Справа № 520/28674/21
Суддя: Зоркіна Ю.В.
Дата ухвалення: 2022-06-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

28 червня 2022 року № 520/28674/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Зоркіної Ю.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , іпн. НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції в Харківській області (вул. Жон Мироносиць, буд. 5,м. Харків,61002, ) про визнання протиправним та скасування висновку, зобов`язання вчинити певні дії ,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив суд:

зобов`язати Головне управління Національної поліції в Харківській області прийняти рішення про призначення та виплату ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності, що настала внаслідок травми, пов`язаної з виконанням службових обов`язків, у розмірі , передбаченому підпунктом " б" пункту 3 частини першої статті 99 Закону України "Про Національну поліцію"

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що проходив службу в органах внутрішніх справ з 07.09.1993р. по 06.11.2015р. та в органах Національної поліції з 07.11.2015р. по 05.06.2020р. Наказом Національної поліції №137 о/с від 29.05.2020 року, відповідно до Закону України Про Національну поліцію, звільнений зі служби в поліції за пунктом 2 частини 1 статті 77 (через хворобу).

Позивач вказує, що оскільки на дату нещасного випадку він проходив службу в структурному підрозділі Господарчий відділ УМВС України в Харківській області на посаді начальника служби озброєння та був відповідальний за забезпечення озброєнням як форми матеріально- технічного забезпечення поточної діяльності органів міліції, то характер та обставини нещасного випадку свідчать про те, що він стався саме при виконанні позивачем своїх службових обов`язків. В зв`язку з чим, відповідач дійшов помилкового висновку, про відсутність правових підстав для призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності.

Відповідач надав відзив на адміністративний позов, у якому проти задоволення позовних вимог заперечував з тих підставі, що позивач не підпадає під дію п.3-4 ч.1 ст.97 закону України «Про Національну поліцію», як передумову призначення допомоги; розслідування нещасного випадку організовано і проведено з порушенням вимог Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України, затвердженого наказом МВС України від 27.12.2002 № 1346; акти форми Н-5* від 25.04.2015 та Н-1* № 14/15 від 27.04.2015, складені за результатами розслідування нещасного випадку, який стався з позивачем, підлягають скасуванню і необхідно провести повторне розслідування цього нещасного випадку.

Дослідивши долучені до матеріалів справи документи, суд встановив наступні обставини.

Позивач з 07.09.1993р. по 06.11.2015р. проходив службу в міліції та в органах Національної поліції з 07.11.2015р. по 05.06.2020р.

Як зазначено в актах Н-1 від 27.04.2015 та Н-5 від 25.04 2015, згідно розпорядження заступника начальника УМВС України в Харківській області полковника міліції ОСОБА_2 здійснений виїзд групою працівників у складі: майора міліції ОСОБА_3 та старшини міліції ОСОБА_4 на службовому автомобілі Газель до Київської бази МТЗ МВС України в м. Київ по вул. Молодогвардійська, 28.20.07.2000 приблизно о 17 год 00 хв. під час погрузки ящиків з фурнітурою та речовим майном капітан міліції ОСОБА_1 потрапив правою ногою в вибоїни в асфальтобетонному покритті та втративши рівновагу, вдарився головою об двері автомобіля ГАЗЕЛЬ.

Після повернення з відрядження, а саме 25.07.2000 капітан міліції ОСОБА_1 звернувся до поліклініки УМВС України в Харківській області за медичною допомогою, де йому поставлений діагноз ЗЧМТ, струс головного мозку. На підставі матеріалів розслідування нещасного випадку, комісія прийшла до висновку, що нещасний випадок з позивачем стався в період проходження служби при виконанні службових обов`язків.

Згідно свідоцтва про хворобу № 98 від 18.05.2020 року позивача визнано непридатним до служби в поліції та вказано, що захворювання, у т.ч. травма (наслідки черепно-мозкової травми (2000 р.), пов`язане з виконанням службових обов`язків. Зазначений факт підтверджено протоколом засідання медичної (військово - лікарської) комісії ДУ Територіальне медичне об`єднання МВС України по Харківській області № 11 від 22.05.2020 та постановою військово-лікарської комісії ДУ Територіальне медичне об`єднання МВС України по Харківській області.

Наказом Національної поліції №137 о/с від 29.05.2020 рокупозивач звільнений зі служби в поліції за пунктом 2 частини 1 статті 77 Закону України Про Національну поліцію, (через хворобу) з 05.06.2020 року.

З 29.09.2020 року позивачу встановлена ІІ група інвалідності, яка пов`язана з виконанням службових обов`язків, ступінь втрати професійної працездатності 65 %, що підтверджується довідками МСЕК серії 12 ААБ №293396 від 26.10.2020 року та серії 12 ААА № 013850 від 26.10.2020 року.

28.10.2020 року позивач звернувся з заявою до начальника ГУ НП в Харківській області про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із отриманням II групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в поліції відповідно до статті 97 Закону України Про Національну поліцію.

Головне управління Національної поліції в Харківській області листом вих.№4674/119/04/29-2020 від 24.12.2020р. повідомило, 22.12.2020 року затверджено висновок про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги.

Листом від 14.12.2020 № 42576/21-2020 завідувачем сектору Державного нагляду за охороною праці надано відповідь про результати опрацювання матеріалів розслідування нещасного випадку, якою повідомлено, що розслідування нещасного випадку організовано і проведено з порушенням вимог Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України, затвердженого наказом МВС України від 27.12.2002 № 1346. Також в листі зазначено, що акти форми Н-5* від 25.04.2015 та Н-1* № 14/15 від 27.04.2015, складені за результатами розслідування нещасного випадку, який стався з позивачем, підлягають скасуванню і необхідно провести повторне розслідування цього нещасного випадку.

Позивач оскаржив висновок про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги від 22.10.2020 року та постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 13.09.2021 у справі 520/3440/21 рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.04.2021 по справі №520/3440/21 скасовано та прийнято нове судове рішення, яким визнано протиправним та скасовано висновок Головного управління поліції в Харківській області від 22.12.2020 р., яким відмовлено ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності, що настала в період проходження служби в органах Національної поліції. Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Харківській області повторно розглянути матеріали за заявою ОСОБА_1 від 28.10.2020 р. про виплату одноразової грошової допомоги та прийняти рішення щодо призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 відповідно до Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11 січня 2016 року №4, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 січня 2016 року за № 163/28293.

На виконання рішення суду відповідачем проведено повторний розгляд документів та складено висновок від 19.10.2021, яким відмовлено у призначені означеної допомоги, внаслідок відсутності у статті 97 Закону України «Про Національну поліцію» підстав для виплати одноразової грошової допомоги, у разі встановлення інвалідності від травми, одержаної при виконанні службових обов`язків, які не пов`язані із виконанням повноважень та основних завдань міліції або поліції .

До набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII), тобто до 07 листопада 2015 року, порядок виплати одноразової грошової допомоги було врегульовано ст. 23 Закону України «Про міліцію» від 20 грудня 1990 року № 565-ХІІ (далі - Закон № 565-ХІІ).

Відповідно до ст. 23 Закону № 565-XII у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога, в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

На виконання зазначеної норми Кабінет Міністрів України постановою № 850 від 21 жовтня 2015 року затвердив Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції (далі - Порядок № 850). Дана постанова набрала законної сили 31 жовтня 2015 року.

Згідно з п. 2 Порядку № 850 днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Відповідно до п. 3 Порядку № 850 грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ.

Згідно з п. 5 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIII (набрав чинності 07 листопада 2015 року) визнано таким, що втратив чинність Закон № 565-XII.

Разом з тим, за змістом п. 15 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIII право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом № 565-XII зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом № 580-VIII.

Згідно з частиною першою статті 97 Закону №580-VIII (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у разі:

- визначення поліцейському інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із виконанням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті (пункт 3 частини першої статті 97 Закону №580-VIII);

- визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті (пункт 4 частини першої статті 97 Закону №580-VIII).

Частиною другою статті 97 Закону №580-VIII передбачено порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

За змістом частини першої статті 99 Закону №580-VIII розміри одноразової грошової допомоги поліцейським, а в разі їх загибелі (смерті) - особам, які за цим Законом мають право на її отримання, визначаються виходячи з розміру прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату:

- визначення поліцейському внаслідок причин, зазначених у пункті 3, інвалідності II групи - 300 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату;

- визначення поліцейському внаслідок причин, зазначених у пункті 4, інвалідності II групи - 90 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату;

З метою врегулювання питання щодо порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, відповідно до статей 97-101 Закону №580-VIII, прийнято наказ Міністерства внутрішніх справ України від 11 січгя 2016 року № 4 "Про затвердження Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського"

Згідно з п. 1 розділу ІІ Порядку № 4 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення поліцейському інвалідності - дата з якої встановлено інвалідність, що зазначена в довідці до акта огляду медико-соціальної експертної комісії, у разі відсутності дати з якої встановлено інвалідність - дата видачі довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії.

Заява (рапорт) про виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського подається Голові Національної поліції (керівнику міжрегіонального, територіального органу поліції) за останнім місцем служби поліцейського (п. 3 розділу ІІІ Порядку № 4).

Рішення про призначення виплати одноразової грошової допомоги приймає керівник Національної поліції (міжрегіонального, територіального органу поліції), у якому проходив (проходить) службу поліцейський, у п`ятнадцятиденний строк шляхом видання наказу про виплату такої допомоги, а в разі відмови - письмовим повідомленням осіб із зазначенням мотивів відмови (п. 2 розділу IV Порядку № 4).

Судова палата для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, вирішуючи питання визначення порядку та належного органу, до компетенції якого входить призначення та виплата одноразової грошової допомоги поліцейському, якому інвалідність встановлена внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, у постанові від 14 лютого 2019 року у справі № 822/764/18 висловила правову позицію, згідно якої поліцейський, який проходить службу в поліції, у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, має право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом № 580-VIII, виплата якої здійснюється відповідним підрозділом Національної поліції за останнім місцем служби поліцейського на підставі Порядку № 4.

У вказаній постанові Судова палата для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду зазначила, що зважаючи на те, що позивача звільнено зі служби в поліції, на нього, як на поліцейського, поширюються норми Закону № 580-VIII, а порядок та умови призначення одноразової грошової допомоги урегульовано Порядком № 4.

Як встановлено під час розгляду справи, 7 листопада 2015 року позивача прийнято на службу до ГУ Нацполіції, тобто, з цієї дати на нього, як на поліцейського, поширюються норми Закону № 580-VIII, а порядок та умови призначення одноразової грошової допомоги урегульовано Порядком № 4.

Вказаний висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постановах від 12 березня 2019 року по справі № 822/1667/16 та 13 березня 2019 року по справі № 296/9376/16-а.

Пунктом 4 Розділу І Порядку №4 передбачено випадки, за яких призначається одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності чи втрати працездатності поліцейського.

За змістом підпункту 2 пункту 4 Розділу 1 Порядку №4 одноразова грошова допомога призначається у разі загибелі (смерті), інвалідності, чи втрати працездатності поліцейського під час виконання службових обов`язків (пункти 3, 5 частини першої статті 97 Закону) - випадок, пов`язаний із здійсненням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, під час захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України.

В той же час, згідно підпункту 4 пункту 4 Розділу 1 Порядку №4 одноразова грошова допомога призначається у разі загибелі (смерті), інвалідності, чи втрати працездатності поліцейського пов`язаного з проходженням служби в поліції, органах внутрішніх справ (пункт 4 частини першої статті 97 Закону) - обставина, яка виникла внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції крім випадків, зазначених у підпунктах 1, 2 цього пункту.

Отже, одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності чи втрати працездатності поліцейського призначається особам, які мають на це право в залежності від різних випадків, за яких особа втратила працездатність чи встановлено інвалідність, і розмір вказаної соціальної виплати залежить саме від таких обставин.

При цьому, положення пункту 3,4 частини першої статті 97 Закону №580-VIII застосовується виключно за обов`язкової одночасної наявності, що найменше, трьох умов (причина інвалідності, час настання інвалідності та причина звільнення).

І якщо час настання інвалідності та причина звільнення за цими пунктами є тотожними :- інвалідність повинна наступити не пізніше, ніж протягом шести місяців після звільнення особи з поліції; - причиною звільнення такої особи з поліції повинна бути зумовлена пораненням (контузії, травми або каліцтва), отриманим під час виконання нею службових обов`язків, пов`язаних із виконанням повноважень та основних завдань міліції або поліції, то причина інвалідності має відмінності.

Так у пункті 3 ч.1 ст.97 Закону № 580-VIII така причина обумовлена виконання службових обов`язків, пов`язаних із виконанням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, тоді як пункт 4 ч.1 ст.97 Закону № 580-VIII передбачає, що інвалідність виникає внаслідок отримання травми під час проходженням служби в органах внутрішніх справ або поліції та не пов`язане з безпосереднім виконанням повноважень та основних завдань міліції або поліції.

З матеріалів справи видно, що нещасний випадок, який стався із позивачем та призвів до втрати працездатності останнього не пов`язаний із безпосереднім виконанням позивачем основних завдань та повноважень поліції, визначених статтями 2 і 23 Закону №580-VIII. А відтак, отримана позивачем травма виникла внаслідок нещасного випадку, який не пов`язаний із виконанням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, що є основою кваліфікації для визначення розміру одноразової грошової допомоги згідно підпункту 3 пункту 1 статті 97 Закону №580-VIII.

Відповідачем не заперечується, що позивачу встановлено ІІ групу інвалідності та саме через хворобу його звільнено зі служби в поліції; захворювання пов`язано з виконанням позивачем службових обов`язків.

Наказом МВС України від 27.12.2002 № 1346 затверджено Порядок розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України.

Згідно п. 3.9 Порядку, Комісія з розслідування визнає, що "нещасний випадок трапився при виконанні службових обов`язків", якщо він трапився в період проходження служби підчас, у т.ч. виконання потерпілим трудових (посадових, функціональних) обов`язків за режимом роботи підрозділу, у тому числі у відрядженні; перебування на робочому місці, на території підрозділу або в іншому місці роботи чи служби (далі - робота) з моменту прибуття потерпілого в підрозділ до його відбуття, що фіксується відповідно до правил внутрішнього розпорядку підрозділу, у тому числі протягом робочого та надурочного часу, або, за дорученням керівника, у неробочий час;підготовки до роботи та приведення в порядокпісля закінчення роботи знарядь праці, засобів захисту, одягу, а також здійснення заходів щодо особистої гігієни, пересування по території підприємства перед початком роботи і після її закінчення.

Таким чином, характер та обставини нещасного випадку свідчать про те, що він стався саме при виконанні позивачем своїх службових обов`язків.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

Відповідач під час розгляду справи не надано належних та допустимих доказів правомірності відмови позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності, що настала в період проходження служби в органах Національної поліції.

На підставі встановлених під час розгляду справи обставин, суд дійшов висновку, що висновок Головного управління поліції в Харківській області від 19.10.2021 р., яким відмовлено позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності, що настала в період проходження служби в органах Національної поліції є протиправним та з урахуванням положень ст.9 КАС України підлягає скасуванню

Як встановлено ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.

Стосовно дискреційних повноважень, суд, за наслідками аналізу вказаних положень, зазначає, що такими є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова "може".

У такому випадку дійсно суд не може зобов`язати суб`єкта владних повноважень обрати один з правомірних варіантів поведінки, оскільки який би варіант реалізації повноважень не обрав відповідач, кожен з них буде правомірним, а тому це не порушує будь-чиїх прав.

У спірних у цій справі правовідносинах, в разі настання визначених законодавством умов, відповідач зобов`язаний до вчинення конкретних дій - розглянути заяву позивача у встановленому законом порядку, а за умови відповідності заяви та доданих до неї документів вимогам законодавства - прийняти рішення про задоволення заяви. Підставою для відмови у задоволенні заяви позивача можуть бути лише визначені законом обставини. Відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти на власний розсуд - розглянути заяву, або ж ні; прийняти рішення про задоволення заяви, або ж рішення про відмову у її задоволенні.

Визначальним є те, що у кожному конкретному випадку звернення особи із заявою, з урахуванням фактичних обставин, згідно із законом існує лише один правомірний варіант поведінки суб`єкта владних повноважень.

Разом з тим, суд зазначає, що такий спосіб захисту, як зобов`язання прийняти конкретне рішення, як і будь-які інші способи захисту застосовується лише за наявності необхідних підстав, з урахуванням фактичних обставин справи.

При цьому, адміністративний суд, з урахуванням фактичних обставин, зобов`язаний здійснити ефективне поновлення порушених прав, а не лише констатувати факт наявності неправомірних дій. Для цього адміністративний суд наділений відповідними повноваженнями, зокрема, частиною четвертою статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Аналіз зазначених норм, у їх взаємозв`язку зі статтями 2, 5 КАС України, свідчить про те, що такі повноваження суд реалізує у разі встановленого факту порушення прав, свобод чи інтересів позивача, що зумовлює необхідність їх відновлення належним способом у тій мірі, у якій вони порушені. Зміст вимог адміністративного позову, як і, відповідно, зміст постанови, має виходити з потреби захисту саме порушених прав, свобод та інтересів у цій сфері.

Однак, як і будь-який інших спосіб захисту, зобов`язання відповідача прийняти рішення може бути застосовано судом за наявності необхідних та достатніх для цього підстав (постанова Верховного Суду від 21.07.2020 року по справі № 823/176/17).

Разом з тим, оскільки у спірних правовідносинах відповідачем повторно не надано належної оцінки характеру та обставинам нещасного випадку, що стався з позивачем, суд дійшов висновку, що належним способом захисту порушених прав позивача є зобов`язання прийняти рішення щодо призначення одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11 січня 2016 року № 4, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 січня 2016 року за № 163/28293 з урахуванням п.4 ч.1 ст.97, п.п. «б», п.4 ч.1 ст.99 Закону України «Про Національну поліцію».

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В сукупності вказаного вище, суд робить висновок про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 9 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив

Адміністративний позов задовольнити частково.

Вийти за межі позовних вимог.

Визнати протиправним та скасувати висновок Головного управління поліції в Харківській області від 19.10.2021 р., яким відмовлено ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності, що настала в період проходження служби в органах Національної поліції.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Харківській області прийняти рішення про призначення та виплату ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності, що настала внаслідок травми, пов`язаної з виконанням службових обов`язків, у розмірі , передбаченому підпунктом " б" пункту 4 частини першої статті 99 Закону України "Про Національну поліцію"

В іншій частині вимог позов залишити без задоволення.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Суддя Зоркіна Ю.В.