Справа № 520/971/22
Суддя: Котеньов О.Г.
Дата ухвалення: 2022-06-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

28 червня 2022 р. Справа №520/971/22

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Котеньова О.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні у приміщенні Харківського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил (вул. Маяковського, буд. 21, м. Краматорськ, Донецька область, 84333, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил щодо затримки в проведенні розрахунку та виплати одноразової грошової допомоги за 2 повні календарні роки служби;

- зобов`язати Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил нарахувати середній заробіток за час затримки в розрахунку за період з 29.01.2020 року по 14.12.2021 року та виплатити зазначену суму на користь позивача (Банк отримувача - АТ «Райффайзен Банк Аваль», картковий рахунок НОМЕР_2 , номер рахунку IBAN НОМЕР_3 , код банку 300335, код ЄДРПОУ банка 14305909, отримувач ОСОБА_1 , РНОКПП отримувача НОМЕР_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що відповідачем не дотримано вимог ст.ст. 116, 117 КЗпП України та допущено затримку в проведенні кінцевого розрахунку і виплати одноразової грошової допомоги при звільненні, у зв`язку з чим наявні передбачені ст. ст. 116, 117 КЗпП України умови (відсутність спору про розмір виплати, несвоєчасне проведення розрахунку) для настання для відповідача відповідальності у вигляді компенсації середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 18.01.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі.

У відзиві на позов відповідач вказав, що оскільки при нарахуванні і виплаті позивачу сум належних при звільненні, був відсутній спір щодо їх розміру, підстави для застосування до спірних правовідносин положень статті 117 КЗпП України вважаємо відсутніми, щодо виплати позивачу середнього заробітку за весь період.

Відповідач також вказав, що з урахуванням принципу розумності, справедливості та співмірності, середній заробіток за час затримки розрахунку має бути виплачений позивачу у розмірі 29037,15 грн., з урахуванням істотності частки несвоєчасно виплачених сум в порівнянні із середнім заробітком позивача.

Позивач надав до суду заяву, в якій зазначив, що поширення набула практика, за якою суд застосовує критерії пропорційності зменшення розміру відшкодування визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України пропорційно до середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні. Позивач просить суд врахувати факт самоусунення відповідача від виконання зобов`язання по своєчасному розрахунку та невжиття будь-яких заходів протягом 2020-2021 років по досудовому врегулюванню спірних правовідносин і якнайскорішого проведення виплат, добровільного виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду по справі №520/224/21.

Інші заяви по суті справи до суду не надходили

Суд розглядає справу у порядку письмового провадження без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі п.10 ч.1 ст.4, ч.4 ст.229 КАС України.

Дослідивши доводи позову, відзив на позовну заяву, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд зазначає таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу в органах прокуратури України з липня 2009 року по січень 2020 року, за останнім місцем служби з 22.10.2018 по 28.01.2020 на посаді прокурора військової прокуратури Луганського гарнізону (м. Рубіжне Луганської обл.)

Наказом Міністра оборони України № 4 від 04.01.2020 позивача звільнено з військової служби в запас на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів).

Наказом виконувача обов`язки військового прокурора об`єднаних сил №67 к від 22.01.2020 року ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу, звільнено з військової служби та з посади з 28.01.2020.

Обставини щодо невиплати позивачу при звільненні одноразової грошової допомоги були предметом судового спору та розгляду по справі № 520/224/21.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 22.03.2021 по справі № 520/224/21 адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) до Спеціалізованої прокуратури у воєнній та оборонній сфері об`єднаних сил (вул. Маяковського, буд. 21,м. Краматорськ, Донецька область, 84333, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення одноразової грошової допомоги - задоволено частково.

Стягнуто зі Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил (вул. Маяковського, буд. 21,м. Краматорськ, Донецька область, 84333, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) суму у розмірі 36136,81(тридцять шість тисяч сто тридцять шість) грн 81 коп. в якості одноразової грошової допомоги при звільненні (Банк отримувача - АТ "Райффайзен Банк Аваль", картковий рахунок НОМЕР_2 , номер рахунку IBAN НОМЕР_3 , код банку 300335, код ЄДРПОУ банку 14305909, отримувач ОСОБА_1 , РНОКПП отримувача НОМЕР_1 ).

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від від 22.03.2021 по справі № 520/224/21 виконано відповідачем шляхом зарахування 15 грудня 2021 року коштів в розмірі 36136,81 грн з відрахуванням податків і зборівна картковий рахунок позивача, що підтверджено випискою по рахунку та не заперечувалось учасниками справи.

Посилаючись на наявність підстав для виплати середнього заробітку за весь час затримки сплати належних позивачу при звільненні сум (одноразової грошової допомоги при звільненні) по день фактичного розрахунку, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд застосовує такі норми права.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до статті 47 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеної в постанові від 17 лютого 2015 року у справі № 21-8а15, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Слід зауважити, що непоширення норм КЗпП України на військовослужбовців стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.

Проте спеціальним законодавством щодо порядку та умов виплати грошового забезпечення військовослужбовцям не врегульовано питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, за речове майно, які не є складовими грошового забезпечення), у зв`язку з чим до спірних правовідносин підлягають застосуванню приписи статей 116, 117 Кодексу законів про працю України(далі - КЗпП), що не заборонено спеціальним законодавством.

В той же час такі питання врегульовані положеннями Кодексу законів про працю України, які можуть та повинні бути застосовані до спірних відносин.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 01.03.2018 по справі № 806/1899/17, від 04.12.2019 по справі № 825/66/16.

За приписами статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Частиною першою статті 117 КЗпП України визначено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

З аналізу вищенаведених законодавчих норм вбачається, що умовами застосування частини першої статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При цьому, виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником та підприємством, установою, організацією, під належними звільненому працівникові сумами необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Згідно з частиною другою статті 117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Для захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку. Така спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру.

За змістом частини першої статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом до якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

Частина перша статті 117 КЗпП України переважно стосується випадків, коли роботодавець за відсутності спору свідомо та умисно не проводить остаточний розрахунок з колишнім працівником.

Частина друга статті 117 КЗпП України стосується тих випадків, коли наявний спір між роботодавцем та колишнім працівником про належні до виплати суми та фактично охоплює два випадки вирішення такого спору.

Так, якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій статті 117 КЗпП України). Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює відповідальність роботодавця протягом усього періоду прострочення.

Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, тому числі й після прийняття судового рішення.

Суд враховує, що Верховний суд України у постанові від 15.09.2015 по справі № 21-1765а15, усуваючи розбіжності у застосуванні касаційними судами вищезазначених норм матеріального права, виклав таку правову позицію: "Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум", яка є обов`язковою для суду при вирішенні цього спору.

Враховуючи, що непроведення з вини власника, або уповноваженого ним органу, розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, у позивача наявне право на отримання відшкодування за затримку виплати грошової компенсації за неотримане речове майно, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

Доводи відповідача, викладені у відзиві на позов, щодо відсутності підстав для застосування до спірних правовідносин положень ч.1 ст. 117 КЗпП України, з огляду на відсутність спору щодо розміру невиплаченої в день звільнення позивачу одноразової грошової допомоги, є хибними, оскільки як зазначено вище, відсутність спору щодо розміру такої виплати навпаки є однією з умов застосування частини першої статті 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Посилання відповідача на висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 24.01.2018 у справі № 807/1502/15 та від 27.06.2018 у справі №810/1543/17, від 04 грудня 2019 року по справі № 825/742/16, суд не приймає, оскільки правовідносини, які були предметом розгляду вказаних справ не є тотожними відносинам у справі, що розглядається. Так, у справі № 807/1502/15 спірні правовідносини стосувалися виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а не за час затримки розрахунку при звільненні. Щодо справи № 810/1543/17, то, як слідує з рішення суду касаційної інстанції вимогам про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні передувало вирішення спору щодо розміру недоотриманої грошової допомоги при звільненні, що з огляду на наведені вище обставини, дійсно виключає можливість застосування положень ч.1 ст. 117 КЗпП України. Разом з цим, правовідносини у даній справі стосуються обставин за яких відсутній спір про розмір належних позивачу при звільненні виплат. У справі № 825/742/16 суд касаційної інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог, оскільки позивач звернувся з вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні через півтора роки після виплати йому відповідачем належних йому сум при звільненні, у зв`язку з чим, суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин положень статті 117 КЗпП України. Натомість, у цій справі, позивач звернувся до суду з цим позовом через місяць після проведення виплати.

Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100).

Згідно з абзацом першим пункту 2 Порядку № 100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Абзацом третім пункту 2 Порядку № 100 передбачено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Відповідно до абзацу першого пункту 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до п. 2 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам (затверджена наказом МВС України від 15.03.2018р. № 200; далі за текстом - Інструкція №200) грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно з п.4 Інструкції № 200 за службу понад установлений службовий час, у дні відпочинку, святкові, вихідні та неробочі дні грошове забезпечення військовослужбовцям додатково не виплачується.

Враховуючи вищевикладені положення, при обчисленні розміру середньоденного грошового забезпечення військовослужбовця, слід виходити з числа відпрацьованих календарних днів за цей період.

У відповідності до розрахункових листів ОСОБА_1 за 2019 рік, розмір грошового забезпечення за листопад 2019 року становить 46737,04 грн, за грудень 2019 року - 40569,61 грн.

Як зазначалось вище, днем виключення позивача зі списків військової частини та всіх видів грошового забезпечення є 28.01.2020, тобто двома попередніми місяцями перед звільненням є листопад 2019 року (30 календарних днів, розмір грошового забезпечення - 46737,04 грн) та грудень 2019 року (31 календарний день, розмір грошового забезпечення - 40569,61 грн).

Таким чином, розмір середньоденного грошового забезпечення заявника складає 1431,26 грн (87306,65 грн/61 календарний день).

Враховуючи дату виключення позивача зі списків особового складу (28.01.2020) та дату проведення остаточного розрахунку (15.12.2021), кількість днів затримки розрахунку при звільненні становить 685 днів.

З огляду на викладене, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, обчислена в повному обсязі за 685 дні, складає 980413,10 грн (685 (час затримки)* 1431,26 (розмір середньоденного грошового забезпечення).

З урахуванням правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постановах від 24.10.2011 № 6-39цс11, від 27.04.2016 по справі № 6-113цс16, від 15.09.2015 по справі № 21-1765а15, а також постановах Верховного Суду від 04.04.2018 по справі № 524/1714/16-а, від 30.10.2019 по справі № 806/2473/18, при вирішенні питання про визначення розміру суми середнього заробітку, яка підлягає стягненню на користь позивача за затримку розрахунку, слід взяти до уваги такі фактори, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини, за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.

Судовим рішенням у справі №520/224/21, що набрало законної сили 06.10.2021, стягнуто на користь позивача суму одноразової грошової допомоги при звільненні 36136,81 грн, при цьому цим же судовим рішенням встановлено, що відповідачем не враховано до стажу військової служби період з 31.07.2004 по 31.07.2008, в який ОСОБА_1 навчався як студент в Інституті підготовки кадрів для органів прокуратури України та денних факультетів Військово-юридичного факультету №6 Національної юридичної академії України імені Ярослава Мудрого.

Суд також дійшов висновку, що як на час прийняття позивача на службу в органи внутрішніх справ, так і на час винесення спірного рішення до вислуги років військового зараховується час навчання у цивільних вищих навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське звання до вступу на військову службу або призначення на відповідну посаду в межах до п`яти років із розрахунку - один рік за шість місяців.

Тобто, сума невиплаченої одноразової грошової допомоги при звільненні 28.01.2021 у розмірі 36136,81 грн є сумою нарахованої допомоги за 2 календарні роки служби, яка за аналогією становить 49,50 грн на день та є еквівалентом 3,46% від середньоденного заробітку позивача.

Беручи до уваги неістотність суми недоотриманої одноразової грошової допомоги при звільненні відносно розміру середньоденного грошового забезпечення, враховуючи позицію Верховного Суду, викладену у зазначених вище постановах, суд вважає за необхідне застосувати принцип співмірності та зменшити розмір відшкодування працівнику заробітку за час затримки розрахунку.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, виходячи з того, що середній заробіток за весь час затримки виплати одноразової грошової допомоги при звільненні за весь час затримки розрахунку при звільненні складає 980413,10 грн, враховуючи принцип справедливості та співмірності, суд приходить до висновку про те, що стягненню підлягають кошти в сумі 33922,29 грн (3,46 % від середньоденного грошового забезпечення позивача).

Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку з 28.01.2020 року (день виключення позивача зі списків особового складу військової частини) по день фактичного розрахунку 15.12.2021 у розмірі 33922,29 грн, що відповідає положенням ст. 117 КЗпП України.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст.4-10, 19, 77, 139, 241-246, 250, 255, 262, 236 293, 295, 297, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил (вул. Маяковського, буд. 21, м. Краматорськ, Донецька область, 84333, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил щодо затримки в проведенні розрахунку та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 .

Зобов`язати Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил (вул. Маяковського, буд. 21, м. Краматорськ, Донецька область, 84333, ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в частині виплати одноразової грошової допомоги при звільненні за період з 29.01.2020 по 14.12.2021 у розмірі 33922 (тридцять три тисячі дев`ятсот двадцять дві) грн 29 коп з відрахуванням необхідних податків та зборів.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення у повному обсязі виготовлено 28 червня 2022 року.

Суддя О.Г. Котеньов