Справа № 160/20383/21
Суддя: Дєєв Микола Владиславович
Дата ухвалення: 2022-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі судді Дєєва М.В. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу
до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області
про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії, -
28.10.2021 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому позивач просить:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у призначенні пенсії ОСОБА_1 за віком на пільгових умовах за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах;
- зобов`язати управління Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 період роботи з 20.01.1998 року по 31.12.1998 рік на посаді оператора по заправці автомобілів ВАТ «Дніпронафтопродукт» до загального стажу, та з 10.07.1985 року по 02.07.1986 рік на посаді електромонтажника 3 розряду по монтажу розподіл засобів в Монтажному управлінні №8 трест «Електропівденмонтаж», з 23.07.1986 року по 04.07.1987 рік на посаді слюсаря-ремонтника 4 розряду в котельному цеху №6 на ПО «Дніпротяжбуммаш» ім. Артема (правонаступник ПАТ «Дніпроважпапірмаш») з 28.07.1987року по 24.06.1989 рік на посаді котельника 3 розряду в котельно-зварювальній дільниці ремонтно-механічної бази Дніпровського енергоремонтного підприємства та обіймав позаду за сумісництвом газорізника та електрозварювальника ручної зварки 2 розряду (правонаступник ПАТ «Придніпровський ремонтно-механічний завод»), з 21.05.1990 року по 02.06.1997 рік на посаді формувальника 2 розряду та 03.10.1994 року заливальника металу 3 розряд в ливарній дільниці на ПАТ «Придніпровський ремонтно-механічний завод», з 04.04.2003 року по 31.10.2003 рік на посаді слюсаря ремонтника в ремонтно-будівельному цеху в ВАТ «Дніпропетровська паперова фабрика», з 16.10.2008 року по 31.01.2011 рік на посаді електрогазозварника у ТОВ «Гідроспецбудмонтаж» до пільгового стажу за Списком № 2, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за списком №2, відповідно до вимог пункту «б» статті 13 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-ХІІ) з 26 липня 2021 року.
В обґрунтування позову вказано, що позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, при цьому відповідачем було відмовлено в призначенні такої пенсії, у зв`язку з відсутністю пільгового стажу та неможливістю зарахувати до страхового стажу позивача період роботи з 20.01.1998 року по 31.12.1998 року, оскільки є виправлення в підставі прийомі на роботу, що є порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок. Також, позивач вказав, що періоди роботи з 10.07.1985 року по 02.07.1986 року на посаді електромонтажника 3 розряду по монтажу розподіл засобів в Монтажному управлінні №8 трест «Електропівденмонтаж», з 23.07.1986 року по 04.07.1987 року на посаді слюсаря-ремонтника 4 розряду в котельному цеху №6 на ПО «Дніпротяжбуммаш» ім. Артема (правонаступник ПАТ «Дніпроважпапірмаш») з 28.07.1987 року по 24.06.1989 року на посаді котельника 3 розряду в котельно-зварювальній дільниці ремонтно-механічної бази Дніпровського енергоремонтного підприємства та обіймав позаду за сумісництвом газорізника та електрозварювальника ручної зварки 2 розряду (правонаступник ПАТ «Придніпровський ремонтно-механічний завод»), з 21.05.1990 року по 02.06.1997 року на посаді формувальника 2 розряду та 03.10.1994 року заливальника металу 3 розряд в ливарній дільниці на ПАТ «Придніпровський ремонтно-механічний завод», з 04.04.2003 року по 31.10.2003 року на посаді слюсаря ремонтника в ремонтно-будівельному цеху в ВАТ «Дніпропетровська паперова фабрика», з 16.10.2008 року по 31.01.2011 року на посаді електрогазозварника у ТОВ «Гідроспецбудмонтаж» підлягають зарахуванню до пільгового стажу за Списком № 2, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, при цьому відповідачем не вказано підстав для відмови у зарахуванні вказаних періодів роботи позивача. Позивач вважає дії про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за списком №2 протиправним та таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства, у зв`язку з чим просив задовольнити позовні вимоги.
02.11.2021 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду залишено позовну заяву без руху через невідповідність вимогам ст. ст. 160, 161 КАС України та встановлено позивачу строк для усунення недоліків.
На виконання вимог ухвали від 02.11.2021 року позивач усунув недоліки позовної заяви у встановлений судом строк.
02.12.2021 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) осіб, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву та витребувано матеріали пенсійної справи позивача.
15.02.2022 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого вказано, що відповідач не розглядав заяву позивача про призначення пенсії по суті та не приймало рішення, оскаржуване рішення прийнято Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області.
16.02.2022 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду залучено до участі у справі в якості співвідповідача - Головне управління Пенсійного фонду у Донецькій області.
27.04.2022 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду задоволено клопотання Головного управління Пенсійного фонду в Донецькій області про продовження процесуального строку та продовжено строку виконання вимог ухвали від 16.05.2022 року.
Відповідно до вимог ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що 26.07.2021 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком №2.
Рішенням № 02 від 30.07.2021 року відмовлено позивачу призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, вказане рішення прийнято Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області за екстериторіальним принципом відповідно до постанови правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 № 25-1 «Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», зареєстрованої в Міністерстві юстиції 16.03.2021 року за № 359/35961. У рішенні зазначено пільговий стаж роботи за списком №2 особи становить 03 роки 08 місяців 18 днів, за доданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи з 20.01.1998 року по 31.12.1998 року, оскільки є виправлення в підставі прийомі на роботу, що є порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок.

Позивач вважає вказане дії щодо відмови в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за списком №2, протиправним та таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства, що і стало підставою для звернення з даною позовною заявою до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно з ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (ч. 1ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).

Частиною 2 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року за № 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з п. 20 вказаної постанови, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.

Аналіз наведених норм права дає змогу дійти висновку, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, тоді як підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами можливе лише у випадку її відсутності або відсутності в ній записів.

Не зараховуючи період роботи позивача з 20.01.1998 року по 31.12.1998 року, оскільки є виправлення в підставі прийомі на роботу, що є порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок.

При цьому, суд зазначає, що у рішенні відповідача відсутні будь-які посилання щодо невідповідності даних щодо вказаного періоду, зазначених у трудовій книжці, помилок у їх оформленні, а лише вказано на виправлення в підставі прийомі на роботу.

Суд звертає увагу, що зазначені записи в трудовій книжці позивача містять відомості щодо роботи позивача у спірний період, також, в трудовій книжці є посилання на відповідні накази, записи завірені підписом повноважної особи та печаткою, які оформлені належним чином.

Крім того, у період внесення записів про роботу позивача, незарахованих відповідачем, порядок ведення трудових книжок регулювався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (надалі - Інструкція №58).

Згідно пункту 2.4 Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Відповідно до п.4.1 Інструкції №58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

З положень пункту 2.4. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників вбачається, що необхідним реквізитом під відповідним записом у трудовій книжці працівника є печатка.

Разом з тим, обов`язок щодо внесення записів до трудової книжки покладається на роботодавців, що виключає провину особи, яка бажає призначити пенсію, у недоліках таких записів.

Позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірного періоду роботи, та ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження його трудового стажу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.02.2018 року, справа № 275/615/17, провадження №К/9901/768/17.

Вказана позиція кореспондується з нормами Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 року (далі - Порядок № 637), відповідно до пункту 1 якого основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Крім того, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 року «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 року у справі №677/277/17, провадження №К/9901/1298/17.

Верховним Судом в постанові від 24.05.2018 року у справі №490/12392/16-а викладено правову позицію, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

З аналізу наведених норм, судом встановлено, що відповідальність за ведення трудової книжки покладається на підприємство, відтак, виправлення в підставі прийомі на роботу не може бути підставою для виключення певних періодів роботи зі страхового стажу позивача.

Суд зазначає, що незарахування спірного стажу позивачу буде суперечити принципу правової визначеності, оскільки в п.3.1 Рішення Конституційного Суду України (Справа №1-25/2010 від 29 червня 2010 року) зазначено, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

Суд вважає, що право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Також, суд не погоджується з твердженням відповідача про необхідність підтвердження спірних періодів роботи уточнюючими довідками, оскільки, факт прийому позивача на роботу на вказаному підприємстві, як і дата звільнення з роботи, підпис уповноваженої особи, в органу пенсійного фонду сумнівів не викликає, відтак, факт роботи позивача є підтвердженим.

Щодо пільгового періоду роботи позивача, суд зазначає наступне.

Умови та особливості призначення пенсії за віком окремим категоріям працівників визначені у ст.ст.12-18 вказаного Закону. Вказані норми права передбачають призначення пенсії за віком на загальних підставах; пенсії за віком на пільгових умовах; особливості пенсійного забезпечення працівників, зайнятих на підземних і відкритих гірничих роботах та в металургії, пенсії громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи; пенсії за віком інвалідам, учасникам війни, сім`ям загиблих (померлих) військовослужбовців осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та поліцейських; пенсії за віком багатодітним матерям і матерям інвалідів з дитинства, а також пенсії за віком окремим категоріям громадян.

Відповідно до ч.1 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Суд зазначає, що підтвердження пільгового стажу для призначення пільгової пенсії здійснюється на підставі даних трудової книжки, а за їх відсутності, на підставі даних уточнюючої довідки, виданої підприємством, на якому працювала особа.

З матеріалів справи вбачається, що відомості трудової книжки позивача НОМЕР_1 містить відомості, зокрема періоди роботи:

- з 10.07.1985 року по 02.07.1986 року робота на посаді посаду електромонтажника 3 розряду по монтажу розподілзасобів в Монтажному управлінні №8 трест «Електропівденмонтаж»;

- з 23.07.1986 року по 04.07.1987 року працював слюсарем-ремонтником 4 розряду в котельному цеху №6 на ПО «Дніпротяжбуммаш» ім. Артема (правонаступник ПАТ «Дніпроважпапірмаш»);

- з 28.07.1987 року по 24.06.1989 року прийнятий на посаду котельником 3 розряду в котельно-зварювальну дільницю ремонтно-механічної бази Дніпровського енергоремонтного підприємства та обіймав позаду за сумісництвом газорізника та електрозварювальника ручної зварки 2 розряду (правонаступник ПАТ «Придніпровський ремонтно-механічний завод»);

- з 21.05.1990 року по 02.06.1997 року прийнятий в ливарну дільницю формувальником 2 розряду та 03.10.1994 року присвоєно 3 розряд заливальника металу на ПАТ «Придніпровський ремонтно-механічний завод»;

- з 04.04.2003 року по 31.10.2003 року був прийнятий в ремонтно-будівельний цех слюсарем ремонтником в ВАТ «Дніпропетровська паперова фабрика»;

- з 01.12.2005 року по 31.01.2011 року працював електрогазозварником у ТОВ «Еідроспецбудмонтаж».

Відповідачем-2 в рішенні про відмову у призначені пенсії не наведено підстав відмови у зарахуванні вказаних періодів та не вказано підстав та причин незарахування до пільгового стажу вищевказані періоди роботи позивача.

При цьому, суд зазначає, що у відзиві та поясненнях відповідача відсутні будь-які посилання щодо невідповідності даних щодо вказаних періодів, зазначених у трудовій книжці, помилок у їх оформленні, а матеріали пенсійної справи позивача, що були надані відповідачем не містять рішення про відмову у зарахуванні відповідних періодів роботи до пільгового стажу.

Суд звертає увагу, що зазначені записи в трудовій книжці позивача чітко містять відомості щодо характеру роботи позивача у спірні періоди з повним робочим днем під землею. Також, в трудовій книжці є посилання на відповідні накази, записи завірені підписом повноважної особи та печаткою, які оформлені належним чином. Даний факт відповідачами не оспорюється, періоди роботи належним чином зафіксовані у трудовій книжці позивача.

Крім трудової книжки в підтвердження пільгового стажу позивачем було надано: - лист Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області №01-48/2327 від 04.09.2020 року; - архівна довідка №4906 від 02.09.2020 року; - довідки про заробітну плату за період 1987 року по 1997 рік; - довідка з ТОВ «Гідроспецстроймонтаж»;

При цьому, відповідачем-2 не вказано підстав для неврахування вказаних періодів та наданої позивачем додаткової інформації.

Таким чином, позивачем виконано всі вимоги щодо підтвердження стажу роботи для призначення пенсії на пільгових умовах.

Дослідженням записів у трудовій книжці позивача встановлено, що записи про роботу позивача у спірний період, містять відомості про роботу (відомості про професію, що віднесена до Списку № 2), що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах.

Крім того, вказані професії позивача включені:

- до Списку №2 розділу XXI. ЦЕЛЮЛОЗНО-ПАПЕРОВЕ ТА ДЕРЕВООБРОБНЕ ВИРОБНИЦТВА за кодом 2230101а-18559; - до Списку №1 розділу XI. МЕТАЛООБРОБКА за кодом 1110100а-11618 та Списку №2 розділу III. МЕТАЛУРГІЙНЕ ВИРОБНИЦТВО (ЧОРНІ МЕТАЛИ) за кодом 2040100а- 13144; - Списку №2 розділу XIV. МЕТАЛООБРОБКА за кодом 2150100а-19421 так і Списку №1 розділу XI. МЕТАЛООБРОБКА за кодом 1110100а-12176 у відповідності до постанови КМУ від 11 березня 1994 р. №162, якою було затверджено списки виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах;

- Списку №2. розділ XXI. ЦЕЛЮЛОЗНО-ПАПЕРОВА ПРОМИСЛОВІСТЬ. ВИРОБНИЦТВО ДЕРЕВИНИ ТА ВИРОБІВ З ДЕРЕВИНИ за кодом 21.1.1а; - Списку №2, розділ XXXIII. ЗАКАЛЕНІ ПРОФЕСІЇ (У ВСІХ ГАЛУЗЯХ ГОСПОДАРСТВА) за кодом 33 у відповідності до постанови КМУ від 16 січня 2003 р. № 36, якою було затверджено списки виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Враховуючи викладене, у зв`язку із наявністю відповідних записів у трудовій книжці позивача та наявністю уточнюючої довідки, суд дійшов висновку про те, що відповідачем-2 було протиправно відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Враховуючи протиправність вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачу було протиправно відмовлено у призначенні пенсії за віком, а отже належним захистом прав позивача є визнання протиправним та скасування рішення № 02 від 30.07.2021 року відмовлено позивачу призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Щодо позовних вимог про зобов`язання зарахування позивачу періоди роботи з 20.01.1998 року по 31.12.1998 року до загального стажу та з 10.07.1985 року по 02.07.1986 року, з 23.07.1986 року по 04.07.1987 року, з 28.07.1987 року по 24.06.1989 року, з 21.05.1990 року по 02.06.1997 року, з 04.04.2003 року по 31.10.2003 року, з 16.10.2008 року по 31.01.2011 року до пільгового стажу за Списком № 2, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах та в частині зобов`язання призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах за списком №2, відповідно до вимог пункту «б» статті 13 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-ХІІ) з 26 липня 2021 року, суд зазначає наступне.

Статтею 58 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення пенсій громадянам, та на свій розсуд розраховувати пільговий та страховий стаж позивача, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

З урахуванням дискреційних повноважень пенсійного органу на прийняття рішення про призначення пенсії та визначення підстав, за яких призначається пенсія або приймається рішення про відмову в її призначенні, суд дійшов висновку про зобов`язання відповідача-1 повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Суд звертає увагу, що відповідно до абз.2 ч. 4 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта і владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Згідно частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Доказів, які б спростували доводи позивача, відповідачі суду не надали. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню.

Згідно ч. 1, 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Відповідно до ч.1 ст.132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду в розмірі 908,00 грн., що документально підтверджується квитанцією №35721155 від 22.11.2021 року.

Враховуючи, що адміністративний позов задоволено частково а оскаржуване рішення прийнято, саме Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області частина судових витрат пов`язана зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду підлягає стягненню в сумі 454,00 грн., що становить 50 відсотків від суми сплаченого судового збору, за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Керуючись ст.ст. 139, 243-246,257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м.Дніпро, вул.Набережна Перемоги, 26, ) про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії- задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо відмови у призначенні пенсії ОСОБА_1 за віком на пільгових умовах за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 02 від 30.07.2021 року про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах від 26.07.2021 року (дати звернення) про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.

У задоволенні іншої частини позову - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 454,00 грн. (чотириста п`ятдесят чотири гривні) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.В. Дєєв