Справа № 160/9396/20
Суддя: Маковська Олена Володимирівна
Дата ухвалення: 2022-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 червня 2022 року Справа № 160/9396/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маковської О.В. розглянувши в порядку письмового провадження у місті Дніпро справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дизельний завод" до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень - рішень, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Дизельний завод" до Головного управління Державної податкової служби України у Дніпропетровській області, в якому позивач просить:
Позивачем в обґрунтування позовних вимог зазначено, що контролюючим органом здійснюючи власні повноваження не дотримано порядку повідомлення позивача про дату початку перевірки та підстав для її проведення, чим було порушено вимоги пункту 77.4 ПК України. Також, за результатами перевірки, відповідач безпідставно визначив розмір пені 740 928,59 грн. у розрахунку здійсненному в Додатку №20 до Акту перевірки, яким збільшено фінансовий результат до оподаткування. Також, позивач вважає безпідставним висновок відповідача про заниження ТОВ "Дизельний завод" доходу в результаті виявленої невідповідності між вартісними показниками прийнятих на зберігання та повернутих зі зберігання ТМЦ, які відображені в первинних документах з даними відображеними у бухгалтерських регістрах (оборотно - сальдових відомостей та в головних книгах), які відповідач відніс до складу доходу позивача, як безоплатно отримане майно. Також, позивач не погодився з висновками відповідача в частині дослідження цивільно - правових договорів про надання послуг та актів приймання -передачі наданих послуг укладених між ТОВ "Дизельний завод" та фізичними особами. За таких обставин, позивач вважає податкові повідомлення - рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.08.2020 відкрито провадження, розгляд справи призначено здійснювати за правилами загального позовного провадження.
На адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначив, що проти доводів, викладених у позовній заяві заперечує та просить в задоволенні позову відмовити.
У відзиві зазначено, що перевіркою встановлено:
- заниження доходу внаслідок не нарахування та не пред`явлення суми пені в розмірі 740928,59 грн. по договорам з ТОВ «Аурум Транс» №1 від 01.09.2017, №04/07-19 від 04.07.2019 (упущена вигода);
- заниження доходу внаслідок невіднесення до його складу вартості безоплатно отриманих ТМЦ на суму 4 374 274,00 грн.;
- завищення витрат внаслідок віднесення до їх складу нарахованої винагороди фізичним особам по договорам про надання послуг на загальну суму 4 794 121,71 грн.внаслідок не підтвердження реальності здійснення робіт та без належного оформлення підтверджуючих документів.
Від позивача до суму надійшла відповідь на відзив, яка обгрунтована доводами позовної заяви.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.02.2021 клопотання позивача про витребування доказів задоволено. Зупинено провадження у справі №160/9396/20 до отримання судом витребуваних документів.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.02.2022 поновлено провадження у справі №160/9396/20.
Від позивача до суду надійшло клопотання про перехід до розгляду справи в порядку письмового провадження.
Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.
- п.п. 14.1.13 , п.п. 14.1.32 , п.п.14.1.231 п.14.1 ст.14, п.44.1ст.44, п.п.134.1.1, п.134.1 ст.134 ПК України, що призвело до заниження податку на прибуток на загальну суму 1 733 538 грн. та завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування на суму 278 562 грн.;
Не погодившись з даними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся за захистом порушеного права до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Згідно з ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.99 №996, господарською операцією, є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.
Відповідно до абз.1, 2 п.44.1 ст.44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Також, згідно з абз.1 п.44.2 ст.44 ПК України для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.
В свою чергу, у відповідності до п.2 ст.3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкуванням оброблених даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи можуть бути укладені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Таким чином, для цілей визначення об`єкта оподаткування відповідним податком мають бути підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків. Первинні документи, які складені суб`єктами господарської діяльності на операції, що суперечать законодавчим і нормативним актам, та такі що не відповідають сутності і не несуть доказовості відносно змісту здійсненної операції, не є документами, які можуть бути підставою для відображення в облікових регістрах господарського та податкового обліку.
Як вбачається з матеріалів справи (описової частини акту перевірки), перевіркою повноти визначення задекларованих ТОВ "Дизельний завод" показників у рядку 01 Декларацій «Дохід від будь-якої діяльності» за період з 01.01.2016 по 30.09.2019 встановлено їх заниження на загальну суму 5 115 203 грн, внаслідок не нарахування та не пред`явлення суми пені в розмірі 740 928,59 грн. по укладеним договорам № 1 від 01.09.2017, № 04/07-19 від 04.07.2019р. з ТОВ «Аурум Транс».
За змістом пунку 4.1 даних договорів передбачено, що розрахунки за договором покупець здійснює в національній валюті України шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Продавця на умовах зазначених в специфікаціях, які є невід`ємними частинами цього договору.
Пунктом 8.2 даних договорів передбачено, що у разі несвоєчасного внесення Покупцем належної плати Покупець сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день затримки».
ТОВ "Дизельний завод" здійснив відвантаження продукції на адресу ТОВ «Аурум Транс» на загальну суму 46 706 111,32 грн та сплатив - 22 851 649,49 грн.
Відповідно до оборотів по рахунку 361 «Розрахунки з покупцями» станом на 01.01.2019р Дт. заборгованість ТОВ «Аурум Транс» перед ТОВ "Дизельний завод" становила 352 816,33 грн, а станом на 30.09.2019 - 24 207 278,16 грн.
Актом перевірки підтверджено надання позивачем договорів поставки продукції, специфікацій, актів приймання-передачі продукції, картки рахунку 361 «Розрахунки з покупцями» за 9 місяців 2019 року, актів звіряння взаємних розрахунків за період січень 2019 - жовтень 2019 за договором № 04/07-19 від 04.07.2019.
Таким чином, проаналізувавши умови договорів, відповідач, дійшов висновку, що оскільки позивач самостійно не здійснив розрахунок пені внаслідок несвоєчасної сплати ТОВ «Аурум Транс» за відвантажену продукцію, контролюючий орган самостійно провів розрахунок суми пені, яка підлягає включенню до складу доходів за даними перевірки та складає 740 928,59 грн.
Згідно п.п.134.1.1, п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування ( збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування ( прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень ( стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.
Відповідно до частини 1 статті 230 ГК України, під штрафними санкціями (неустойка, штраф, пеня) слід розуміти господарські санкції у вигляді грошової суми, яку учасник комерційних відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення діяльності.
За змістом частини 4 статті 217 ГК України - господарські санкції застосовуються у встановленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин.
Системний аналіз вищенаведених норм передбачає, що в даному випадку пеня є однією з видів господарських санкцій, які застосовуються до порушника господарських зобов`язань виключно за ініціативою учасника господарських правовідносин чиї права були порушенні в наслідок невиконання або неналежного виконання такого господарського зобов`язання.
Отже, суд погоджується з доводами позивача, що оскільки відповідач не є учасником господарських правовідносин за укладеними договорами № 1 від 01.09.2017, № 04/07-19 від 04.07.2019 з ТОВ «Аурум Транс» розрахована пеня, як різновид господарської (штрафної) санкції є безпідставною, а збільшення фінансових показників на суму пені, що не нараховувалась та не виставлялась не спричиняє жодних фінансових показників.
Щодо встановленого порушення відповідачем заниження доходу внаслідок не віднесення до його складу вартості безоплатно отриманих ТМЦ на суму 4 374 274 грн. 00 коп., суд зазначає наступне.
Описовою частиною акту перевірки встановлено укладання договорів зберігання ТМЦ, а саме: договір № 05/09 від 05.09.2017 укладений між ТОВ "Дизельний завод" (зберігач) з ТОВ «Аурум Транс» (поклажодавець) та договір № 1БП/153 від 19.03.2018 укладений між ТОВ "Дизельний завод" (зберігач) з ТОВ «Промислово-інженерна кооперація» (поклажодавець) за умовами п. 1.1 яких Поклажодавець передає Зберігачу, а Зберігач приймає на зберігання та зобов`язується повернути Поклажодавцеві у схоронності майно, що зазначене у Актах приймання-передачі до цих договорів.
Пунктом 2.1.8 договору № 05/09 від 05.09.2017 передбачено, що зберігач повертає майно поклажодавцю повністю або частково за першою вимогою останнього не пізніше 1 календарного дня з дня одержання такої вимоги.
Пунктом 2.4 договору № 1БП/153 від 19.03.2018 укладеного між ТОВ "Дизельний завод" та ТОВ «Промислово-інженерна кооперація» передбачено, що зберігач зобов`язаний повернути майно, передане йому на зберігання, за вимогою поклажодавця не пізніше 5 днів з дня отримання від поклажодавця відповідної вимоги в усній чи письмовій формі.
До перевірки були надані витяг з головної книги за 2017, 2018, 9 міс. 2019 по рахунку 023 «Матеріальні цінності на відповідальному зберіганні», акти приймання-передачі на зберігання та акти приймання-передачі зі зберігання за період 01.01.2017 - 30.09.2019, оборотно-сальдові відомості по рахунку 023 «Матеріальні цінності на відповідальному зберіганні» (щорічні), оборотно-сальдові відомості по рахунку 023 «Матеріальні цінності на відповідальному зберіганні» ( помісячно).
Таким чином, відповідач дійшов висновку про невідповідність між вартістю прийнятих на зберігання та вартістю повернутих зі зберігання ТМЦ (Дт. та Кт. обороти), які відображені в первинних документах, з даними відображеними в бухгалтерських регістрах ( оборотно-сальдових відомостях та в головних книгах) , відповідно і невідповідність в залишках на кінець періодів, що призвело до заниження Позивачем доходу у в зв`язку з не віднесенням до його складу вартості безоплатно отриманих ТМЦ на суму 4 374 274 грн. 00 коп.
За позицією позивача, в ході перевірки було виявлено невідповідність вартісних показників ТМЦ, що перебували на зберіганні, зокрема, допущено технічну та арифметичну помилку при формуванні Витягу з головної книги за 2017, 2018, 9 місяців 2019 року який формувався автоматично у програмному комплексі 1С., яку одразу було виправлено та надано вірно сформований витяг.
Судом враховані акти приймання передачі від ТОВ «Аурум Транс» та ТОВ «Промислово-інженерна кооперація» на які посилається відповідач в акті перевірки, а саме: № 86 від 24.08.2018, між ТОВ «Аурум Транс» та ТОВ «Дизельний завод» яким поверталось майно із зберігання, Акт №86 від 24.08.2018; Акт приймання передачі № 109-1 від 25.10.2018, між ТОВ «Аурум Транс» та ТОВ «Дизельний завод» яким майно приймалось на зберігання; Акт приймання передачі №107-2 від 02.10.2018, між ТОВ «Аурум Транс» та ТОВ «Дизельний завод» яким майно приймалось на зберігання і оскільки позивачем було допущено помилки при відображені руху ТМЦ на відповідальному зберіганні у вартісних показниках.
Відповідачем не заперечується, що кількісний і номенклатурний облік відповідає первинним документам, що підтверджується актом інвентаризації від 19.02.2020.
Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що висновок відповідача про заниження доходу внаслідок не віднесення до його складу вартості безоплатно отриманих ТМЦ на суму 4 374 274 грн. 00 коп. є помилковий.
Згідно п.п. 14.1.32 п. 14.1. ст.14 ПК України, відповідальне зберігання - господарська операція, що здійснюється платником податків і передбачає передачу згідно з договорами схову матеріальних цінностей на зберігання іншій фізичній чи юридичній особі без права використання у господарському обороті такої особи з подальшим поверненням таких матеріальних цінностей платнику податків без зміни якісних або кількісних характеристик.
Відповідно до п.п. 14.1.13 п. 14.1 ст.14 ПК України безоплатно надані товари, роботи, послуги:
товари, що надаються згідно з договорами дарування, іншими договорами, за якими не передбачається грошова або інша компенсація вартості таких товарів чи їх повернення, або без укладення таких договорів; товари, передані юридичній чи фізичній особі на відповідальне зберігання і використані нею.
Згідно п.5 П(С)БО № 5 «Дохід», дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов`язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена.
Договір зберігання не передбачає переходу права власності на товар до зберігача. Операції з передачі товарів на зберігання не є продажем. Для цілей обкладення податком на прибуток ніяких коригувань не передбачено. При передачі товару на зберігання в поклажодавця не збільшуються податкові зобов`язання з ПДВ, а в зберігача не виникає права на податковий кредит. Вартісний показник товару що перебуває на зберіганні не відображається в податковому обліку сторін, оскільки не є об`єктом оподаткування зрозумінні пп. 196.1.2 ст.196 ПК України.
Зазначені ТМЦ обліковуються за цінами, що передбачені в договорах, приймально-передавальних актах тощо, на Рахунку 02 "Активи на відповідальному зберіганні", який призначено для обліку цінностей, які тимчасово знаходяться на підприємстві та не є його власністю і згідно абз. 5 Клас 0 розділу II «Позабалансові рахунки» на субрахунках в залежності від предмету обліку.
Враховуючи викладене вище суд доходить висновку, що вартісний показник майна, який знаходиться на зберіганні не є об`єктом оподаткування податком на прибуток так як, не спричиняє збільшення активу чи зростання власного капіталу зберігача.
Отже, позивач вірно відобразив у податковому обліку зберігача кількісні показники ТМЦ на зберіганні за даними бухгалтерських регістрів, а допущена арифметична та технічна помилка в первинних документах у підсумку вартості майна переданого поклажодавцем на відповідальне зберігання не дає відповідачу, в контексті приписів ст. 134 ПК України, підстав вважати їх безоплатно отриманим майном, і як наслідок - збільшувати фінансові зобов`язання шляхом включення такої різниці до складу "Доходу".
Щодо встановленого порушення відповідачем про завищення витрат на загальну суму 4 794 121,71 гри., в т.ч. за 2017 рік -426 139 грн., за 2018 рік - 1 935 104 грн., за 9 місяців 2019 року - 2 432 879 грн. внаслідок віднесення до їх складу нарахованої (виплаченої з каси підприємства) винагороди фізичним особам по договорам про надання послуг в наслідок не підтвердження реальності здійснення робіт (послуг) та без належного оформлення підтверджуючих документів суд зазначає наступне.
Описовою частиною акту перевірки встановлено, що ТОВ «ДИЗЕЛЬНИЙ ЗАВОД» у перевіряємому періоді (з 01.05.2017 - 30.09.2019) укладено цивільно-правові договори про надання послуг (послуги з монтажу та демонтажу обладнання, монтаж та установка обладнання, ремонт та відновлення устаткування, ремонтні та налагоджувальні роботи, послуги з внесення первинної інформації в програму 1-С УПП, послуги з переміщення вантажів, послуги з виготовлення трафаретів, послуги з демонтажу повітропроводу та вентиляції та інші) з фізичними особами.
Протягом перевіряємого періоду позивачем укладено цивільно-правові договори (договори підряду) в кількості 702 шт. ( в 2017р.-98 шт., в 2018р.-308шт., за 9 міс.2019-296 шт.).
До перевірки надані первині документи та бухгалтерські регістри (договори про надання послуг, акти приймання-передачі наданих послуг, відомості нарахування заробітної плати, касових документів (видаткові касові ордера), головні книги за 2017 рік, 2018 рік, 9 місяців 2019 року, оборотні рахунки 661 «Розрахунки за заробітною платою», оборотів рахунку 231 «Основне виробництво», оборотні рахунки 91 «Загальновиробничі витрати). Інших документів, крім перелічених вище які б характеризували суть наданих виконавцями робіт ( послуг) з визначенням конкретного обладнання, що потребувало ремонту та обслуговування, конкретного місця переміщення вантажів, кількості переміщених вантажів, кількості введених та перелік введеної інформації в 1-С, розшифровок, кошторисів, калькуляцій, тощо ТОВ "Дизельний завод" за позицією відповідача до перевірки не надано.
Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначено Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України).
Згідно з ч. 1 ст.3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.
Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.
З аналізу чинного законодавства вбачається, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаній виконувати роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва. Взаємовідносини фізичної особи і суб`єкта господарювання можуть виникати як на підставі трудового, так і на підставі цивільно-правового договору. При цьому сторони цивільно-правової угоди укладають договір в письмовій формі згідно з вимогами ст. 208 Цивільного кодексу України.
Загальне визначення цивільно-правового договору наведено у ст. 626 Цивільного кодексу України. Так, вказаною нормою встановлено, що договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зі співставлення трудового договору з цивільно-правовим договором, відмінним є те, що трудовим договором регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації діяльності залишається поза його межами, метою договору є отримання певного результату. Виконавець за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ним ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.
На підтвердження фактичного здійснення господарських операцій товариство повинно мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами та, які сукупно з встановленими обставинами справи, зокрема і щодо можливостей здійснення господарюючими суб`єктами відповідних операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна, обсягу матеріальних та трудових ресурсів, економічно необхідних для виконання умов, обумовлених договорами, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником податкового обліку.
Під час перевірки позивачем були надані документи зокрема, договори цивільно - правового характеру, акти приймання - передавання (що складалися за результатами споживання послуг Позивачем), а також видаткові касові ордери із відміткою виконавців робіт / послуг про отримання коштів із каси підприємства у розмірах визначених у Актах виконаних робіт індивідуально при укладанні цих угод виходячи із специфіки наданих послуг та обсягів наданих послуг в залежності від договірної вартості ціни робіт.
Таким чином, суд погоджується з доводами позивача про безпідставне неврахування до складу витрат суми коштів виплачених позивачем виконавцям робіт за договорами цивільно правового характеру у розмірі 4 794 121 грн. 71 коп.
Крім цього в контексті вимог статті 78 КАС України, означені обставини були предметом спору у справі № 160/2934/20 за позовом ТОВ "Дизельний завод" до Інспекції з питань праці у Дніпропетровській області про скасування постанови про накладення штрафу та встановлені рішенням суду, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи.
Виходячи в наведеного, суд вважає, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, всупереч вимогам ч.2 ст.77 КАС України не доведено обґрунтованості висновків викладених в акті перевірки, за результатами якого винесено оскаржувані податкові повідомлення-рішення.
Враховуючи положення статті 139 КАС України, сплачений позивачем судовий збір в розмірі 23 122,00 грн. підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись статтями 72-77, 90, 241-246, 250 КАС України, суд
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Дизельний завод" до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дизельний завод" судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 23 122,00 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку та у строки, встановлені ст.ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Маковська