Справа № 160/6638/22
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2022-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 червня 2022 року Справа № 160/6638/22
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіПрудника С.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у зв`язку з затримкою виплати одноразової грошової допомоги при звільненні,-
09 травня 2022 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, в якій позивач просить суд:
- визнати бездіяльність Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області (код ЄДРПОУ - 40108866) протиправною, що полягає у затримці виплати одноразової грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 );
- стягнути з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області (код ЄДРПОУ - 40108866) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.02.2022 року по 27.04.2022 року у сумі 58 024 (п`ятдесят вісім тисяч двадцять чотири) гривні 20 копійок, у зв`язку з затримкою виплати одноразової грошової допомоги при звільненні.
Відтак, на думку відповідача, ГУНП дотримано усі права ОСОБА_1 при проведенні своєчасного розрахунку при звільненні останнього. Таким чином, під час здійснення розрахунку при звільненні ОСОБА_1 ГУНП діяло на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Посилання ОСОБА_1 у своєму позові при розрахунку розміру середнього заробітку за час затримки виплати одноразової грошової допомоги при звільнені зі служби у поліції за період з 01.02.2022 року по 27.04.2022 року на положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, - є неправильним.
Так, як вже зазначалось вище, Порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення поліцейських врегульовано постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» та Порядком та умовами виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання.
Зазначені правові норми є нормами спеціального законодавства і підлягають застосуванню при визначенні структури, порядку та умов грошового забезпечення поліцейських та у випадку виникнення спорів з цього приводу, а норми загального трудового законодавства не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.
Таким чином є безпідставними посилання ОСОБА_1 при розрахунку розміру середнього заробітку на Порядок обчислення середньої заробітної плати, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 та КЗпП України.
Крім того, відповідно довідки УФЗБО ГУНП від 10.06.2022 №2000, середньоденне грошове забезпечення ОСОБА_1 після утримання податку на доходи фізичних осіб, нарахування компенсації податку та утримання військового збору становить 509,63 грн.
15.06.2022 року ОСОБА_1 до суду подано відповідь на відзив щодо позовної заяви, в якій позивач заначив наступне. Відповідач зазначає що в спірних правовідносинах слід застосовувати тільки норми спеціального законодавства та посилається на постанову Верховного Суду від 15.03.2019 року у справі 814/2594/16. Спеціальним законодавством України не врегульовано порядок відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні з Національної поліції України. Верховний Суд при тлумаченні положень статей 3 Кодексу законів про працю України, 18 Закону України «Про міліцію» вказав, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі (постанова від 17.07.2015 року у справі № 21-8а15). Як пояснення стосовно затримки виплати одноразової грошової допомоги при звільненні відповідач посилається на норми пункту 8 Розділу VI наказу Міністерства внутрішніх справ України № 260 від 06.04.2016 року, але це суперечить нормам ст.116 ч.1 Кодексу Законів про працю України де зазначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Згідно частини 3 статті 7 КАС України у разі невідповідності правового акта Конституції України, Закону України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу. Отже Кодекс Законів про працю України має вищу юридичну силу ніж наказ Міністерства внутрішніх справ України. Крім того у відзиві на позовну заяву не вірно обрахована середньоденна заробітна плата. Вона обрахована чомусь з суми з якої вже відраховано податки. Але ж у пункті 3 постанові Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року «Про затвердження
За відомостями з витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.05.2022 року зазначена вище справа розподілена та 10.05.2022 року передана судді Пруднику С.В.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.05.2022 року вказану позовну заяву було залишено без руху через невідповідність вимогам ст. ст. 160, 161 КАС України.
У встановлений ухвалою суду від 16.05.2022 року строк позивач усунув недоліки адміністративного позову.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.05.2022 року відкрито провадження в адміністративній справі, призначено розгляд за правилами спрощеного провадження без виклику учасників справи. Витребувано від Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області: довідку про розміри середньомісячної та середньоденної заробітної плати ОСОБА_1 станом на день звільнення (31.01.2022 року) за період з листопада 2021 року по лютий 2022 року; належним чином завірену копію наказу про звільнення від 31.01.2022 року. Витребувані судом докази слід було подати до Дніпропетровського окружного адміністративного суду (також шляхом направлення на електронну адресу Дніпропетровського окружного адміністративного суду (adm.dp.court.gov.ua) ) у строк до 26.06.2022 року.
Справа розглянута в межах строку розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, встановленого статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України - в межах шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Дослідивши всі документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню частково виходячи з наступних підстав.
Судом установлено, матеріалами справи підтверджено, що позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проходив службу в Головному управлінні Національної поліції в Дніпропетровській області з 10.09.2000 року на різних посадах та був звільнений 01.02.2022 року наказом начальника Головного Управління Національної поліції в Дніпропетровської області № 103 о/с від 31.01.2022 року відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію» (за власним бажанням) в званні «майора поліції».
Означеним наказом позивачу встановлено преміювання за лютий 2022 року у розмірі 47,281 %. Невикористана частина щорічної відпустки за 2022 рік за фактично відпрацьований час склала: основної - 3 доби, додаткової - 1 доба. Додаткову оплачувану відпустку відповідно до статті 19 Закону України «Про відпустки» як батько, який працює і має двох дітей віком до 15 років, за 2021 рік у кількості 10 діб не використав. Додаткову оплачувану відпустку відповідно до статті 19 Закону України «Про відпустки», як батько, який працює і має двох дітей віком до 15 років, за 2022 рік у кількості 10 діб не використав. Стаж служби в поліції: 22 роки 08 місяців 27 днів. Стаж служби для виплати одноразової грошової допомоги: 22 роки 08 місяців 27 днів. Сума відшкодування вартості предметів однострою особистого користування, строк носіння (експлуатації) яких не закінчився, складає 653,35 гривень. Підстава: рапорти ОСОБА_1 від 13 січня 2022 року.
Так, відповідно до довідки ГУНП в Дніпропетровські області від 10.06.2022 року №2001 кошти на виплату одноразової грошової допомоги при звільненні поліцейським ГУНП в Дніпропетровській області, звільненим у лютому 2022 року, надійшли на рахунок ГУНП в Дніпропетровській області у квітні 2022 року, а саме 25 квітня 2022 року. Сума, що підлягала виплаті після утримання податків та зборів, у сумі 78 482,95 грн. була перерахована на особовий банківський рахунок ОСОБА_1 28.04.2022 року - протягом чотирьох робочих днів після надходження коштів на рахунок ГУНП в Дніпропетровській області.
Відповідно до виписки від 30.04.2022 року АТ КБ «ПриватБанк» на особистий рахунок позивача перерахована одноразова грошова допомога при звільненні поліцейським 28.04.2022 року у сумі 78 482,95 грн.
Вважаючи, що дії ГУНП щодо відмови у здійсненні нарахування та виплати середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 01.02.2022 року по 27.04.2022 року є протиправними та такими, що суперечать вимогам діючого законодавства, позивач звернувся до суду із даною позовною заявою.
Вважаючи такі дії відповідача протиправними та такими, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Щодо вирішення справи по суті, суд вказує наступне.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За приписом пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Згідно із статтею 102 Закону № 580-VIII пенсійне забезпечення поліцейських та виплата одноразової грошової допомоги після звільнення їх зі служби в поліції здійснюються в порядку та на умовах, визначених Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", а не Порядку № 260.
Відповідно до частини 2 статті 9 Закону № 2262-ХІІ особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Згідно з частиною четвертою статті 9 Закону № 2262-ХІІ виплата зазначеної в частинах першій та другій цієї статті одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється Міністерством оборони України, Міністерством внутрішніх справ України, Національною поліцією України, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України, центральними органами виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах цивільного захисту, транспорту, виконання кримінальних покарань, пожежної і техногенної безпеки, єдину державну податкову політику, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами, за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на їхнє утримання.
Відповідно до частини п`ятої статті 9 Закону № 2262-ХІІ поліцейським, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України, звільненим зі служби безпосередньо з посад, займаних в органах державної влади, органах місцевого самоврядування або у сформованих ними органах, на підприємствах, в установах, організаціях і у вищих навчальних закладах із залишенням на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, виплата одноразової грошової допомоги з підстав, передбачених частинами першою та другою цієї статті, здійснюється за рахунок коштів органів, у яких вони працювали.
Порядок призначення та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні поліцейським визначено постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей" (далі - Постанова № 393).
Так, абзацем четвертим пункту 10 Постанови № 393 визначено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби, які звільняються із служби за власним бажанням, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, та мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби
Таким чином, посилання ГУНП на пункт 8 розділу VI Порядку № 260, яким передбачено, що одноразова грошова допомога при звільненні виплачується не пізніше двох місяців з дня звільнення зі служби, суперечить вимогам вищевказаних нормативно-правових актів, а тому не підлягає застосуванню до спірних правовідносин.
При цьому суд враховує, що наказом про звільнення ОСОБА_1 , окрім виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції, було також передбачено виплату компенсації за невикористану частину щорічної відпустки за 2022 рік за фактично відпрацьований час: основної - 3 доби, додаткової - 1 доба, до яких не встановлено окремого порядку щодо виплати, при цьому статтею 116 Кодексу законів про працю України чітко встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення.
У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.
Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу (зокрема затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, які не є складовими заробітної плати (грошового забезпечення)) не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розмір виплати грошового забезпечення.
Водночас такі питання врегульовано нормами загального трудового законодавства - Кодексом законів про працю України.
З аналізу зазначених норм трудового законодавства випливає, що умовами застосування статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум. У разі дотримання наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При цьому, виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником і підприємством, установою, організацією, під "належними звільненому працівникові сумами" необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).
Суд зазначає, що поліцейським, які звільняються зі служби за власним бажанням, виплата одноразової грошової допомоги при звільненні передбачена статтею 102 Закону № 580- VIII. статтею 9 Закону № 2262-XII, пунктом 10 Постанови № 393.
Указані законодавчі акти визначають, що така допомога виплачується особам, які "звільняються" зі служби. Отже, допомога при звільненні має бути виплачена не пізніше дня звільнення зі служби.
Таким чином, непроведення з вини ГУНП виплати одноразової грошової допомоги у день звільнення є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
(Вищевказана позиція узгоджується із висновками викладеними Верховним Судом у постановах від 29 січня 2020 року в справі № 440/4332/18, від 13 лютого 2020 року в справі № 809/698/16, від 06 березня 2020 року в справі № 1240/2162/18, від 27 квітня 2020 року в справі №812/639/18, від 22 травня 2020 року в справі № 320/1263/19).
Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз`яснив, що за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Аналіз наведених норм матеріального права з урахуванням висновків, що викладені в Рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4 рп/2012, дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.
Верховний Суд України у постанові від 15 вересня 2015 року (справа № 21-1765а15) дійшов до висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені статтею 116 КЗпП, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, що викладена в справі № 6-144ц 13, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.
Крім того, стаття 23 Загальної Декларації з прав людини встановлено, що кожна людина має право на працю, на вільний вибір роботи, на справедливі і сприятливі умови праці та на захист від безробіття.
Кожна людина, без будь-якої дискримінації, має право на рівну оплату за рівну працю. Кожний працюючий має право на справедливу і задовільну винагороду, яка забезпечує гідне людини існування, її самої та її сім`ї, і яка в разі необхідності доповнюється іншими засобами соціального забезпечення.
Таким чином, з урахуванням зазначеного, в контексті приписів статей 116, 117 Кодексу законів про працю України суд приходить до висновку, що останні спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.
(Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 08 лютого 2018 року по справі № 805/977/16-а.)
Отже, суд вважає, що бездіяльністю уповноваженого органу (ГУНП в Дніпропетровській області) щодо не проведення розрахунку та не виплати всіх належних сум ОСОБА_1 потягло за собою порушення прав щодо законних очікувань на кошти для існування в період часу з 02.02.2022 року (наступний день після звільнення) по 27.04.2022 року (день, що передую дню коли була виплачена одноразова грошова допомога) та були порушені його права як працівника на розрахунок при звільненні.
Отже, не проведення з вини Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області розрахунку у день його звільнення є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП У країни, тобто виплати ОСОБА_1 його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Відтак, оскільки у день звільнення ОСОБА_1 виплата всіх належних йому сум Головним управлінням Національної поліції в Дніпропетровській області не була проведена, враховуючи зміст статті 117 КЗпП України, яка передбачає відповідальність власника або уповноваженого ним органу за затримку розрахунку при звільненні, підставою для якої є факт порушення Головним управлінням Національної поліції в Дніпропетровській області строків розрахунку при звільненні, необхідно стягнути з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 його середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, який становить 85 днів (з 02.02.2022 року по 27.04.2022 року).
Розрахунок розміру суми відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, має розраховуватись відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.
Відповідно до пункту 2 Порядку № 100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.
Відповідно до п. 8 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Відповідно до абзацу 3 пункту 3 розділу 3 Порядку №100 усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.
Відповідно довідки про доходи ГУНП в Дніпропетровській області від 10.06.2022 року №1099 ОСОБА_1 у грудні 2021 року (31 календарний день) нараховано заробітну плату у сумі 25 724,28 грн., у січні 2021 року (31 календарний день) нараховано заробітну плату у сумі 16 106,96 грн.
Середньоденне грошове забезпечення за два місяці, що передують звільненню ОСОБА_1 складає 674,69 грн. відповідно до встановленого розрахунку: (25 724,28 грн. + 16 106,96 грн.) поділити на 62 календарних дня.
День звільнення (01.02.2022 року) вважається останнім днем служби ОСОБА_1 . Період нарахування середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні ОСОБА_1 складає з 02.02.2022 року по 27.04.2022 року та становить 85 календарних днів.
Таким чином, середнє грошове забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 02.02.2022 року по 27.04.2022 року, яке належить стягнути з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на ОСОБА_1 складає 57 349,50 гривень (674,70 грн. х 85 календарних дні).
Саме у зв`язку з порушенням ГУНП в Дніпропетровській області вимог статей 47 та 116 КЗпП України, а саме обов`язку щодо проведення розрахунку із ОСОБА_1 при звільненні з виплатою всіх належних йому сум в день звільнення, що призвело до тривалого порушення його права на розрахунок при звільненні, позивач вимушений звернутися до суду.
Підставою подання даної позовної заяви є заборгованість Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області середньоденного грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні ОСОБА_1 у сумі 57 349,50 гривень за період з 02.02.2022 року по 27.04.2022 року, а не за період з 01.02.2022 року по 27.04.2022 року у сумі 58 024,20 гривень, як того просить позивач.
Посилання відповідача на відсутність правових підстав для застосування ст. 117 Кодексу законів про працю України також є необґрунтованим.
Так, відповідач посилається на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 15.03.2019 у справі №814/2594/16, згідно з якою при розбіжності між загальним та спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному; при цьому субсидіарне застосування загальних норм можливе в тих випадках, коли спірні відносини не врегульовані нормами спеціального законодавства або врегульовані неповністю.
Водночас як зазначено вище ні Законом України «Про Національну поліцію», ні Законом №2262-Х11, ні іншими спеціальними нормативно-правовими актами не передбачена відповідальність за порушення строків розрахунку при звільненні поліцейських, тому субсидіарне застосування статті 117 Кодексу законів про працю України є обґрунтованим.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.
Ключовими принципами статті 6 Конвенції є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.
Враховуючи той факт, що право на справедливий суд займає основне місце у системі глобальних цінностей демократичного суспільства, Європейський суд у своїй практиці пропонує досить широке його тлумачення.
Так, у справі Delcourt v. Belgium Суд зазначив, що "у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 Конвенції не відповідало б меті та призначенню цього положення".
У справі Bellet V. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Ч. 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають задоволенню частково шляхом як стягнення з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області (код ЄДРПОУ - 40108866) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02.02.2022 року по 27.04.2022 року у сумі 57 349,50 гривень (п`ятдесят сім тисяч триста сорок дев`ять гривень п`ятдесят копійок), у зв`язку з затримкою виплати одноразової грошової допомоги при звільненні.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Як визначено ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 16.06.2020 року у справі № 620/1116/20: "... Оскільки позов ОСОБА_1 містив декілька вимог (дві) немайнового характеру, які хоча і частково, але підлягають задоволенню, тому розмір компенсації судових витрат колегія суддів визначає виходячи з кількості (а не розміру) задоволених/незадоволених позовних вимог".
Отже, судові витрати у виді судового збору присуджуються ОСОБА_1 у в розмірі 992,40 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст. ст. 2, 77, 78, 139, 242-243, 245-246, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у зв`язку з затримкою виплати одноразової грошової допомоги при звільненні- задовольнити частково.
Визнати бездіяльність Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області (код ЄДРПОУ - 40108866) протиправною, що полягає у затримці виплати одноразової грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).
Стягнути з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області (код ЄДРПОУ - 40108866) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02.02.2022 року по 27.04.2022 року у сумі 57 349,50 гривень (п`ятдесят сім тисяч триста сорок дев`ять гривень п`ятдесят копійок), у зв`язку з затримкою виплати одноразової грошової допомоги при звільненні.
В задоволенні решти заявлених позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя С. В. Прудник