Справа № 380/3028/21
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2022-06-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 червня 2022 рокуЛьвівСправа № 380/3028/21 пров. № А/857/20373/21
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Святецького В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Львові апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, -

суддя (судді) в суді першої інстанції - Кедик М.В.,

справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження,

місце ухвалення рішення - м. Львів,

дата складання повного тексту рішення: 10.08.2021 р.,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1, в якому просив:

- визнати протиправними дії та бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати йому індексації грошового забезпечення за період з 13.05.2016 по 12.05.2020;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити йому індексацію грошового забезпечення за період 13.05.2016 по 12.05.2020;

- визнати протиправними дії та бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невидачі йому довідки про розмір грошової компенсації за речове майно, а також ненарахування та невиплати грошової компенсації за речове майно;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 виготовити довідку про вартість речового майна, що належить йому до видачі та на підставі цієї довідки нарахувати та виплатити грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2021 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з червня 2016 року - листопад 2018 року.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з червня 2016 року - листопад 2018 року.

Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови в наданні довідки про вартість речового майна, що належить ОСОБА_1 до видачі станом на 12.05.2020.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 видати ОСОБА_1 довідку про вартість речового майна, що належить до видачі станом на 12.05.2020.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 провести розрахунок із ОСОБА_1 за неотримане речове майно станом на 12.05.2020 на підставі виданої довідки.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що обмежене фінансування жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у позивача права на нарахування індексації грошового забезпечення, що є предметом спору у цій справі. При цьому, маючи загальну вислугу більше 18 років, позивач набув право на отримання після звільнення речового майна, яке не було отримане під час проходження служби, або грошової компенсації за нього, виходячи із закупівельної вартості такого майна за встановленими нормами у зв`язку зі звільненням зі служби в запас.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій, з посиланням на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не враховано тієї обставини, що у межах наявного фінансового ресурсу можливості виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовців з 2016 року у Міністерства оборони України не було. Протиправність в бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення за спірний період проходження позивачем військової служби, наявність якої є підставою для задоволення адміністративного позову, відсутня. Також зазначає, що ОСОБА_1 був призваний на військову службу за контрактом до Військової частини НОМЕР_1 з запасу, тому нову кількість календарних років слід рахувати з його останнього призову, а не загальну. Оскільки позивач не має календарної вислуги за останнім контрактом більше ніж 5 років, а тому він не набуває права на отримання речового майна, яке він отримав під час військової служби за останнім контрактом та, відповідно, і грошової компенсації за нього.

В зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), колегія суддів відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 308 КАС України).

Оскільки позивачем не оскаржується в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову, предметом розгляду в суді апеляційної інстанції є законність і обґрунтованість судового рішення лише в частині задоволення позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, згідно з наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 12.05.2020 №99 прапорщика ОСОБА_1 , старшину 2 роти військової служби правопорядку, звільненого наказом начальника 3 спеціального відділу Військової служби правопорядку (по особовому складу) від 13.04.2020 № 8-РС у запас за підпунктом «а» (у зв`язку з закінченням контракту) пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» без права носіння військової форми одягу, вважати таким, що 12.05.2020 справи та посаду здав і направити для зарахування на військовий облік до Городоцького районного військового комісаріату Львівської області. З 12.05.2020 виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення, а з продовольчого забезпечення з 13.05.2020.

14.01.2021 позивач звернувся до відповідача з заявою про нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за період з 13.05.2016 по 13.05.2020. Також просив видати довідку про вартість речового майна, що належала йому до видачі при звільненні, а також виплатити відповідно до цієї довідки компенсацію при звільненні за речове майно.

Листом від 05.02.2021 № 123/01-40 Військова частина НОМЕР_1 повідомила, що виплата грошової компенсації за неотримане речове майно здійснюється згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 № 178; пункт 4 розділу ІІІ доповнено новим абзацом дев`ятим згідно з наказом Міністерства оброни України від 10.06.2019 № 306, пункт 4 розділу ІІ доповнено новим абзацом десятим згідно з наказом Міністерства оброни України від 10.06.2019 № 306.

Листом від 10.02.2021 №343/01-40 Військова частина НОМЕР_1 повідомила, що для виплати індексації в січні 2016 року - лютому 2018 фінансового ресурсу в Міністерства оборони України не було.

Вважаючи, що відповідач протиправно не виплатив індексацію грошового забезпечення, грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції і вважає його таким, що відповідає правильно застосованим нормам матеріального та процесуального права з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із того, що відповідно до ч.2 ст.9 Закону України № 2011-XII від 20.12.1991 «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-XII) до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (ч.3 ст.9 вказаного Закону).

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначені Законом України № 1282-ХІІ від 03.07.1991 «Про індексацію грошових доходів населення».

Відповідно до ст.1 цього Закону індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення (ст.2 вказаного Закону).

Згідно з ст.5 зазначеного Закону підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів. Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України. Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

Відповідно до п.1-1 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМ України № 1078 від 17.07.2003, підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.

Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка.

Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 року - місяця опублікування Закону України від 6 лютого 2003 року № 491-IV «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.

У разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян проводиться їх компенсація відповідно до законодавства (абз.8 п.4 наведеного Порядку).

Згідно з п.6 цього Порядку виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

В рішенні Конституційного Суду України від 15.10.2013 у справі № 9-рп/2013 за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положення ч.2 ст.233 КЗпП України зазначено, що індексація заробітної плати як складова належної працівникові заробітної плати спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Аналіз наведених положень законодавства дає підстави для висновку, що індексація грошового забезпечення як складова грошового забезпечення військовослужбовців є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, тому підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.

Відповідно до ст.1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У справі «Кечко проти України» Європейський суд з прав людини встановив, що мало місце порушення ст.1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи припинити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне законодавство передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними (п.23 рішення від 08.11.2005, заява № 63134/00).

Так, реалізація особою права, яке пов`язане з отриманням коштів і базується на спеціальних і чинних, на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не залежить від бюджетних асигнувань, відсутність яких не може бути підставою для порушення прав громадян.

У зв`язку з цим, Європейський суд з прав людини не прийняв аргумент Уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Твердження відповідача про те, що у межах наявного фінансового ресурсу можливості виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовців з 2016 року у Міністерства оборони України не було, не заслуговують на увагу, оскільки невиплата індексації є обмеженням права позивача на оплату праці та, відповідно, виплата такої не може залежати від наявності або відсутності фінансових ресурсів бюджету.

Виплата індексації грошового забезпечення здійснюється за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні і обмежене фінансування жодним чином не впливає на право позивача отримати індексацію грошового забезпечення.

Також колегія суддів звертає увагу, що звільнення особи з військової служби жодним чином не позбавляє її права на отримання виплат, на які вона має право, проте не отримувала їх під час проходження служби за незалежних від неї обставин.

Як слідує з матеріалів справи, а саме довідки про грошове забезпечення від 09.07.2020 № 1278/01-40, за період з червня 2016 року - листопад 2018 року індексація грошового забезпечення позивачу не виплачувалась.

При цьому за період з грудня 2018 року по травень 2020 року позивачу виплачено індексацію грошового забезпечення.

За таких обставин, суд погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з червня 2016 року по листопад 2018 року та, як наслідок, наявність підстав для зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з червня 2016 року по листопад 2018 року.

Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 виготовити довідку про вартість речового майна, що належить ОСОБА_1 до видачі та на підставі цієї довідки нарахувати та виплатити грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, суд зазначає таке.

Частиною 1 ст. 9 Закону № 2011-ХІІІ встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Частиною 1 ст. 9-1 Закону № 2011-ХІІІ передбачено, що речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 178 від 16 березня 2016 року затверджено Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі - Порядок № 178).

Як встановлено пунктами 2-4 Порядку № 178 виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу.

Дія цього Порядку не поширюється на військовослужбовців строкової військової служби, курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети, кафедри, відділення військової підготовки.

Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.

Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Пунктом 5 Порядку № 178 передбачено, що довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

Відповідно до абзаців 1, 3 пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) військових комісаріатів для взяття на військовий облік.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Пунктом 4 розділу ІІІ Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 29.04.2016 № 232 (далі - Інструкція №232), визначено, що військовослужбовці, які звільняються в запас або відставку, за їх бажанням отримують речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, або грошову компенсацію за нього, виходячи із закупівельної вартості такого майна.

Як підтверджується матеріалами справи, наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 12.05.2020 № 99 ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

При цьому питання щодо виплати позивачу грошової компенсації вартості за неотримане речове майно вирішено не було.

Як слідує з доводів відповідача, у позивача відсутнє право на отримання компенсації за неотримане під час проходження військової служби речове майно, оскільки він не має календарної вислуги за останнім контрактом більше ніж 5 років.

Так, відповідно до абзацу 10 п.4 розділу ІІІ Інструкції № 232 особам офіцерського, сержантського, старшинського та рядового складу, які проходили військову службу за контрактом, нарахування заборгованості здійснюється під час звільнення в запас або у відставку військовослужбовців, які були прийняті на військову службу за контрактом із запасу, нараховується заборгованість за наявності календарної вислуги більше ніж 5 років, пропорційно часу, який минув з настання права на отримання речового майна, що не було отримане під час проходження служби в повному обсязі.

Разом з тим, варто зазначити, що згідно з ч. 1 ст. 9-1 Закону № 2011-ХІІІ порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

При цьому, Порядком № 178 така умова компенсації вартості за неотримане речове майно, як вислуга більше ніж 5 років, не передбачена.

Відтак, на переконання апеляційного суду, відповідач має діяти відповідно до правового акту, який має вищу юридичну силу, і посилання відповідача на наказ Міністерства оборони України від 29.04.2016 №232, яким затверджено Інструкцію, як на підставу для невиплати грошової компенсації за неотримане речове майно, не є переконливим.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що позивач набув право на отримання після звільнення речового майна, яке не було отримане під час проходження служби, або грошової компенсації за нього, виходячи із закупівельної вартості такого майна за встановленими нормами у зв`язку зі звільненням зі служби в запас.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність дій Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови в наданні довідки про вартість речового майна, що належить ОСОБА_1 до видачі станом на 12.05.2020 та наявність підстав для зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 видати позивачу довідку про вартість речового майна, що належить до видачі станом на 12.05.2020 та провести розрахунок за неотримане речове майно станом на 12.05.2020 на підставі виданої довідки.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав стверджувати про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 308, 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. ст. 316, 321, 322, ч. 1 ст. 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2021 року у справі №380/3028/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку виключно у випадках, передбачених частиною 4 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. М. Довгополов
судді Л. Я. Гудим
В. В. Святецький
Повне судове рішення складено 28.06.2022.