Справа № 460/8007/22
Суддя: С.А. Борискін
Дата ухвалення: 2022-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

20 червня 2022 року м. Рівне №460/8007/22
Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Борискіна С.А. за участю секретаря судового засідання Морозюк О.В. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник Янчук В.В.,

відповідача: представник Федченко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доРівненської митниці
про визнання протиправними та скасування картки відмови, рішення про коригування митної вартості товарів, -
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Рівненської митниці, в якому просив суд визнати протиправними та скасувати прийняті відповідачем: рішення про коригування митної вартості товарів від 02 грудня 2021 року № UA204000/2021/000157/1; картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA204000/2021/000285.

За змістом позовної заяви вимоги ОСОБА_1 ґрунтуються на тому, що останній за наявності усіх необхідних документів звернувся до митного органу для здійснення митного оформлення імпортованого транспортного засобу. У поданій митній декларації митна вартість транспортного засобу позивачем була визначена за ціною договору (контракту) щодо транспортного засобу, який імпортується (основний метод). Проте, відповідачем протиправно, в порушення норм статті 57 Митного кодексу України та за наявності усіх документів, які підтверджують заявлену декларантом митну вартість транспортного засобу, здійснено визначення митної вартості товару, який ввозиться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту за другорядним методом (резервним). Внаслідок цього були прийняті оскаржувані рішення про коригування митної вартості товарів та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформлені випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення. Позивач вважає, що відповідач безпідставно поставив під сумнів весь поданий йому перелік документів і необґрунтовано витребував додаткові документи, оскільки відповідачем не доведено наявність обставин, які б свідчили про існування у митного органу достатніх підстав для виникнення обґрунтованих сумнівів щодо правильності визначення позивачем числового значення митної вартості імпортованого товару. Відтак, застосування резервного методу для визначенні митної вартості товару є протиправним, а збільшення такої вартості порушує права позивача. З огляду на вказане, позивач просив позов задовольнити повністю.

Ухвалою суду від 06.04.2022 відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання на 16.05.2022 на 14:30 год.

Відповідач позовну заяву не визнав та 26.04.2022 подав до суду відзив на позовну заяву. Свої заперечення обґрунтовує тим, що при проведенні у відповідності до положень статті 54 Митного кодексу України контролю правильності визначення декларантом митної вартості товарів, заявлених до митного оформлення за митними деклараціями, встановлено, що у документах, наданих декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товару, не містяться всі дані відповідно до обраного декларантом методу визначення митної вартості та виявлені окремі розбіжності або неточності. Оскільки декларантом не було надано повного переліку додаткових документів, витребуваних відповідачем, документи, надані декларантом на підтвердження числових значень складових задекларованої митної вартості товарів, містять розбіжності та не містять всіх даних відповідно до обраного декларантом методу визначення митної вартості, у митного органу відсутні підстави для визнання митної вартості оцінюваного товару, заявленого декларантом, за основним методом. Таким чином, відповідач вважає, що оспорювані рішення про коригування митної вартості товарів та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, прийняті ним в межах повноважень та на підставі чинного законодавства України. Відтак, відповідач просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Ухвалою суду від 16.05.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 30.05.2022 на 11:30 год.

30.05.2022 ухвалою суду, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, в судовому засіданні по справі оголошена перерва до 06.06.2022 до 10:00 год.

06.06.2022 у судовому засіданні оголошено перерву до 13.06.2022 до 11:30 год.

13.06.2022 у судовому засіданні оголошено перерву до 20.06.2022 до 11:30 год.

У судовому засіданні, призначеному на 20.06.2022, представник позивача позовні вимоги підтримав з наведених у позові підстав. Просив позовну заяву задовольнити повністю.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував з підстав, викладених у відзиві. Просив повністю відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд виходить з наступного.

01 грудня 2021 року декларантом ТОВ "ПЕЛІКАН АГРО" ОСОБА_2 , до митного оформлення подано митну декларацію типу ІМ40ДЕ № UA204020/2021/290841 на товар за кодом 87033290 згідно з УКТЗЕД "Легковий автомобіль марки "CHEVROLET", модель "CAPTIVA", бувший у використанні, ідентифікаційний номер (кузова) НОМЕР_1 , загальна кількість місць включаючи місце водія 7, призначений для використання по дорогах загального користування, номер двигуна (тип) немає даних, двигун дизельний, робочий об`єм 2231 см3, потужність 135 кВт, колісна формула 4х4, тип кузова універсал, календарний рік виготовлення 2011р., модельний рік виготовлення 2011р.", який надійшов на адресу гр. ОСОБА_1 .

Для митного оформлення Рівненській митниці були подані такі документи: договір купівлі-продажу транспортного засобу (TRANSPORTO PRIEMONES PIRKIMO-PARDAVIMО SUTARTIS) з Bakaitis Tomas від 25 листопада 2021 року; акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу від 01 грудня 2021 року № UA205020/2021/214068; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (Rekisterцintitodistus) від 05 листопада 2021 року № А137789354; довідка від перевізника про вартість перевезення товару до кордону України від 01 грудня 2021 року; експертна довідка від 01 грудня 2021 року № 211201/007, видана ТОВ "КАПІТАЛ ВЕСТ ГРУП"; договір про надання послуг митного брокера б/н від 30 листопада 2021 року; довіреність від 27 листопада 2021 року (реєстр. № 4452); квитанція від 01 грудня 2021 року №0.0..1; квитанція від 30 листопада 2021 року № MP_AB080984KLV 22242148; закордонний паспорт на ОСОБА_3 серії НОМЕР_2 від 11 вересня 2020 року; паспорт громадянина України на ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 від 05 липня 2001 року; паспорт громадянина України на ОСОБА_3 серії НОМЕР_4 від 12 серпня 1996 року (дані графи 44 митної декларації від 01 грудня 2021 року № UA204020/2021/290841).

За результатами аналізу документів, поданих декларантом для митного оформлення, відповідачем зроблений висновок, що такі документи не містять достатніх даних для підтвердження обраного декларантом методу визначення митної вартості. Враховуючи цю обставину, 01 грудня 2021 року Управління адміністрування митних платежів та митно-тарифного регулювання Рівненської митниці надіслало декларанту позивача засобами електронного зв`язку повідомлення з пропозицією надати додаткові документи, а саме: 1) висновок про якісні та вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією з урахуванням фактичного технічного стану імпортованого транспортного засобу; 2) виписку з бухгалтерської документації щодо формування відпускної ціни товару; 3) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 4) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);5) документи, передбачені статтею 368 МКУ (касові або товарні чеки, ярлики, інші документи роздрібної торгівлі), що стосуються оцінюваного товару та які можливо кореспондувати із імпортованим транспортним засобом; 6) копію митної декларації країни відправлення; 7) страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; 8) транспортно-перевізні документи за маршрутом перевезення (коносамент, CMR).

У відповідь на вказаний запит митного органу декларантом позивача листом від 02 грудня 2021 року за № 71 повідомлено про те, що додаткові документи надані не будуть.

02 грудня 2021 року Рівненською митницею прийняте Рішення про коригування митної вартості товарів № UA204000/2021/000157/1 по митній декларації № UA204020/2021/290841, за яким митну вартість легкового автомобіля марки "CHEVROLET", модель "CAPTIVA", ідентифікаційний номер (кузова) - НОМЕР_1 , бувшого у використанні, збільшено з 1700 EUR до 5600 EUR.

В обґрунтування вказаного вище Рішення (графа 33) відповідачем зазначено наступне:

"І. Митна вартість імпортованого транспортного засобу не може бути визнана за рівнем, визначеним декларантом на підставі положень статті 368 МКУ, оскільки:

1) декларантом не подано додаткових документів, витребуваних митницею, згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у ч. 2 4 ст. 53 МКУ та у відповідності до ч. 5ст. 54 МКУ, де зазначено, що при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів митниця має право упевнюватись в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, що позиціонується з положеннями статті 17 угоди про застосування статті VІІ ГАТТ/СОТ від1994 р.

2) подані до митного оформлення документи містять розбіжності та неточності:

- До митного оформлення у графі 8 МД особою уповноваженою на декларування заявлено фізичну особу ОСОБА_3 , що відповідно до вимог заповнення графи 8 МД, передбачених пунктом 2 розділу ІІ Порядку заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа (наказ Міністерства фінансів України від 30.05.2012 №651, далі Порядок), є особою, якій надано дозвіл на переміщення транспортного засобу. У графі 9 МД заявлено фактичного імпортера, що згідно вимог заповнення графи 9 МД, передбаченої пунктом 2 розділом ІІ Порядку є громадянином-довірителем. Однак, до митного оформлення не подано документів, що уповноважують ОСОБА_1 на здійснення такого переміщення. Враховуючи наведене, до митного оформлення не подано документів, що підтверджують понесення витрат особою, яка ймовірно за дорученням від імені довірителя здійснює переміщення транспортного засобу.

- До митного оформлення подано довідку на витрати з транспортування від ОСОБА_3 , який заявлено у графі 8 МД. Однак, будь-яких підтверджуючих документів щодо понесених витрат при переміщенні транспортного засобу (пред`явлені чеки, накладні, інші комерційні документи щодо витрат на пальне, проживання тощо), які б надавалися довірителю для підтвердження витрат при переміщенні авто для їх відшкодування останнім (імпортером-довірителем) до митного оформлення не надано.

- Також, враховуючи той факт, що товар придбано фізичною особою на підставі рахунку від 25.11.2021 б/н, всупереч положенням статті 368 МКУ декларантом при поданні МД до митного оформлення не надано документів, що свідчили б про факт оплати товару (чеки, касові документи, банківські платіжні документи, тощо).

- Країна відправлення згідно 15 графи митної декларації вказано Литву, однак до митного оформлення надано свідоцтво про реєстрацію Республіки Фінляндія від 05.11.2021 №A137789354.

Зазначене вище може свідчити про наявність ризику заявлення до митного оформлення неповних та недостовірних відомостей про митну вартість транспортного засобу.

Заявою від 02.12.2021 № 71 ініційовано прийняття рішення у відповідності до статті 54 МКУ, без врахування термінів передбачених ч.3 статті 53 МКУ.

ІІ. Рівненська митниця володіє ціновою інформацією з урахуванням положень статті 64 МКУ про рівень вартості транспортного засобу згідно електронного довідника schwackenet.de. з врахуванням фактичного пробігу, зафіксованим під час митного огляду (Акт митного огляду від 01.12.2021 №UA205020/2021/214068), становить 5600 EUR/шт., без урахування витрат на транспортування.

ІІІ. Заявлена декларантом митна вартість може бути визнана митницею, за умови надання додаткових документів, згідно з переліком:

1) висновок про якісні та вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією з урахуванням фактичного технічного стану імпортованого транспортного засобу;

2) виписку з бухгалтерської документації щодо формування відпускної ціни товару;

3) договір (угоду, контракт ) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

4) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

5) документи, передбачені статтею 368 МКУ (касові або товарні чеки, ярлики, інші документи роздрібної торгівлі), що стосуються оцінюваного товару та які можливо кореспондувати із імпортованим транспортним засобом;

6) копію митної декларації країни відправлення;

7) страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування;

8) транспортно-перевізні документи за маршрутом перевезення (коносамент, CMR).

У відповідності до частини 6 статті 53 Митного кодексу України декларант має право за бажанням надати інші документи, які підтверджують числові значення складових митної вартості товарів.

ІV. За неможливістю визнання заявленої декларантом митної вартості із застосуванням положень статті 368 МКУ та за результатом проведеної відповідно до положень частини 4 статті 57 Митного кодексу України процедури консультації з декларантом та у зв`язку із відсутністю у декларанта та митниці прийнятної до застосування (згідно положень глави 9 Митного кодексу України) інформації щодо вартості операцій щодо ідентичних, подібних (аналогічних) товарів, достовірної та документально підтвердженої інформації щодо ціни одиниці товару для обчислення митної вартості за методом на основі віднімання вартості (стаття 62 Митного кодексу України), інформації щодо складових вартості товарів наданої виробником для обчислення митної вартості за методом на основі додавання вартості (стаття 63 Митного кодексу України), що унеможливлює визначення митної вартості шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 63 Митного кодексу України, митну вартість партії товарів скориговано із застосуванням резервного методу визначення митної вартості згідно положень статті 64 Митного кодексу України.

Вартість транспортного засобу визначено на підставі положень наказу ДМСУ від 13.10.2006 №885 "Про забезпечення контролю за правильністю визначення митної вартості транспортних засобів, вузлів та агрегатів", наказу Державної митної служби України від 01.07.2021 №476 "Про затвердження Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України", наказу МФУ від 31.07.2015 №684 "Про затвердження Порядку здійснення аналізу та оцінки ризиків, розроблення і реалізації заходів з управління ризиками для визначення форм та обсягів митного контролю", за рівнем митної вартості 5800 EUR/шт. з розрахунку: (5600 EUR/шт (рівень вартості транспортного засобу згідно електронного довідника schwackenet.de. з врахуванням фактичного пробігу, зафіксованим під час митного огляду (Акт митного огляду від 01.12.2021 №UA205020/2021/214068) + 200 EUR (перевезення автошляхами Європи згідно довідки про транспортні витрати від 01.12.2021 №б/н)* 30,9221 (курс валюти UAH/EUR) = 179348,18 UAH (гривень).

Числове значення вартості транспортного засобу, з врахуванням курсу валют, встановленого Національним банком України на день подання митної декларації до митного оформлення, становить 179348,18 (гривень), або у валюті рахунку за якою подано МД 5800 EUR.".

З урахуванням Рішення про коригування митної вартості товарів від 02 грудня 2021 року № UA204000/2021/000157/1 Рівненською митницею винесено Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA204000/2021/000285, якою відмовлено у митному оформленні (випуску) товарів за митною декларацією № UA204020/2021/290841 від 01 грудня 2021 року. У картці відмови роз`яснено вимоги, виконання яких забезпечує можливість прийняття митної декларації, митного оформлення, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, а саме: «провести декларування товару відповідно до положень статті 257 Митного кодексу України (ЗУ №4495-VI від 14.03.12), здійснивши коригування заявленої митної вартості товарів відповідно до Рішення про коригування митної вартості від 2.12.2021 №UA204000/2021/000157/1".

Відповідно до цього, декларантом позивача 15 грудня 2021 року подано до митного оформлення митну декларацію типу ІМ40ДЕ № UA204020/2021/295107, за якою товар "легковий автомобіль марки "CHEVROLET", модель "CAPTIVA", ідентифікаційний номер (кузова) - НОМЕР_1 , бувший у використанні" випущено у вільний обіг. При цьому, в такій митній декларації, код визначення методу митної вартості в графі 43 - визначено як "1 | 6".

Позивач, не погоджуючись з вказаними вище рішенням про коригування митної вартості товару та карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, та вважаючи їх протиправними, звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи даний спір та надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд виходить з такого.

Згідно з частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, оцінюючи правомірність дій відповідача щодо прийняття оскаржуваних картки відмови у митному оформленні та рішення про коригування митної вартості товару, суд керується критеріями, закріпленими у частині другій статті 2 КАС України, які відображають принципи адміністративної процедури та, відповідно, повинні дотримуватися при реалізації дискреційних повноважень владного суб`єкта.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення(вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відтак, в межах цієї адміністративної справи суд з`ясовує, чи використане повноваження, надане суб`єкту владних повноважень, з належною метою; обґрунтовано,тобто вчинено через вмотивовані дії; безсторонньо, тобто без проявлення неупередженості до особи, стосовно якої вчиняється дія; добросовісно, тобто щиро, правдиво, чесно; розсудливо, тобто доцільно з точки зору законів логіки і загальноприйнятих моральних стандартів; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, тобто з рівним ставленням до осіб; пропорційно та адекватно; досягнення розумного балансу між публічними інтересами та інтересами конкретної особи.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В свою чергу, статтею 67 Конституції України регламентовано, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 1 Митного кодексу України (далі МК України), законодавство України з питань митної справи складається з Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів.

Згідно із частиною першою статті 7 МК України, встановлені порядок і умови переміщення товарів через митний кордон України, їх митний контроль та митне оформлення, застосування механізмів тарифного і нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, справляння митних платежів, ведення митної статистики, обмін митною інформацією, ведення Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності, здійснення відповідно до закону державного контролю нехарчової продукції при її ввезенні на митну територію України, запобігання та протидія контрабанді, боротьба з порушеннями митних правил, організація і забезпечення діяльності митних органів та інші заходи, спрямовані на реалізацію державної митної політики, становлять митну справу.

Митний контроль це сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку (пункт 24 частини першої статті 4 МК України).

Відповідно до приписів частини першої статті 49 МК України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з частинами першою, другою статті 51 МК України,митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Частинами першою та другою статті 53 МК України встановлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

В свою чергу, частиною третьою статті 53 МК України визначено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

В силу вимог частини п`ятої статті 53 МК України, забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

За правилами частини першої статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Згідно з частиною другою статті 54 МК України,контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Частиною третьою статті 54 МК України передбачено, що за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодекс.

Також частиною шостою статті 54 МК України регламентовано, що митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:

1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;

2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;

4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Частиною першою статті 55 МК України встановлено, що Рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

При цьому, в частині першій статті 57 МК України закріплено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні:

а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;

б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;

в) на основі віднімання вартості;

г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);

ґ) резервний.

В силу вимог частин другої, третьої статті 57 МК України основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності (частина четверта статті 57 МК України).

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що до виключних повноважень митного органу належить здійснення контролю за правильністю визначення декларантом митної вартості імпортованих товарів, яке полягає у перевірці числового значення та методу визначення заявленої митної вартості.

Разом з тим, з огляду на положення частини третьої статті 318 МК України, яка встановлює, що митний контроль передбачає виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи, суд констатує, що реалізація зазначених повноважень повинна відбуватись із обмеженим втручанням у процедуру самостійного визначення декларантом митної вартості імпортованих товарів, котрому повинна передувати наявність в митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення заявленої митної вартості товарів.

Відповідно до частини четвертої статті 58 МК України, митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Згідно з частиною п`ятою названої статті МК України, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Частиною десятою статті 58 МК України передбачено, що при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті:

1) витрати, понесені покупцем:

а) комісійні та брокерська винагорода, за винятком комісійних за закупівлю, що є платою покупця своєму агентові за надання послуг, пов`язаних із представництвом його інтересів за кордоном для закупівлі оцінюваних товарів;

б) вартість ящиків тари (контейнерів), в яку упаковано товар, або іншої упаковки, що для митних цілей вважаються єдиним цілим з відповідними товарами;

в) вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням;

2) належним чином розподілена вартість нижчезазначених товарів та послуг, якщо вони поставляються прямо чи опосередковано покупцем безоплатно або за зниженими цінами для використання у зв`язку з виробництвом та продажем на експорт в Україну оцінюваних товарів, якщо така вартість не включена до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті:

а) сировини, матеріалів, деталей, напівфабрикатів, комплектувальних виробів тощо, які увійшли до складу оцінюваних товарів;

б) інструментів, штампів, шаблонів та аналогічних предметів, використаних у процесі виробництва оцінюваних товарів;

в) матеріалів, витрачених у процесі виробництва оцінюваних товарів (мастильні матеріали, паливо тощо);

г) інженерних та дослідно-конструкторських робіт, дизайну, художнього оформлення, ескізів та креслень, виконаних за межами України і безпосередньо необхідних для виробництва оцінюваних товарів;

3) роялті та інші ліцензійні платежі, що стосуються оцінюваних товарів та які покупець повинен сплачувати прямо чи опосередковано як умову продажу оцінюваних товарів, якщо такі платежі не включаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті.

Зазначені платежі можуть включати платежі, які стосуються прав на літературні та художні твори, винаходи, корисні моделі, промислові зразки, торговельні марки та інші об`єкти права інтелектуальної власності.

Витрати на право відтворення (тиражування) оцінюваних товарів в Україні не повинні додаватися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари.

Порядок включення до ціни розрахунку роялті та ліцензійних платежів визначається Кабінетом Міністрів України;

4) відповідна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу товарів, що оцінюються, їх використання або розпорядження ними на митній території України, яка прямо чи опосередковано йде на користь продавця;

5) витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;

6) витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;

7) витрати на страхування цих товарів.

Також частиною одинадцятою статті 58 МК України встановлено, що при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, не допускається включення ніяких інших витрат, крім тих, що передбачені у цій статті.

Водночас, частиною дев`ятою статті 58 МК України визначено, що розрахунки згідно із цією статтею робляться лише на основі об`єктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню.

В силу вимог частини другої статті 58 МК України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Відповідно до частини третьої статті 58 МК України, у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Аналізуючи положення наведених вище норм права слідує, суд приходить до висновку про те, що обов`язок доведення митної ціни товару лежить на імпортерові. Однак, при цьому, митний орган може витребувати додаткові документи лише у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Тобто, імперативною умовою для витребування у декларанта додаткових документів є наявність обґрунтованого сумніву в правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів. При цьому, в розумінні вищевказаних статей МК України, сумніви митниці є обґрунтованими тоді, коли:

- надані декларантом документи містять розбіжності,

- або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари,

- або наявні ознаки підробки.

Відповідно, наведені норми права зобов`язують митний орган зазначати конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити такі складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

В свою чергу, ненаведення митним органом в рішенні про коригування митної вартості товарів належних та допустимих доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребовування митним органом додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.

Аналогічна правова позиція неодноразово висловлювалася Верховним Судом в його судових рішеннях, зокрема, у постановах від 11 червня 2019 року по справі №804/7761/15 (адміністративне провадження №К/9901/4756/18), від 10 жовтня 2019 року по справі №809/1469/16 (адміністративне провадження №К/9901/43534/18) та від 23 жовтня 2020 року по справі № 810/690/17 (адміністративне провадження № К/9901/42594/18).

Більше того, частиною четвертою статті 54 МК України встановлений обов`язок митного органу надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана.

Відповідно до Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 року №598 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 01 червня 2012 року за №883/21195, митним органом при визначенні митної вартості товарів у графі 33 "Обставини прийняття Рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості" зазначаються причини, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), у тому числі:

неподання основних документів, які підтверджують відомості про заявлену митну вартість товарів (згідно з переліком та відповідно до умов, наведених у статті 53 Кодексу);

невірно проведений розрахунок митної вартості;

невідповідність обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 розділу III Кодексу;

надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

У графі 33 оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів відповідачем зазначено, що у митного органу виникли обґрунтовані сумніви щодо заявленої митної вартості товару в зв`язку з тим, що у графі 8 митної декларації від 01 грудня 2021 року №UA204020/2021/290841 заявлено фізичну особу ОСОБА_3 , як особу, уповноважену на декларування та, відповідно, переміщення транспортного засобу, а у графі 9 фізичну особу ОСОБА_1 , як фактичного імпортера. При цьому, відповідач вказує, що до митного оформлення не подано документів, що уповноважують ОСОБА_1 на здійснення такого переміщення транспортного засобу та, як наслідок, документів, що підтверджують понесення витрат особою, яка ймовірно за дорученням від імені довірителя здійснює переміщення транспортного засобу

З даного приводу суд зауважує, що такі твердження митного органу є суперечливими, позаяк, вони не узгоджуються між собою та не відповідають дійсності.

Так, у рішенні від 02 грудня 2021 року № UA204000/2021/000157/1 відповідач констатує, що особою, уповноваженою на переміщення транспортного засобу через митний кордон України, є ОСОБА_3 , а фактичним імпортером ОСОБА_1 . Наведене повністю відповідає змісту митної декларації типуІМ40ДЕ№UA204020/2021/290841 від 01 грудня 2021 року поданої до митного оформлення.

Відповідно, в силу вимог МК України до митного оформлення також мали бути надані документи, якими ОСОБА_1 уповноважує ОСОБА_3 здійснити переміщення транспортного засобу на митну територію України.

Таким чином, твердження Рівненської митниці про те, що до митного оформлення не були представленні документи, що уповноважують ОСОБА_1 здійснити переміщення транспортного засобу не лише суперечать вимогам законодавства, а й взагалі є безпідставними, оскільки імпортер фізична особа не може надати документи про уповноваження самого себе на здійснення переміщення товару через митний кордон України.

Крім того, на виконання вимог закону в цій частині, до митного оформлення декларантом була подана довіреність від 27 листопада 2021 року, посвідчена приватним нотаріусом Чортківського районного нотаріального округу Тернопільської області Іванів Л.І. та зареєстрована в реєстрі за № 4452, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , (паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 , виданий 05 липня 2001 року Бучацьким РВ УМВС України в Тернопільській області), що проживає та перебуває на реєстраційному обліку за адресою: АДРЕСА_1 , уповноважив ОСОБА_3 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , транспортувати з-за кордону належні йому транспортні засоби, за місцем вимоги, або за місцем його проживання в Україну, розмитнити на митниці, отримати митні посвідчення, в разі необхідності отримати спеціальну ліцензію на імпорт, сертифікувати, зареєструвати в сервісних центрах, та отримати свідоцтва про реєстрацію ТЗ, сертифікати відповідності, номерні знаки.

Надання відповідачу вказаної довіреності під час митного оформлення стверджується як графою 44 митної декларації від 01 грудня 2021 року №UA204020/2021/290841, так і змістом спірної картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA204000/2021/000285.

Також вказаними вище документами підтверджується подання до митного оформлення довідки про вартість перевезення транспортного засобу до кордону України від 01 грудня 2021 року, складеної ОСОБА_3 .

Вищенаведеним повністю спростовуються доводи митного органу про неподання декларантом позивача документів щодо уповноваження перевізника на здійснення переміщення транспортного засобу через митний кордон, а також документів, що підтверджують понесення витрат особою, яка за дорученням від імені довірителя здійснювала переміщення транспортного засобу.

В свою чергу, щодо покликання відповідача на неподання чеків, накладних, інших комерційних документів щодо витрат на пальне, проживання тощо, з метою підтвердження розміру витрат на перевезення товару до митного кордону, у зв`язку з чим в останнього виникли обґрунтовані сумніви щодо правильності визначення митної вартості товару, то суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 5 частини десятої статті 58 МК України, при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.

Тобто зміст наведеної норми прямо вказує на те, що при визначенні митної вартості товару до фактурної вартості додаються, зокрема, витрати на транспортування цього товару лише до митного кордону України.

З матеріалів справи судом встановлено, що для підтвердження витрат на транспортування декларантом позивача до митного оформлення було надано довідкуб/н від 01 грудня 2021 року, складену ОСОБА_3 , яка містила усю необхідну інформацію, а саме: дату складання довідки; адресата довідки (митний орган); вартість перевезення товару до місця ввезення на митну територію України; маршрут перевезення товару;дані про товар, що перевозиться.

Водночас, суд наголошує, що МК України не визначає вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товару, а тому оформлена ОСОБА_3 довідка про транспортні витрати в даному випадку є допустимими доказом на підтвердження розміру витрат на перевезення імпортованого транспортного засобу до місця ввезення на митну територію України.

Тотожні правові висновки щодо застосування приписів пункту 5 частини десятої статті 58 МК України висловлені Верховним Судом у постановах від 31 січня 2018 року по справі № 810/2839/17 (адміністративне провадження № К/9901/55/17), від 22 серпня 2019 року по справі №810/2784/18 (адміністративне провадження №К/9901/17106/19) та від 17 листопада 2020 року по справі № 0440/6085/18 (адміністративне провадження № К/9901/9334/19), які в силу вимог частини п`ятої статті 242 КАС України є обов`язковими для застосування судом при вирішенні цієї адміністративної справи.

Так, у вказаних судових рішеннях Верховний Суд відзначав про помилковість доводів митного органу про необхідність підтвердження транспортних витрат виключно фінансовими та/або бухгалтерськими документами, і з метою правильного правозастосування вказував на те, що довідка про транспортні витрати в правовідносинах митної справи є допустимим доказом на підтвердження розміру витрат на перевезення товарів до місця ввезення на митну територію України.

Більше того, змістом оскаржуваних рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення стверджується, що довідкаб/н від 01 грудня 2021 року, складена ОСОБА_3 , була прийнята відповідачем, як документ, що підтверджує вартість перевезення товару, чим митний орган сам підтвердив відповідність такої довідки вимогам, встановленим для транспортних (перевізних) документів.

Також ні в оскаржуваному рішенні від 02 грудня 2021 року №UA204000/2021/000157/1, ні у відзиві на позовну заяву Рівненська митниця не обґрунтувала, яким саме чином інформація, зазначена в документі про реєстрацію транспортного засобу від 05 листопада 2021 року № НОМЕР_6 , а також наявність різниці між країною відправлення транспортного засобу та країною, що видала свідоцтво на такий засіб, може впливати на визначення числового значення заявленої позивачем митної вартості товару або викликати у митного органу обґрунтований сумнів щодо правильності визначення такої вартості.

Щодо покликання відповідача у спірному рішенні про коригування митної вартості товарів на те, що декларантом при поданні митної декларації до митного оформлення не надано документів, що свідчили б про факт оплати товару (чеки, касові документи, банківські платіжні документи, тощо), то суд звертає увагу на те, що договір купівлі-продажу транспортного засобу (TRANSPORTOPRIEMONESPIRKIMO-PARDAVIMОSUTARTIS) б/н від 25 листопада 2021 року, як слідує з його змісту, був укладений між двома фізичними особами ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , а оплата за автомобіль була проведена готівкою.

Відтак, суд погоджується з доводами сторони позивача про те, що з огляду на обраний ОСОБА_1 спосіб розрахунку, а також те, що продавцем виступала фізична особа ( ОСОБА_6 ), в розпорядженні позивача відсутні інші документи на підтвердження факту оплати товару (чеки, касові документи, банківські платіжні документи тощо), окрім договору купівлі-продажу транспортного засобу б/н від 25 листопада 2021 року.

Водночас, суд враховує, що у названому договорі чітко зазначена ціна продажу автомобіля 1700 Євро.

В свою чергу, Рівненська митниця, приймаючи рішення про коригування митної вартості товарів від 02 грудня 2021 року № UA204000/2021/000157/1, жодним чином не обґрунтувала чому договір купівлі-продажу транспортного засобу б/н від 25 листопада 2021 року не може бути використаний для визначення митної вартості товару, не довела в ході судового розгляду факту зазначення у ньому недостовірних відомостей або підробки, що могло б слугувати підставою для його відхилення при митному оформленні.

Суд наголошує, що у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. Умови оплати безпосередньо ціни товару не стосуються та не можуть у зв`язку із цим бути підставою для відмови у визнанні митної вартості.

Згідно з частиною сьомою статті 58 МК України, платежі необов`язково повинні бути здійснені у вигляді переказу грошей (зокрема, але не виключно). За наявності документів, що достовірно підтверджують митну вартість задекларованого товару, сама по собі оплата готівкою коштів за відсутності доказів підроблення відомостей та недоведеності обставин порушення вимог законодавства при придбанні певного товару, недодання до митного оформлення касового ордеру, касового чеку чи іншого документа про прийняття визначеної суми готівкою, не може класифікуватися як обставина, що свідчить про штучне формування декларантом показників митної вартості імпортованого товару.

В контексті вказаного вище, суд також враховує правову позицію Верховного Суду, висловлену в постанові від 03 квітня 2018 року по справі №809/322/17 (адміністративне провадження №К/9901/44032/18), згідно з якою квитанція або платіжне доручення (платіжні документи) свідчать про факт переказу певної суми коштів, проте не свідчать про суму коштів, яка має бути сплачена за відповідний товар. Тобто, прямого зв`язку між відомостями із квитанцією/платіжним дорученням та митною вартістю товару немає, а відтак ненадання декларантом таких документів не може поставити під сумнів достовірність інших доказів, які прямо свідчать про митну вартість товару.

Аналогічні висновки також зроблені Верховним Судом у постанові від 04 червня 2020 року по справі №1.380.2019.001823 (адміністративне провадження №К/9901/34404/19), у зв`язку з чим, на думку суду, покликання відповідача на неподання декларантом позивача додаткових документів, що свідчили б про факт оплати товару (чеків, касових документів, банківських платіжних документів тощо) не може свідчити про прийняття останнім обґрунтованого та правомірного рішення.

Крім того, в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості зазначено, що Рівненська митниця володіє ціновою інформацією про рівень вартості транспортного засобу згідно з електронним довідником schwackenet.de. Зокрема, відповідач вказав, що з врахуванням фактичного пробігу імпортованого транспортного засобу, зафіксованого під час митного огляду, його вартість становить 5600EUR/шт., без урахування витрат на транспортування.

Тобто, в основу оскаржуваного рішення відповідачем була покладена інформація, отримана митним органом із джерел довідкової інформації у мережі Інтернет, - електронного довідника за посиланням:https://www.schwackenet.de/.

Разом з тим, суд зауважує, що узагальнена інформація, яку надає електронний довідник "Schwacke", інформує про поточну залишкову вартість автомобілів. Так, програмний продукт "Schwacke" містить інформацію щодо більше ніж 30000 типів транспортних засобів і більше 10 мільйонів функцій обладнання. Ціни, зазначені в довіднику "Schwacke", є середніми цінами та визначаються для кожної моделі транспортного засобу з урахуванням дати реєстрації, об`єму двигуна, типу коробки передач, типу пального, пробігу, терміну експлуатації транспортного засобу, додаткової комплектації тощо.

Таким чином, враховуючи, що вартість колісного транспортного засобу є комплексною величиною, тобто залежить, як вказано вище, від об`єму двигуна, типу коробки передач, типу пального, додаткової комплектації, терміну експлуатації транспортного засобу (року випуску/років експлуатації), величини пробігу, то зазначені критерії є основною складовою, що впливає на визначення кінцевої вартості транспортного засобу.

В свою чергу, в разі відсутності інформації по одному із зазначених вище критеріїв, можливе допущення похибки у встановлені об`єктивної вартості транспортного засобу.

З огляду на вказане, суд констатує, що програмний продукт "Schwacke" не враховує дійсного технічного стану конкретного автомобіля та його пошкодження, оскільки ці обставини є унікальними у кожному конкретному випадку.

Разом з тим, зі спірного рішення про коригування митної вартості слідує, що порівняння імпортованого позивачем автомобіля з автомобілем, вартість якого згідно з відомостями електронного довідника "Schwacke" становить 5600 Євро, відповідачем здійснювалося лише за одним критерієм фактичним пробігом транспортного засобу.

Таким чином, суд вважає, що відповідач без належного обґрунтування взяв до уваги цінову інформацію з електронного довідника "Schwacke" з середніми цінами моделі транспортного засобу, що імпортувався позивачем, в той час,коли наданими до митного оформлення документами цілком підтверджена вартість конкретного товару, визначена за основним методом.

Підсумовуючи вищенаведене в його сукупності, суд приходить до висновку про те, що наданими декларантом позивача документами в повній мірі була підтверджена митна вартість імпортованого автомобіля на рівні 1700 Євро і така вартість є підтвердженою ціною договору. Надані митному органу документи в їх сукупності дозволяли не лише ідентифікувати відповідний автомобіль і сторін договору, а й свідчили про відсутність будь-яких розбіжностей чи суперечностей.

Натомість, відповідач в оскаржуваному рішенні № UA204000/2021/000157/1від 02 грудня 2021 року не навів жодних об`єктивних та обґрунтованих доводів про те, що надані декларантом позивача документи були не повними, містили розбіжності чи ознаки підробки. При цьому, у відзиві на позовну заяву відповідач також не навів інших причин для прийняття спірного рішення про коригування митної вартості товару, аніж ті, що вказані у графі 33 такого рішення.

В свою чергу, ціна, яка була фактично сплачена позивачем за автомобіль, підтверджена належними і допустимими доказами і в повній мірі відповідає домовленостям сторін відповідного договору.

Автентичність документів, поданих позивачем до митного оформлення транспортного засобу за відповідною митною декларацією, митним органомв ході судового розгляду спростована не була.

З огляду на наведене, суд констатує, що усі зауваження відповідача з приводу наявності у нього сумнівів у правильності визначення позивачем митної вартості та з приводу не підтвердження позивачем числових значень складових митної вартості є безпідставними та надуманими.

Суд наголошує, що в частині третій статті 53 МК України передбачені чіткі підстави для наявності у митного органу права вимагати надання додаткових документів, які повинні бути зазначені в графі 33 рішення про коригування митної вартості відповідно до частини другої статті 55 МК України.

У графі 33 усіх оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товару відповідачем не вказано ні про те, що надані декларантом документи містять розбіжності, ні про наявність ознак підробки, ні про те, надані документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Фактично усі доводи відповідача зводяться до необхідності додаткового підтвердження позивачем іншими документами числових значень складових митної вартості імпортованого товару, а також наявністю цінової інформації про рівень вартості транспортного засобу згідно з електронним довідником "Schwacke".

Однак, такі доводи митного органу спростовуються матеріалами справи та висновками суду, наведеними вище по тексту рішення.

Суд повторює, що наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митному органу право вчиняти дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Такі сумніви є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

У зв`язку з вказаним, саме на митний орган покладається обов`язок зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у достовірності цих відомостей.

Також у постанові від 30 жовтня 2018 року по справі №826/25605/15 (адміністративне провадження №К/9901/13155/18) Верховним Судом зроблено правовий висновок про те, що ненадання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.

В даному випадку відповідач всупереч імперативній вимозі законуне довів, що заявлені декларантом позивача відомості про митну вартість товару є неповними та/або недостовірними, не вказав у яких документа, наданих декларантом позивача при митному оформленні транспортного засобу, наявні розбіжності, ознаки підробки, або які не містять всіх відомостей на підтвердження числових значень складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена позивачем за автомобіль.

З огляду на вказане, суд дійшов висновку про те, що прийняті відповідачем рішення про коригування митної вартості товарів від 02 грудня 2021 року № UA204000/2021/000157/1 та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA204000/2021/000285 є протиправними та підлягають скасуванню.

За наведених обставин, позов належить задовольнити повністю.

За правилами частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

На користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 1984,80грн, сплачена відповідно до квитанцій від 17 лютого 2022 року № 188 та від 22 березня 2022 року № 0523-3548-0931-0559, оригінали яких знаходяться в матеріалах справи.

Позивач також просив суд стягнути з відповідача на його користь суму витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 12000,00 грн.

Відповідно до статті 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

За правилами частини дев`ятої статті 139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до частини першої статті 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (частина друга статті 134 КАС України).

За правилами частини третьої статті 134 КАС України, для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина четверта статті 134 КАС України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина п`ята статті 134 КАС України).

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 134 КАС України).

За правилами частини сьомої статті 134 КАС України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05 липня 2012 року № 5076-VI (далі - Закон № 5076-VI), гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

На підтвердження обставин щодо понесення витрат суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу адвоката стороною позивача надані суду копії наступних документів:

1) договору про надання правової допомоги б/н від 16 лютого 2022 року, укладеного між ОСОБА_1 та Адвокатським об`єднанням "Юридичний дім "Захист", умовами якого передбачено надання позивачу правової допомоги з питання оскарження в судовому порядку картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA204000/2021/000285 та рішення про коригування митної вартості товарів від 02 грудня 2021 року № UA204000/2021/000157/1, прийнятих Рівненською митницею;

2) рахунку № 16/02 від 16 лютого 2022 року на суму 6000грн;

3) квитанції № 190 від 17 лютого 2022 року на суму 4999грн;

4) квитанції № 73 від 17 лютого 2022 року на суму 1001грн;

5) рахунку № 16/05 від 16 травня 2022 року на суму 6000грн;

6) квитанції № 0.0..1 від 19 лютого 2022 року на суму 6000грн;

7) підсумкових виписок по особовому рахунку Адвокатського об`єднання "ЮРИДИЧНИЙ ДІМ "ЗАХИСТ" за 17, 18 лютого та 19 травня 2022 року, якими стверджується надходження на рахунок Об`єднання від ОСОБА_1 коштів в загальному розмірі 12000грн.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону №5076-VI установлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону №5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Статтею 30 Закону №5076-VI передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (частина перша статті 72 КАС України).

За правилами оцінки доказів, встановлених статтею 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Вартість послуг Адвокатського об`єднання "Юридичний дім "Захист", згідно з пунктом 4.1 Договору про надання правової допомоги б/н від 16 лютого 2022 року, становить 12000,00 грн. Також у пункті 4.2 названого Договору встановлено, що визначений цим Договором гонорар не може бути в наступному змінений Об`єднанням у зв`язку із суттєвим зростанням обсягу допомоги.

Тобто, в межах цієї адміністративної справи розмір гонорару адвоката встановлений сторонами Договору про надання правової допомоги б/н від 16 лютого 2022 року у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що вирішення у цій адміністративній справі питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу не потребує подання детального опису робіт, виконаних адвокатом позивача, як це передбачено приписами частини четвертої статті 134 КАС України.

Тотожну правову позицію у подібних правовідносинах висловив Верховний Суд у постанові від 28 грудня 2020 року по справі № 640/18402/19 (адміністративне провадження № К/9901/27657/20).

Суд зазначає, що позивачем надані належні та допустимі докази понесення витрат на правничу допомогу адвоката.

Разом з тим, у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року по справі №201/14495/16-ц (провадження № 61-22962св19) міститься висновок про те, що розглядаючи питання стягнення витрат на правничу допомогу адвоката, суд має право самостійно визначати розмір таких витрат, виходячи з критерію розумної необхідності та співмірності, враховуючи характер виконуваної адвокатом роботи (послуг), складність виконуваної роботи (послуг), їх значимості, складності категорії справи тощо.

При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (пункт 268 названого рішення).

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року по справі№755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

У постанові Верховного суду від 04 лютого 2020 року по справі №280/1765/19 (адміністративне провадження №К/9901/607/20)міститься правовий висновок про те, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим, суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема складності справи, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Також у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2021 року по справі № 160/6899/20 (адміністративне провадження №К/9901/6151/21) містяться правові висновки, згідно з якими суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо. У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині п`ятій статті 134 КАС України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Суд констатує, що даний спір не належить до категорії справ значної складності; щодо вирішення вказаних спорів існує безліч судової практики, зокрема, постанов Верховного Суду; позивач не надав суду належних та допустимих доказів співмірності витрат обсягу наданих послуг. Тому, суд дійшов висновку про необхідність розумного обмеження розміру судових витрат на правничу допомогу адвоката, що підлягають присудженню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, сумою у 5000,00 грн.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Рівненської митниці про визнання протиправними та скасування картки відмови, рішення про коригування митної вартості товарів - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 02.12.2021 № UA204000/2021/000157/1, прийняте Рівненською митницею.

Визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 02.12.2021 № UA204000/2021/000285, прийняту Рівненською митницею.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1984,80 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Рівненської митниці.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Рівненської митниці судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 5000,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_5 )

Відповідач - Рівненська митниця (вул. Соборна, 104, м. Рівне, 33028, ЄДРПОУ/РНОКПП 43958370)

Повний текст рішення складений 29 червня 2022 року

Суддя С.А. Борискін