

Головуючий: Р. Ф. Ханова

Судді: Л. І. Бившева

І. Я. Олендер

С. С. Пасічник

В. В. Хохуляк