Справа № 640/11998/21
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2022-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого суддів Файдюка В.В.,

Суддів Беспалова О.О.,

Мєзєнцева Є.І.,

При секретарі Шепель О.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 жовтня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - Позивач-1), ОСОБА_2 (далі - Позивач-2), ОСОБА_3 (далі - Позивач-3), ОСОБА_4 (далі - Позивач-4), ОСОБА_5 (далі - Позивач-5), ОСОБА_6 (далі - Позивач-6), ОСОБА_7 (далі - Позивач-7), ОСОБА_8 (далі - Позивач-8), ОСОБА_9 (далі - Позивач-9), ОСОБА_10 (далі - Позивач-10), ОСОБА_11 (далі - Позивач-11), ОСОБА_12 (далі - Позивач-12), ОСОБА_13 (далі - Позивач-13), ОСОБА_14 (далі - Позивач-14), ОСОБА_15 (далі - Позивач-15), ОСОБА_16 (далі - Позивач-16), ОСОБА_17 (далі - Позивач-17), ОСОБА_18 (далі - Позивач-18), ОСОБА_19 (далі - Позивач-19), ОСОБА_20 (далі - Позивач-20), ОСОБА_21 (далі - Позивач-21), ОСОБА_22 (далі - Позивач-22), ОСОБА_23 (далі - Позивач-23), ОСОБА_24 (далі - Позивач-24), ОСОБА_25 (далі - Позивач-25), ОСОБА_26 (далі - Позивач-26), ОСОБА_27 (далі - Позивач-27), ОСОБА_28 (далі - Позивач-28), ОСОБА_29 (далі - Позивач-29) звернулися до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «РАДИКАЛ БАНК», в якому просили суд:

зобов`язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, яким здійснюється ліквідація ПАТ «РАДИКАЛ БАНК», вчинити всі необхідні дії для включення Позивачів до повного переліку вкладників публічного акціонерного товариства «РАДИКАЛ БАНК», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, у тому числі шляхом внесення змін до такого переліку.

Позовні вимоги мотивовано протиправністю дій відповідача щодо невключення позивачів до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб відповідно до Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", що порушує права позивачів на отримання гарантованої суми вкладу.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 жовтня 2021 року даний адміністративний позов - задоволено повністю.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачі в розумінні Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» набули статусу вкладників, а тому гарантії, встановлені цим Законом, поширюються на них.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що позивачів не включено до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, оскільки виявлено, що операції, проведені по рахункам позивачів, мають ознаки нікчемних правочинів, внаслідок чого нанесено матеріальну шкоду Державі в особі ФГВФО.

Відповідно до п.3 ч.1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Приймаючи до уваги, що в суді першої інстанції справа розглядалась в порядку спрощеного провадження, враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, з 02 серпня 2012 року по 09 липня 2015 року позивачами були укладені договори банківського рахунку з ПТ «РАДИКАЛ БАНК», відповідно до яких кожним із позивачів на поточному рахунку банку було розміщено кошти, а саме:

- ОСОБА_1 за Договором банківського рахунку № 18221/П-1-980 від 09.07.2015 р. було розміщено кошти на поточному рахунку № НОМЕР_1 в розмірі 200 000 (двісті тисяч) гривень 00 копійок. Внесення коштів на поточний рахунок Позивача-1 було здійснено згідно з квитанцією №12410 від 09.07.2015 року. Зарахування коштів на рахунок Позивача-1 підтверджується випискою по рахунку від 09.07.2015 року.

- ОСОБА_2 за Договором банківського рахунку №18217/П-1-980 від 09.07.2015 р. було розміщено кошти на поточному рахунку № НОМЕР_2 в розмірі 200 000 (двісті тисяч) гривень 00 копійок. Внесення коштів на поточний рахунок Позивача-2 було здійснено згідно з квитанцією №12453 від 09.07.2015 року. Зарахування коштів на рахунок Позивача-2 підтверджується випискою по рахунку від 09.07.2015 року.

- ОСОБА_2 за Договором банківського рахунку №18217/П-1-980 від 09.07.2015 р. було розміщено кошти на поточному рахунку №; НОМЕР_2 в розмірі 200 000 (двісті тисяч) гривень 00 копійок. Внесення коштів на поточний рахунок Позивача-3 було здійснено згідно з квитанцією №12453 від 09.07.2015 року. Зарахування коштів на рахунок Позивача-3 підтверджується випискою по рахунку від 09.07.2015 року.

- ОСОБА_4 за Договором банківського рахунку № 5411/П-1-980 від 09.07.2015 р. було розміщено кошти на поточному рахунку № НОМЕР_3 в розмірі 200 000 (двісті тисяч) гривень 00 копійок. Внесення коштів на поточний рахунок Позивача-4 було здійснено згідно з квитанцією №12354 від 09.07.2015 року. Зарахування коштів на рахунок Позивача-4 підтверджується випискою по рахунку від 09.07.2015 року.

- ОСОБА_5 за Договором банківського рахунку № 18266/1-П-980 від 09.07.2015 р. було розміщено кошти на поточному рахунку № НОМЕР_4 в розмірі 200 000 (двісті тисяч) гривень 00 копійок. Внесення коштів на поточний рахунок Позивача-5 було здійснено згідно з квитанцією №12162 від 09.07.2015 року. Зарахування коштів на рахунок Позивача-5 підтверджується випискою по рахунку від 09.07.2015 року.

- ОСОБА_6 за Договором банківського рахунку № 2767/П-1-980 від 09.07.2015 р. було розміщено кошти на поточному рахунку № НОМЕР_5 в розмірі 200 000 (двісті тисяч) гривень 00 копійок. Внесення коштів на поточний рахунок Позивача-6 було здійснено згідно з квитанцією №12345 від 09.07.2015 року. Зарахування коштів на рахунок Позивача-6 підтверджується випискою по рахунку від 09.07.2015 року.

- ОСОБА_7 за Договором банківського рахунку № 18668/П-1-980 від 09.07.2015 р. було розміщено кошти на поточному рахунку № НОМЕР_6 в розмірі 196 000 (сто дев`яносто шість тисяч) гривень 00 копійок. Внесення коштів на поточний рахунок Позивача-7 було здійснено згідно з квитанцією №14199 від 09.07.2015 року. Зарахування коштів на рахунок Позивача-7 підтверджується випискою по особовим рахункам Вкладника-7 з 08.07.2015 по 04.12.2015.

- ОСОБА_8 за Договором банківського рахунку №14520/П-1-980 від 07.11.2014 р. було розміщено кошти на поточному рахунку № НОМЕР_7 в розмірі 200 000 (двісті тисяч) гривень 00 копійок. Внесення коштів на поточний рахунок Позивача-8 було здійснено згідно з квитанцією №9425 від 09.07.2015 року. Зарахування коштів на рахунок Позивача-8 підтверджується випискою по особовим рахункам з 09.07.2015 по 13.07.2015.

- ОСОБА_9 за Договором банківського рахунку №18132/П-1 від 09.07.2015 р. було розміщено кошти на поточному рахунку № НОМЕР_8 в розмірі 87 000 (вісімдесят сім тисяч) гривень 00 копійок. Зарахування коштів на рахунок Позивача-9 підтверджується випискою по рахунку від 05.01.2016 року.

- ОСОБА_10 за Договором банківського рахунку № 18223/П-1-980 від 09.07.2015 р. було розміщено кошти на поточному рахунку № НОМЕР_9 в розмірі 200 000 (двісті тисяч) гривень 00 копійок. Внесення коштів на поточний рахунок Позивача-10 було здійснено згідно з квитанцією №12372 від 09.07.2015 року.

- ОСОБА_11 за Договором банківського рахунку № 18407/П-1-980 від 09.07.2015 р. було розміщено кошти на поточному рахунку № НОМЕР_10 в розмірі 200 000 (двісті тисяч) гривень 00 копійок. Внесення коштів на поточний рахунок Позивача-11 було здійснено згідно з квитанцією №12096 від 09.07.2015 року. Зарахування коштів на рахунок Позивача-11 підтверджується випискою по рахунку від 09.07.2015 року.

- ОСОБА_12 за Договором банківського рахунку №1274/П-1-980 від 09.07.2015 р. було розміщено кошти на поточному рахунку № НОМЕР_11 в розмірі 200 000 (двісті тисяч) гривень 00 копійок. Внесення коштів на поточний рахунок Позивача-12 було здійснено згідно з квитанцією №12331 від 09.07.2015 року. Зарахування коштів на рахунок Позивача-12 підтверджується випискою по рахунку від 09.07.2015 року.

- ОСОБА_13 за Договором банківського рахунку № 8958/П-2-980 від 09.07.2015 р. було розміщено кошти на поточному рахунку № НОМЕР_12 в розмірі 200 000 (двісті тисяч) гривень 00 копійок, які 09.07.2015 Позивачем-13 було перераховано на вкладний (депозитний) рахунок № НОМЕР_13 , відкритий Позивачем-13 згідно Договору строкового банківського вкладу №5-22987 «Депозитний календар» від 09.07.2015 року.

- ОСОБА_14 за Договором банківського рахунку №18330/П-1-980 від 09.07.2015 р. було розміщено кошти на поточному рахунку № НОМЕР_14 в розмірі 200 000 (двісті тисяч) гривень 00 копійок. Внесення коштів на поточний рахунок Позивача-14 було здійснено згідно з квитанцією №12182 від 09.07.2015 року. Зарахування коштів на рахунок Позивача-14 підтверджується випискою по рахунку від 09.07.2015 року.

- ОСОБА_15 за Договором банківського рахунку №18641/П-1-980 від 09.07.2015 р. було розміщено кошти на поточному рахунку № НОМЕР_15 в розмірі 195 000 (сто дев`яносто п`ять тисяч) гривень 00 копійок. Внесення коштів на поточний рахунок Позивача-15 було здійснено згідно з квитанцією №14187 від 09.07.2015 року. Зарахування коштів на рахунок Позивача-15 підтверджується випискою по особовим рахункам з 08.07.2015 по 04.12.2015.

- ОСОБА_16 за Договором банківського рахунку №16579/П-1-980 від 09.07.2015 р. було розміщено кошти на поточному рахунку № НОМЕР_16 в розмірі 200 000 (двісті тисяч) гривень 00 копійок. Внесення коштів на поточний рахунок Позивача-16 було здійснено згідно з квитанцією №11999 від 09.07.2015 року. Зарахування коштів на рахунок Позивача-16 підтверджується випискою по рахунку від 09.07.2015 року.

- ОСОБА_17 за Договором банківського рахунку № 4179/П-1-980 від 02.08.2012 р. було розміщено кошти на поточному рахунку № НОМЕР_17 в розмірі 200 000 (двісті тисяч) гривень 00 копійок. Внесення коштів на поточний рахунок Позивача-17 було здійснено згідно з квитанцією №11836 від 09.07.2015 року. Зарахування коштів на рахунок Позивача-17 підтверджується випискою по особовим рахункам з 09.07.2015 по 13.07.2015.

- ОСОБА_18 за Договором банківського рахунку № 18158/П-1-980 від 09.07.2015 р. було розміщено кошти на поточному рахунку № НОМЕР_18 в розмірі 64 678 (шістдесят чотири тисячі шістсот сімдесят вісім) гривень 00 копійок, які 09.07.2015 Позивачем-18 було перераховано на вкладний (депозитний) рахунок № НОМЕР_19 , відкритий Позивачем-18 згідно Договору строкового банківського вкладу №5-22974 «Депозитний календар» від 09.07.2015 року. Зарахування коштів на рахунок Позивача-18 підтверджується випискою по особовим рахункам за 09.07.2015 (сформована 17.11.2015).

- ОСОБА_19 за Договором банківського рахунку № 18322/П-1-980 від 09.07.2015 р. було розміщено кошти на поточному рахунку № НОМЕР_20 в розмірі 200 000 (двісті тисяч) гривень 00 копійок. Внесення коштів на поточний рахунок Позивача-19 було здійснено згідно з квитанцією №12443 від 09.07.2015 року. Зарахування коштів на рахунок Позивача-19 підтверджується випискою по рахунку від 09.07.2015 року.

- ОСОБА_20 за Договором банківського рахунку № 18301/П-1-980 від 09.07.2015 р. було розміщено кошти на поточному рахунку № НОМЕР_21 в розмірі 200 000 (двісті тисяч) гривень 00 копійок. Внесення коштів на поточний рахунок Позивача-20 було здійснено згідно з квитанцією №12476 від 09.07.2015 року. Зарахування коштів на рахунок Позивача-20 підтверджується випискою по рахунку від 09.07.2015 року.

- ОСОБА_21 за Договором банківського рахунку №18149/П-1-980 від 09.07.2015 р. було розміщено кошти на поточному рахунку № НОМЕР_22 в розмірі 200 000 (двісті тисяч) гривень 00 копійок. Внесення коштів на поточний рахунок Позивача-21 було здійснено згідно з квитанцією №15594 від 09.07.2015 року. Зарахування коштів на рахунок Позивача-21 підтверджується випискою по рахунку від 09.07.2015 року.

- ОСОБА_22 за Договором банківського рахунку №9165/П-1/980 було розміщено кошти на поточному рахунку № НОМЕР_23 в розмірі 189 711 (сто вісімдесят дев`ять тисяч сімсот одинадцять) гривень 79 копійок. Внесення коштів на поточний рахунок Позивача-22 було здійснено згідно з квитанцією №13747 від 09.07.2015 року.

- ОСОБА_23 за Договором банківського рахунку №15555/П-980 від 12.01.2015 р. було розміщено кошти на поточному рахунку № НОМЕР_24 в розмірі 69 120 (шістдесят дев`ять тисяч сто двадцять) гривень 00 копійок. Внесення коштів на поточний рахунок Позивача-23 було здійснено згідно з квитанцією №12627 від 09.07.2015 року.

- ОСОБА_24 за Договором банківського рахунку №18638/П-1-980 від 09.07.2015 р. було розміщено кошти на поточному рахунку № НОМЕР_25 в розмірі 200 000 (двісті тисяч) гривень 00 копійок. Внесення коштів на поточний рахунок Позивача-24 було здійснено ТОВ «ЕФ АЙ ЕМ ОФІС ЦЕНТР МАГНІТОГОРСЬК» згідно дог.№258 від 09.07.2015. Зарахування коштів на рахунок Вкладника-24 підтверджується випискою по особовим рахункам з 08.07.2015 по 10.12.2015.

- ОСОБА_25 за Договором банківського рахунку №18439/П-1-980 від 09.07.2015 р. було розміщено кошти на поточному рахунку № НОМЕР_26 в розмірі 200 000 (двісті тисяч) гривень 00 копійок. Внесення коштів на поточний рахунок Позивача-25 було здійснено згідно з квитанцією №10932 від 09.07.2015 року. Зарахування коштів на рахунок Позивача-25 підтверджується випискою по рахунку від 09.07.2015 року.

- ОСОБА_26 за Договором банківського рахунку №18743/П-1-980 від 09.07.2015 р. було розміщено кошти на поточному рахунку № НОМЕР_27 в розмірі 200 000 (двісті тисяч) гривень 00 копійок. Внесення коштів на поточний рахунок Позивача-26 було здійснено згідно з квитанцією №15573 від 09.07.2015 року.

- ОСОБА_27 за Договором банківського рахунку №П/17778-980-1 від 23.06.2015 р. було розміщено кошти на поточному рахунку № НОМЕР_28 в розмірі 140 000 (сто сорок тисяч) гривень 00 копійок. Внесення коштів на поточний рахунок Позивача-27 було здійснено згідно з квитанцією №7822 від 09.07.2015 року.

- ОСОБА_28 за Договором строкового банківського вкладу №5-23078 «Депозитний календар» від 09.07.2015 р. було розміщено кошти на вкладному (депозитному) рахунку № НОМЕР_29 в розмірі 110 000 (сто десять тисяч) гривень 00 копійок. Внесення коштів на поточний рахунок Позивача-28 було здійснено згідно з квитанцією №14552 від 09.07.2015 року.

- ОСОБА_29 за Договором банківського рахунку № 50-7573/980 від 16.06.2014 р. було розміщено кошти на поточному рахунку № НОМЕР_30 в розмірі 200 000 (двісті тисяч) гривень 00 копійок. Внесення коштів на поточний рахунок Позивача-29 було здійснено згідно з квитанцією від 09.07.2015 року.

09 липня 2015 року постановою Правління Національного банку України №452/БТ ПАТ «Радикал Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09 липня 2015 року №130 з 10 липня 2015 року розпочато процедуру виведення ПАТ «Радикал Банк» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації, призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Радикал Банк».

Тимчасову адміністрацію в ПАТ «Радикал Банк» запроваджено строком на 3 місяці з 10 липня 2015 року до 09 жовтня 2015 року включно.

Виконавчою дирекцією Фонду 08 жовтня 2015 року прийнято рішення № 184 про продовження строків здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Радикал Банк» на один місяць - до 09 листопада 2015 року (включно).

У подальшому постановою Правління Національного банку України від 09 листопада 2015 року №769 прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Радикал Банк».

На підставі вказаної постанови Національного банку України виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 09 листопада 2015 року №203 про початок процедури ліквідації ПАТ "Радикал Банк", призначено уповноважену особу Фонду - Савельєву Анну Миколаївну, якій делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «Радикал Банк», визначені статтями 37, 38 47-51 Закону України № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», на два роки з 10 листопада 2015 року до 09 листопада 2017 року включно.

На підставі пункту 2 частини 5ї статті 12, частини 1 статті 35, частини 5 статті 44, частини 3 статті 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» виконавча дирекція Фонду гарантування прийняла рішення від 23 жовтня 2017 року № 4780 про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ «Радикал Банк» строком на один рік до 09 листопада 2018 року включно.

Водночас, відповідно до зазначеного рішення продовжено повноваження ліквідатора ПАТ «Радикал Банк», визначені Законом, зокрема, статтями 37, 38, 47-52, 52-1, 53 Закону, в тому числі з підписання всіх договорів, пов`язаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному Законом, окрім повноважень в частині організації реалізації активів банку, Савельєвій Анні Миколаївні строком на один рік до 09 листопада 2018 року включно.

На підставі пункту 2 частини 5 статті 12, частини 1 статті 35, частини 5 статті 44, частини 3 статті 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення від 01 листопада 2018 року № 2936 про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ «Радикал Банк» строком на один рік з 10 листопада 2018 року до 09 листопада 2019 року включно.

Водночас, відповідно до зазначеного рішення продовжено повноваження ліквідатора ПАТ «Радикал Банк», визначені Законом, зокрема, статтями 37, 38, 47-52, 52-1, 53 Закону, в тому числі з підписання всіх договорів, пов`язаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному Законом, окрім повноважень в частині організації реалізації активів банку, Савельєвій Анні Миколаївні строком на один рік з 10 листопада 2018 року до 09 листопада 2019 року включно.

Надаіл виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №312 від 11 лютого 2020 року про зміну уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «Радикал Банк».

Відповідно до зазначеного рішення уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ГІАТ «Радикал Банк`з 12 лютого 2020 року призначено Матвієнка Андрія Анатолійовича, якому делеговані всі повноваження ліквідатора ПАТ «Радикал Банк», визначені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб), зокрема, статтями 37, 38, 47-52, 52-1, 53 Закону, у тому числі з підписання всіх договорів, пов`язаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному Законом, окрім повноважень щодо звернення до пов`язаної з банком особи з вимогою про відшкодування шкоди та звернення з такою вимогою до суду, а також з вимогою до небанківської фінансової установи, якою від фізичних осіб залучені як позики або вклади кошти, що згідно з Законом прирівнюються до вкладів, та повноважень в частині організації реалізації активів банку.

Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №1923 від 06 листопада 2020 року «Про деякі питання здійснення ліквідації ПАТ «Радикал Банк».

Відповідно до зазначеного рішення процедура ліквідації ПАТ «Радикал Банк» передбачає виконання заходів щодо задоволення вимог кредиторів.

Також рішенням продовжено визначені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» повноваження ліквідатора ПАТ «Радикал Банк» Матвієнку Андрію Анатолійовичу до моменту внесення запису про припинення банку до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 26 листопада 2020 року №2005 відкликано повноваження ліквідатора ПАТ «Радикал Банк», делеговані Матвієнку Андрію Анатолійовичу рішенням виконавчої дирекції Фонду від 06 листопада 2020 року № 1923 «Про деякі питання здійснення ліквідації ПАТ «Радикал Банк».

Відповідно до зазначеного рішення визначені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» повноваження під час здійснення ліквідації ПАТ «Радикал Банк» здійснюється Фондом безпосередньо до моменту внесення запису про державну реєстрацію припинення ПАТ «Радикал Банк» до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

На офіційному сайті Фонду опубліковано оголошення про те, що з 13 листопада 2015 року Фонд розпочинає виплати коштів вкладникам ПАТ «Радикал Банк»; для отримання коштів вкладники ПАТ «Радикал Банк» з 13 листопада 2015 року до 24 грудня 2015 року включно можуть звертатись до установ банку-агента Фонду - ПАТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО».

04 грудня 2015 року уповноваженою особою видано наказ № 227 «Щодо повідомлень про нікчемність правочинів (у тому числі договорів)», додатком № 1 до якого затверджено перелік правочинів, які є нікчемними.

Вважаючи бездіяльність відповідача щодо їх невключення до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «Радикал банк» за рахунок Фонду протиправною, позивачі звернулися до суду з даним позовом.

Так, правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлені Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" від 23 лютого 2012 року № 4452-VI (далі по тексту - Закон № 4452-VI).

Згідно ч. 1 статті 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Відповідно до п. 3 ч. 1 статті 2 Закону №4452-VI вклад - кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.

Вкладником в розумінні п. 4 ч.1 статті 2 Закону № 4452-VI - є фізична особа (у тому числі фізична особа - підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Тобто закон не встановлює обмежень в частині походження коштів вкладу, а саме - вкладом повинні бути кошти, внесені безпосередньо вкладником. Тому апелянти підпадають під ознаку вкладника.

Відповідно до ч. 1 статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» - Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день прийняття рішення Національним банком України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами. Зобов`язання з виплати відсотків за вкладами, нарахованих під час здійснення тимчасової адміністрації, задовольняються відповідно до черговості, встановленої пунктом 4 частини першої статті 52 цього Закону.

Виконання зобов`язань Фонду перед вкладниками здійснюється Фондом з дотриманням вимог щодо найменших витрат Фонду та збитків для вкладників у спосіб, визначений цим Законом, у тому числі шляхом передачі активів і зобов`язань банку приймаючому банку, продажу банку, створення перехідного банку протягом дії тимчасової адміністрації або виплати відшкодування вкладникам після ухвалення рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку.

Виплата відшкодування здійснюється з урахуванням сум, сплачених вкладнику протягом дії тимчасової адміністрації у банку.

Гарантії Фонду не поширюються на відшкодування коштів за вкладами у випадках, передбачених цим Законом.

В той же час, ч.2 статті 26 Закону та п.8 р.І Положення №14 визначено, що вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Відповідно до положень статті 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» - уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом одного робочого дня (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених ч. 2 ст. 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», - протягом 15 робочих днів) з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, з визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника.

Інформація про вкладника в переліку вкладників має забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства.

Протягом трьох робочих днів (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених ч. 2 ст. 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», - протягом 20 робочих днів) з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах "Урядовий кур`єр", "Голос України" та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Відповідно до п.4 ч.2 статті 37 Закону №4452-VI, Фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень має право повідомляти сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Наведені норми законодавства вказують, що процедура визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, включає такі етапи: 1) складення уповноваженою особою Фонду переліку вкладників та визначення розрахункових сум відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду; 2) передача уповноваженою особою Фонду сформованого переліку вкладників до Фонду; 3) складення Фондом на підставі отриманого переліку вкладників Загального Реєстру; 4) затвердження виконавчою дирекцією Фонду Загального реєстру.

Частиною 2 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов`язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених ч.3 цієї статті.

Частина 3 статті 38 Закону № 4452-VI визначає, що правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: 1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов`язання без встановлення обов`язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; 2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; 3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов`язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; 4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; 5) банк прийняв на себе зобов`язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону № 4452-VI; 6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов`язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України, 9) здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов`язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

Згідно з аналізованими положеннями статей 37, 38 Закону № 4452-VI, Фонд або його уповноважена особа наділені повноваженнями щодо виявлення факту нікчемності правочинів, тобто мають здійснити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною 3 статті 38; прийняти відповідне рішення про виявлення факту нікчемності правочину і повідомити про це сторін правочину, а також вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності правочинів.

Так, за результатами проведеної перевірки правочинів Фондом (в особі Уповноваженої особи) зроблено висновок про те, що трансакції по зарахуванню коштів на рахунки позивачів є нікчемними, про що їх було повідомлено, а саме направлено повідомлення про нікчемність:

- за вих. №3858/15 від 19.11.2015 року ОСОБА_1 ;

- за вих. №3888/15 від 19.11.2015 року ОСОБА_2 ;

- за вих. №3887/15 від 19.11.2015 року ОСОБА_3 ;

- за вих. №3815/15 від 19.11.2015 року ОСОБА_4 ;

- за вих. №3538/15 від 18.11.2015 року ОСОБА_5 ;

- за вих. №3886/15 від 19.11.2015 року ОСОБА_6 ;

- за вих. №3760/15 від 19.11.2015 року ОСОБА_7 ;

- за вих. №3579/15 від 18.11.2015 року ОСОБА_8 ;

- за вих. №3857/15 від 19.11.2015 року ОСОБА_10 ;

- за вих. №4104/15 від 25.11.2015 року ОСОБА_11 ;

- за вих. №4141/15 від 26.11.2015 року ОСОБА_12 ;

- за вих. №4665/15 від 10.12.2015 року ОСОБА_13 ;

- за вих. №4666/15 від 10.12.2015 року ОСОБА_13 ;

- за вих. №4139/15 від 26.11.2015 року ОСОБА_14 ;

- за вих. №3681/15 від 19.11.2015 року ОСОБА_15 ;

- за вих. №4140/15 від 26.11.2015 року ОСОБА_31 ;

- за вих. №3743/15 від 19.11.2015 року ОСОБА_25 ;

- за вих. №4793/15 від 11.12.2015 року ОСОБА_18 ;

- за вих. №4794/15 від 11.12.2015 року ОСОБА_18 ;

- за вих. №3889/15 від 19.11.2015 року ОСОБА_19 ;

- за вих. №3549/15 від 18.11.2015 року ОСОБА_20 ;

- за вих. №3486/15 від 17.11.2015 року ОСОБА_21 ;

- за вих. №3636/15 від 19.11.2015 року ОСОБА_22 ;

- за вих. №3762/15 від 19.11.2015 року ОСОБА_23 ;

- за вих. №3708/15 від 19.11.2015 року ОСОБА_32 ;

- за вих. №3697/15 від 19.11.2015 року ОСОБА_25 ;

- за вих. №3531/15 від 17.11.2015 року ОСОБА_26

- за вих. №3353/15 від 13.11.2015 року ОСОБА_27 ;

- за вих. №3770/15 від 19.11.2015 року ОСОБА_28 ;

- за вих. №3636/15 від 19.11.2015 року ОСОБА_29 .

У вказаних повідомленнях про нікчемність зазначено, що правочини (у тому числі договори), вчинені через каси банку, що мають одночасну реєстрацію в системі АБС Б-2 за одним й тим самим часом проведення трансакції в одній касі одним і тим же касиром, та/або правочини (у тому числі договори), вчинені через каси банку по рахунках клієнтів, які були здійснені працівниками банку поза межами робочого часу та операційного дня банку, та/або по розміщенню коштів на депозитний/поточний рахунок клієнта шляхом безготівкового зарахування коштів, які були здійснені працівниками банку поза межами робочого часу та операційного дня банку, свідчать про протиправне внесення інформації до АБС Б-2 з метою виведення активів банку та надання одному кредитору переваги над іншими, тобто такі правочини (у тому числі договори) є нікчемними з підстав, встановлених ч. 3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а саме:

п.1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов`язання без встановлення обов`язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог,

п.2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим,

п.7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Разом з тим, колегія суддів акцентує увагу на тому, що за змістом вищенаведених норм Закону № 4452-VI, право перевірки правочинів на предмет виявлення серед них нікчемних не є абсолютним, а кореспондується з обов`язком встановити перед прийняттям рішення обставини, з якими Закон пов`язує нікчемність правочину, довести суду такі обставини. Тобто самого твердження про нікчемність правочину недостатньо для визнання його таким, оскільки воно нівелюється протилежним твердженням вкладника про дійсність вкладу.

При цьому, перелік передбачених ч.3 статті 38 Закону № 4452-VI підстав, за яких правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, є виключним.

Згідно ч.1 статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно ч.2 статті 228 Цивільного кодексу України правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Аналіз викладених норм дає підстави для висновку, що Уповноважена особа дійсно наділена правом перевірки правочинів на предмет виявлення серед них нікчемних, але це право не є абсолютним та кореспондується обов`язком встановити обставини, з якими закон пов`язує нікчемність правочину.

При цьому, при виявленні нікчемних правочинів Фонд, його уповноважена особа чи банк не наділені повноваженнями визнавати правочини нікчемними. Правочин є нікчемним відповідно до закону, а не наказу банку, підписаного уповноваженою особою Фонду. Такий правочин є нікчемним з моменту укладення в силу закону (ч.2 статті 215 ЦК України та ч.3 статті 38 Закону №4452-VI) незалежно від того, чи була проведена передбачена ч.2 статті 38 цього ж Закону перевірка правочинів банку і виданий відповідний наказ. Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін у силу вимог закону. Наказ банку не є підставою для застосування таких наслідків. Такий наказ є внутрішнім розпорядчим документом банку, який підписано уповноваженою особою Фонду, що здійснює повноваження органу управління банку.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року по справі №826/1476/15.

Разом з тим, слід зазначити, що посилання відповідача на п.п. 1, 2, 7 ч. 3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», як підстави нікчемності трансакції, є необґрунтованими.

Так, колегією суддів встановлено, що згідно трансакцій банком не здійснювалось безоплатно відчуження майна на користь позивача, банк не відмовлявся від власних майнових вимог, а прийняті зобов`язання виникли на підставі договорів банківського рахунку після внесення коштів позивачами на рахунки в банку. Крім того, відповідачем не надано доказів, що підтверджують те, що внаслідок вчинених позивачами трансакцій банк став неплатоспроможним або виконання грошових зобов`язань банку перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим. Розглядувані договори банківських рахунків не передбачають жодних пільг (переваг) для позивачів, які б не були передбачені діючим законодавством чи внутрішніми документами банку.

Колегія суддів також зазначає, що розглядувані договори банківського рахунку не передбачають жодних пільг (переваг) для позивачів, які б не були передбачені законодавством чи внутрішніми документами банку. Це є цілком стандартний масовий договір банку з клієнтом. При цьому, колегія суддів враховує, що право на отримання відшкодування за рахунок Фонду гарантування вкладів передбачене ст. 26, ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» для всіх вкладників банків фізичних осіб, а тому неможливо стверджувати, що це є пільгою (перевагою), наданою окремому кредитору.

Крім того, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу, що метою п.7 ч.3 статті 38 Закону № 4452-VI є недопущення зменшення активів банку або якості (ліквідності) таких активів на шкоду інших кредиторів, а також захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

З огляду на зазначене, колегія суддів вказує, що на позивачів у цій справі поширюється конституційний принцип «для особи приватного права дозволено все, що не заборонено законом», який закріплений в ч.1 статті 19 Конституції України та сформульований наступним чином: правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Тоді як застосовуючи ч.3 статті 38 Закону № 4452-VI, Фонд або його уповноважена особа зобов`язані дотримуватися положень ч.2 статті 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку про те, що п.7 ч.3 статті 38 Закону № 4452-VI не може бути застосованим до вказаних вище договорів банківського рахунку, укладених між позивачами та ПАТ «Радикал Банк», оскільки на підставі цих договорів у позивачів не виникло переваг (пільг) стосовно інших кредиторів банку, а також умови цих договорів не передбачають обов`язків банку перерахувати кошти або передати майно позивачам.

Крім того, колегія суддів враховує, що відповідач не довів належними та допустимими доказами того, що у момент укладення договорів банківського вкладу та здійснення трансакцій ПАТ «Радикал Банк» щодо зарахування суми коштів на рахунок, позивачі отримали переваги стосовно інших вкладників банку та не обґрунтував, у чому такі переваги полягали.

Суд звертає увагу, що зарахування на банківський рахунок позивачів грошових коштів відповідає вимогам чинного законодавства та не суперечить вимогам договорів банківського рахунку, укладених між позивачами та банком.

При цьому, проведення трансакції поза межами робочого часу та/або операційного дня не є підставою для визнання правочину недійсним, оскільки така підстава не передбачена ч.3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а може мати відповідні правові наслідки лише для осіб, що здійснюють операційне супроводження клієнтів. Посилання уповноваженої особи на ймовірно протиправні дії співробітників банку та відкриття з цього приводу кримінального провадження не може вважатися належним доказом протиправності дій вкладників. Позивачі як вкладники банку не мають нести відповідальність за дії інших осіб - співробітників банку. Уповноважена особа наділена повноваженнями щодо стягнення грошових коштів зі співробітників банку у разі визнання таких осіб винними у вчиненні злочину судовим рішенням.

Крім того, операція прийняття і зараховування на рахунок коштів не є правочином між банком та позивачами згідно статті 202 ЦК України.

Здійснюючи операції з внесення (перерахування) коштів, банк не вчиняє окремі правочини, а виконує свої зобов`язання з обслуговування клієнтів банку, передбачені ЦК України, Законом України "Про банки і банківську діяльність", Інструкцією про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженою постановою Правління НБУ від 12 листопада 2003 року №492, та договорами з відповідними клієнтами банку.

Відповідно до частин 1-3 статті 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України врегульовано Законом України від 05 квітня 2001 року № 2346-III "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні".

Так, відповідно до пунктів 7.1.2 статті 7 Закону №2346-III, поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Згідно п. 1.7 статті 1 Закону №2346-III, документ на переказ готівки - документ на переказ, що використовується для ініціювання переказу коштів, поданих разом з цим документом у готівковій формі.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про те, що операція з внесення коштів на рахунок позивачів не належить до правочинів, передбачених ч. 3 статті 38 Закону №4452-VI, які можуть бути перевірені Уповноваженою особою на предмет їх нікчемності та, як наслідок, визнані нікчемними. У той же час, правова оцінка доводів, які можуть вказувати на недійсність правочину з інших підстав, ніж у зв`язку з його нікчемністю, не може бути надана під час розгляду та вирішення даної справи, оскільки юрисдикція адміністративних судів не поширюється на вирішення спорів про визнання договору недійсним.

За висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 826/1476/15, якщо внаслідок проведених операцій Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, а не банку, завдані збитки (штучно збільшена сума гарантованих державою виплат), то стаття 38 Закону № 4452-VI не може бути застосована, а Фонд має звертатися до суду з вимогою про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину на підставі статті 228 ЦК України. Лише за наявності рішення суду можна застосовувати до позивача будь-які наслідки недійсності нікчемного правочину за цією статтею.

Щодо твердження відповідачп/а про те, що транзакції вчинено позивачами завідомо в день віднесення ПАТ «Радикал Банк» до категорії неплатоспроможних, необхідно зазначити таке.

Рішення про віднесення ПАТ «Радикал Банк» до категорії неплатоспроможних дійсно було прийнято Національним банком 09 липня 2015 року в день розміщення частиною позивачів коштів на рахунку в даному банку. Проте, дане рішення є банківською таємницею, у зв`язку з чим позивачі не могли знати про його прийняття. Про дане рішення стало відомо після запровадження з 10 липня 2015 року тимчасової адміністрації в ПАТ «Радикал Банк».

За наведених обставин та правових норм, позивачі є вкладниками в розумінні Закону №4452-VI, оскільки на їх банківському рахунку знаходились кошти у вказаній сумі до дня запровадження тимчасової адміністрації банку. У суду відсутні підстави не приймати до уваги вказані докази у справі, як і відсутні правові підстави для висновку про нікчемність правочину, укладеного між суб`єктами переказу коштів. Правочини, укладені позивачами з Банком відповідач не ставить під сумнів на предмет їх нікчемності. Умови таких договорів не передбачали платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Разом з тим, з наявних матеріалів справи судом встановлено, що інформація стосовно позивачів Уповноваженою особою на ліквідацію до Фонду не надавалась, крім ОСОБА_24 та ОСОБА_13 .

Так, Уповноваженою особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в ПАТ «Радикал Банк» було надано додаткову інформацію (зміни та доповнення) до Переліку вкладників, в т.ч. щодо ОСОБА_24 із гарантованою сумою в розмірі 199 940,00 грн.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів від 12 жовтня 2017 року № 4708 включено ОСОБА_24 до Загального реєстру із гарантованою сумою в розмірі 199 940,00 грн.

Відтак, спір в частині позовних вимог ОСОБА_24 відсутній у зв`язку з тим, що зазначений позивач включений до Переліку та загального реєстру вкладників ПАТ «Радикал Банк». Відповідно, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Колегія судів також враховує, що право громадянина на власність як важливий атрибут правової держави і демократичного суспільства закріплено в Конституції України, у якій установлено основні положення щодо власності (статті 13, 41, 142 та 143 Конституції України), закріплено рівність усіх суб`єктів права власності (статті 1 та 13 Конституції України), гарантії права власності та обов`язки власників (статті 13 і 41 Конституції України). Крім того, стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися, розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

Поширення на грошові кошти, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника), режиму права власності підтверджується положеннями статей 1058, 1066 ЦК України та статей 8, 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні», відповідно до яких, зокрема, власник рахунку має право у будь-який час розпоряджатися коштами, які перебувають на такому рахунку на умовах та у порядку, встановленому Законом та договором.

Дотримання прав вкладників банків передусім проявляється в законодавчих гарантіях повернення всієї суми вкладу та процентів на неї або доходів у іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором банківського вкладу (частина перша статті 1058 ЦК України). У разі визнання банку неплатоспроможним гарантією забезпечення прав вкладників є поетапне відшкодування, в порядку передбаченому законом, суми за вкладом: Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку; у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом, в порядку загальних правил відшкодування за процедурами ліквідації.

Аналогічна позиція була висловлена Пленумом Верховного Суду України в постанові від 03 липня 2015 року № 13.

Відповідно до позиції Конституційного Суду України, сформованої в рішенні від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005, до обмеження прав належить звуження їх змісту й обсягу, проте сутність змісту основного права не може бути порушена. Крім того, у рішенні від 22 травня 2018 року № 5-р/2018 Конституційний Суд України зазначив, що обмеження стосовно реалізації конституційних прав не можуть бути свавільними та несправедливими, мають установлюватися виключно Конституцією й законами, переслідувати легітимну мету, бути зумовленими суспільною необхідністю її досягнення, пропорційними й обґрунтованими.

Враховуючи вищенаведене, зміст статті 41 Конституції України поширюється на право вкладника - фізичної особи вимагати отримання відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду.

З огляду на викладене, належним та ефективним способом захисту порушених прав позивача у даному випадку є спонукання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, яким здійснюється ліквідація ПАТ "Радикал Банк", вчинити всі необхідні дії для включення позивачів до переліку вкладників ПАТ "Радикал Банк", які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, у тому числі, шляхом внесення змін до такого переліку.

За таких обставин, беручи до уваги факт перебування ПАТ «Радикал Банк» на стадії ліквідації, та те, що діями відповідача були порушені гарантовані ч.1 статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» права позивачів на відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги позивачів є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо посилання відповідача на порушення позивачами правил об`єднання позовних вимог, визначених статтею 172 КАС України, то слід зазначити таке.

Так, на переконання апелянта, предметом позову є вимоги немайнового характеру, які по суті є 29-ма окремими вимогами і, фактично, в межах одного позовного матеріалу позивачами заявлено 29 окремих позовів до відповідача, які виникли на підставі 29 різних договорів та рахунків.

Частинами 4 та 5 статті 172 КАС України визначено, що не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом, та не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, щодо яких законом визначена виключна підсудність різним судам.

Аргумент відповідача щодо того, що позивачі мали подати клопотання щодо необхідності об`єднання заявлених вимог в одне провадження є помилковим, оскільки, відповідно до ч.2 статті 172 КАС України така вимога можлива тільки у разі, якщо б кожним позивачем окремо було подано позовну заяву до відповідача і були сформовані окремі справи.

Натомість позивачі правомірно скористались правом, передбаченим ч.1 статті 172 КАС України, відповідно до якої в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Підстави, за яких не допускається об`єднання кількох вимог в одне провадження, в даному випадку місця не мали.

Щодо посилання відповідача на порушення позивачами статей 122, 123, 240 КАС України, то слід зазначити таке.

Так, апелянтом в скарзі зазначено, що позивачі звернулись до суду з пропуском шестимісячного строку, встановленого ч.2 статті 122 КАС України.

Судом встановлено, що разом з колективною позовною заявою було подано колективну заяву про визнання причин пропуску строку для звернення до суду поважними та поновлення пропущеного строку. Дана заява обґрунтована наступним чином.

Згідно ч.1 статті 26 Закону України «Про гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами. Виконання зобов`язань Фонду перед вкладниками здійснюється Фондом з дотриманням вимог щодо найменших витрат Фонду та збитків для вкладників у спосіб, визначений цим Законом, у тому числі шляхом передачі активів і зобов`язань банку приймаючому банку, продажу банку, створення перехідного банку протягом дії тимчасової адміністрації або виплати відшкодування вкладникам у строк, встановлений цим Законом. Гарантії Фонду не поширюються на відшкодування коштів за вкладами у випадках, передбачених цим Законом.

Один з таких випадків передбачено п. 11 ч. 4 статті 26 Закону України «Про гарантування вкладів фізичних осіб», відповідно до якого Фонд не відшкодовує кошти, розміщені на рахунках, що перебувають під арештом за рішенням суду.

Так, позивачам стало відомо про існування двох кримінальних проваджень, внесених в ЄРДР за фактом протиправної діяльності з боку службових осіб ПАТ «Радикал Банк», а саме:

1) №0000134 від 31 січня 2013 року, відкритого за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 статті 190, ч.5 статті 191, ч.2 статті 205, ч.3 статті 209, ч.1 статті 191, ч.1 статті 367, статтею 356, ч.2 статті 209 КК України;

2) №0003105 від 20 серпня 2015 року, відкритого за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 статті 358, ч.1 статті 361, ч.1 статті 191, ч.4 статті190, ч.1 статті 364 КК України.

В межах вказаних кримінальних проваджень слідчими суддями були накладені арешти на грошові кошти фізичних осіб-вкладників, серед яких були позивачі, у розмірі гарантованих сум відшкодування фізичним особам за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб відповідно до сум, які перебували (та/або знаходяться) на рахунках фізичних осіб у ПАТ «Радикал Банк».

Відповідно до постанови про закриття кримінального провадження від 01 серпня 2019 року, складеної прокурором четвертого відділу процесуального керівництва управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури міста Києва молодшим радником юстиції Войтовичем О.О., у зв`язку із закриттям кримінального провадження №0000134 були скасовані заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі, у вигляді арештів грошових коштів фізичних осіб-вкладників, серед яких були позивачі, у розмірі гарантованих сум відшкодування фізичним особам за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб відповідно до сум, які перебували (та/або знаходяться) на рахунках фізичних осіб у ПАТ «Радикал Банк».

З постанови про скасування постанови слідчого про визнання речовими доказами та приєднання їх до матеріалів кримінального провадження в якості речового доказу від 11 вересня 2020 року, складеної прокурором Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області, юристом 1 класу Пінчук О.П., стало відомо, що 25 листопада 2019 року грошові кошти 443-х фізичних осіб (вкладників), серед яких були позивачі, що знаходились на рахунках у ПАТ «Радикал Банк», були визнані речовими доказами відповідно до постанови про визнання речовими доказами та приєднання їх до матеріалів кримінального провадження в якості речового доказу від 25 листопада 2019 року, постановленої начальником відділення розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого відділу Києво-Святошинського ВП ГУНП в Київській області Громадським Б.А. Лише 11 вересня 2020 року вказана постанова від 25 листопада 2019 року була скасована.

Необхідно зазначити, що фактичне виконання вищевказаних постанов відбувалось не одразу, враховуючи час на підписання та відправлення вказаних постанов адресатам (учасникам кримінальних проваджень). Фізично арешти грошових коштів також були зняті не одразу. При цьому, без фактичного зняття арештів та скасування поширення на грошові кошти на банківських рахунках режиму речового доказу в кримінальному провадженні, можливим було звернення позивачами за захистом своїх прав до суду.

На переконання суду, зазначені обставини свідчать про поважність причин пропуску строку звернення до суду.

При цьому варто зауважити, що Конституція України гарантує право на звернення до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Головним органом, що забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави, є суд. На забезпечення ефективного захисту прав та свобод людини направлені норми Конституції про розповсюдження юрисдикції судів на всі правовідносини, які виникають у державі. Згідно статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Це означає, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке згідно зі статтею 64 Конституції України не може бути обмежене.

Відповідно до ч.1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч.1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси і просити про їх захист.

За змістом п.1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає передусім те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в п.1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Тобто Україна, як учасниця Конвенції, повинна створювати умови для забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Так, розуміючи важливість дотримання оптимального балансу між забезпеченням реалізації права особи на доступ до правосуддя та принципом правової визначеності, Європейський Суд з прав людини сформував правову позицію, відповідно до якої встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи (справи «Белле проти Франції», «Ільхан проти Туреччини», «Пономарьов проти України», «Щокін проти України» тощо).

Таким чином, позивачами було обґрунтовано причини пропуску строку для звернення до суду з позовом, у зв`язку з чим він підлягає поновленню.

Щодо аргументів апелянта стосовно не продовження йому судом першої інстанції строку для подання відзиву на позовну заяву, то суд зазначає, що ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 червня 2021 року було відкрито провадження у справі та визначено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Відповідно до ч.1 статті 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Як зазначає відповідач, він отримав зазначену ухвалу суду 09 серпня 2021 року. Оскаржуване рішення по справі було прийнято 21 жовтня 2021 року.

Відтак, у відповідача до винесення судом першої інстанції рішення була об`єктивна можливість надати суду свої пояснення, доводи, міркування і докази по справі. Для цього у апелянта було щонайменше два місяці з дати отримання ухвали про відкриття провадження у справі, однак, відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновки суду першої інстанції спростували лише в частині одного із позивачів, а саме - ОСОБА_24 , в той час як в іншій частині доводи скаржника виявилися неспроможними, що дає колегії суддів підстави для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи частково неповно з`ясовано обставини справи та, відповідно, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, у зв`язку з чим у вказаній частині рішення підлягає скасуванню.

Решта тверджень та посилань сторін судовою колегією апеляційного суду не приймається до уваги через їх неналежність до предмету позову або непідтвердженість матеріалами справи.

Згідно п. 2 ч. 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до ч.1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 308, 315, 317, 321, 325, 329, 331 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 жовтня 2021 року - скасувати в частині задоволення позовних вимог щодо ОСОБА_24 та прийняти в цій частині нову постанову про відмову в задоволенні позову.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена у випадках, передбачених пп.2 ч.5 статті 328 КАС України безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтями 329, 331 КАС України.

Повний текст рішення виготовлено 27 червня 2022 року.

Головуючий суддя: В.В. Файдюк

Судді: О.О. Беспалов

Є.І. Мєзєнцев