Справа № 440/5389/22
Суддя: О.О. Кукоба
Дата ухвалення: 2022-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

27 червня 2022 рокум. ПолтаваСправа №440/5389/22

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Кукоби О.О., розглянувши у письмовому провадженні заяву адвоката Грибовода Віталія Васильовича про забезпечення позову в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - військова частина НОМЕР_3 Міністерства оборони України про визнання дій незаконними та скасування наказу,

В С Т А Н О В И В:

До Полтавського окружного адміністративного суду 23.06.2022 звернувся адвокат Грибовод Віталій Васильович з позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, у якому позивач просив:

визнати незаконними дії відповідачів щодо призову ОСОБА_1 на військову службу;

скасувати наказ ІНФОРМАЦІЯ_3 від 09.03.2022 щодо призову на військову службу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 27.06.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, а її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників.

Разом з позовною заявою ініціатором звернення подано заяву про забезпечення позову, у якій заявник просив:

зупинити дію наказу ІНФОРМАЦІЯ_3 від 09.03.2022 щодо призову ОСОБА_1 на військову службу;

зупинити дію бойового розпорядження командувача ОСУВ "Хортиця" від 23.03.2022 №313 ОКП 70Т в частині, що стосується несення військової служби ОСОБА_1 ;

заборони підрозділам та військовим частинам Міністерства оборони України направляти на бойові завдання ОСОБА_1 ;

зупинити дію наказу від 10.03.2022 №4 про зарахування ОСОБА_1 до списків військової частини НОМЕР_3.

Мотивуючи подану заяву представник позивача зазначив, що ОСОБА_1 на виконання Указу Президента України від 24.02.2022 №69/2022 "Про загальну мобілізацію" безпідставно призвано на військову службу у березні 2022 року, оскільки відповідно до посвідчення від 18.07.2019 № НОМЕР_1 , виданого ОМВК Полтавської області, позивачу надано відстрочку від призову на військову службу на період мобілізації та на воєнний час на шість місяців з дня оголошення мобілізації, тобто така відстрочка діє до 24.07.2022. Представник позивача звертав увагу на те, що ОСОБА_1 наразі залучений до участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони в Донецькій та Луганській областях (в н.п. Авдіївка) відповідно до наказу від 10.03.2022 №4 про зарахування до списків військової служби частини НОМЕР_3, бойового розпорядження командувача ОСУВ "Хортиця" від 23.03.2022 №313 ОКП 70Т та наказу ІНФОРМАЦІЯ_3 від 09.03.2022 щодо призову на військову службу. На переконання заявника, рішення про призов позивача на військову службу має очевидні ознаки порушення його прав, оскільки прийняті всупереч посвідченню про відстрочку від призову. Невжиття заходів забезпечення позову може унеможливити виконання рішення, оскільки заявник перебуває у безпосередньому вогневому контакті із ворогом та ризикує життям щоденно та у випадку його поранення чи смерті захист його прав буде неефективним. Також ОСОБА_1 перебуває на бойовому завданні протягом 4-х місяців без належної ротації, має контузію, виснажений та деморалізований.

Згідно з частиною першою статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

За змістом пункту 10 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

З урахуванням наведеного, суд розглянув заяву про забезпечення позову без виклику учасників справи, у порядку письмового провадження.

Розглянувши подану заяву та матеріали позову, суд дійшов таких висновків.

Згідно з частиною першою статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Відповідно до частини другої цієї статті, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

У силу пунктів 1, 2, 4 частини першої статті 151 КАС України позов може бути забезпечено зупиненням дії індивідуального акта; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Отже, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам та інтересам позивача, або захист цих прав та інтересів стане неможливим чи для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, суд може постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії індивідуального акта або заборони вчиняти певні дії.

Верховний Суд у постанові від 15.12.2021 у справі №640/9218/21 зазначив, що заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами, а також застосовані у дозволений законодавством спосіб.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу, дотримання дозволеного законодавством способу забезпечення позову.

Така правова позиція міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 21.11.2018 у справі №826/8556/17, від 25.04.2019 у справі №826/10936/18 та ін.

У постанові від 07.04.2020 у справі №826/13413/18 Верховний Суд зазначив, що суд, який застосовує заходи забезпечення позову з підстав очевидності ознак протиправності оскарженого рішення, на основі наявних у справі доказів повинен бути переконаний, що рішення явно суперечить вимогам закону за критеріями, передбаченими частиною другою статті 2 КАС України, порушує права, свободи або інтереси позивача і вжиття заходів забезпечення позову є способом запобігання істотним та реальним негативним наслідкам цього порушення.

Твердження про "очевидність" порушення до розгляду справи по суті є висновком, який свідчить про правову позицію суду наперед. Тому застосування заходів забезпечення позову з цієї підстави допускається у виключних випадках.

Так, у постанові Верховного Суду від 10.04.2019 у справі №826/16509/18 щодо "очевидності" ознак протиправності дій та порушення прав позивача зазначено, що попри те, що такі ознаки не мають окреслених меж, йдеться насамперед про їх "якість": вони повинні свідчити про протиправність оскаржуваних рішень (дій) поза обґрунтованим сумнівом.

Сама ж лише незгода позивача із діями (рішеннями) суб`єкта владних повноважень та звернення до суду з позовом про визнання їх протиправними і зобов`язання вчинити певні дії ще не є достатньою підставою для застосування судом заходів забезпечення позову.

З наданих представником позивача разом з позовною заявою письмових доказів суд встановив, що військовозобов`язаний ОСОБА_1 09.03.2022 призваний ІНФОРМАЦІЯ_3 на військову службу.

Водночас, 18.07.2019 Полтавським ОМВК Полтавської області видано ОСОБА_1 , що працює електромеханіком у ВП "Полтавська дистанція сигналізації та зв`язку", посвідчення НОМЕР_4 про відстрочку від призову на військову службу на період мобілізації та на воєнний час, згідно з яким відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 18.03.2015 №493 згідно із переліком посад і професій (додаток до розпорядження №106), найменування розділу ІІІ "Виробничі підрозділи регіональної філії Дирекції залізничних перевезень", пункт 21, ОСОБА_1 надано відстрочку від призову на військову службу на період мобілізації та на воєнний час на шість місяців з дня оголошення мобілізації.

За змістом посвідчення № НОМЕР_2 , виданого Регіональною філією "Південна залізниця" АТ "Укрзалізниця" 01.03.2022 та дійсного до 31.12.2022, ОСОБА_1 працює на посаді "електромеханік" ВП "Полтавська дистанція сигналізації та зв`язку".

Відповідно до довідки Військової частини НОМЕР_3 Міністерства оборони України №4007/1083 від 27.03.2022 солдат ОСОБА_1 дійсно у період з 27.03.2022 безпосередньо бере участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпечення їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів в н.п. Авдіївка Донецької області. Підстава: бойове розпорядження командувача ОСУВ "Хортиця" від 23.03.2022 №313 ОКП 70т.

Відповідно до частини третьої статті 22 Закону України від 21.10.1993 №3543-XII "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Згідно із положеннями абзацу другого частини першої статті 23 Закону №3543-XII не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані заброньовані на період мобілізації та на воєнний час за органами державної влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, а також за підприємствами, установами і організаціями в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Положеннями статей 24 та 25 Закону №3543-XII встановлено, що бронювання військовозобов`язаних, які перебувають у запасі, здійснюється в мирний та у воєнний час з метою забезпечення функціонування органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також підприємств, установ і організацій в особливий період.

Бронюванню підлягають військовозобов`язані, які працюють в органах державної влади, інших державних органах, органах місцевого самоврядування та на підприємствах, в установах і організаціях, яким встановлено мобілізаційні завдання (замовлення), у разі, якщо це необхідно для забезпечення функціонування зазначених органів та виконання мобілізаційних завдань (замовлень). Такі військовозобов`язані не підлягають прийняттю на службу у військовому резерві. Організація, порядок, обсяги та переліки посад і професій військовозобов`язаних, які підлягають бронюванню на період мобілізації та на воєнний час, визначаються цим Законом, актами Президента України та Кабінету Міністрів України.

Отже, не підлягають призову на військову службу під час мобілізації, зокрема, військовозобов`язані, які заброньовані на період мобілізації та на воєнний час за органами державної влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, а також за підприємствами, установами і організаціями в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. При цьому організація, порядок, обсяги та переліки посад і професій військовозобов`язаних, які підлягають бронюванню на період мобілізації та на воєнний час, визначаються цим Законом, актами Президента України та Кабінету Міністрів України.

Разом з цим суд враховує, що за змістом листа ІНФОРМАЦІЯ_2 від 13.06.2022 вих.№8/2/242 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 09.03.2022 ІНФОРМАЦІЯ_3 призваний на військову службу під час мобілізації та направлений для подальшого проходження служби до військової частини НОМЕР_3. Під час проведення заходів призову при прибутті на збірний пункт були перевірені документи, що засвідчують особу військовослужбовця та військово-облікові документи; документи на підтвердження перебування ОСОБА_1 на спеціальному обліку надані не були, а тому підстав надавати відстрочку від призову на період мобілізації та на воєнний час ОСОБА_1 не було.

Під час вирішення питання про наявність підстав для забезпечення позову, суд зазначає, що обов`язок щодо доведення та обґрунтування наявності очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача, обґрунтованості та невідворотності додаткових зусиль і витрат у майбутньому, покладається саме на особу, яка звернулась із заявою.

Так, відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Проте представник позивача не надав суду належних та достовірних доказів, що з достатньою переконливістю свідчили б про очевидну протиправність наказу ІНФОРМАЦІЯ_3 від 09.03.2022 про призов ОСОБА_1 на військову службу, зокрема, не навів обставин неможливості повідомлення позивачем ІНФОРМАЦІЯ_3 про наявність у нього посвідчення про відстрочку від призову.

Як наслідок, підстави вважати наказ ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо призову ОСОБА_1 на військову службу таким, що має очевидні ознаки протиправності та порушує права позивача наразі відсутні, оскільки такі обставини підлягають встановленню саме в ході розгляду адміністративної справи з урахуванням усіх належних та допустимих доказів, які учасники справи надають суду.

Окрім того, як визначено пунктом 5 частини третьої статті 151 КАС України, не допускається забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення суб`єкта владних повноважень, яке не є предметом оскарження в адміністративній справі, або встановлення заборони або обов`язку вчиняти дії, що випливають з такого рішення.

Оскільки бойове розпорядження командувача ОСУВ "Хортиця" від 23.03.2022 №313 ОКП 70Т в частині, що стосується несення позивачем військової служби, та наказ від 10.03.2022 №4 про зарахування ОСОБА_1 до списків військової частини НОМЕР_3 не є предметом оскарження в цій справі, суд зазначає, що не можуть бути вжиті заходи забезпечення позову шляхом зупинення дії таких індивідуальних актів та шляхом заборони підрозділам та військовим частинам Міністерства оборони України направляти на бойові завдання ОСОБА_1 .

Також варто зазначити, що вжиття заходу забезпечення позову шляхом зупинення дії наказу ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо призову ОСОБА_1 на військову службу не відповідає критерію ефективності заходу забезпечення позову, адже зазначений наказ є актом індивідуальної дії, що виконаний фактом його видання. А тому, вжиття такого заходу забезпечення позову не матиме наслідком виведення ОСОБА_1 із зони ведення бойових дій.

У свою чергу, забезпечення позову шляхом заборони підрозділам та військовим частинам Міністерства оборони України направляти на бойові завдання ОСОБА_1 не відповідає критерію співмірності заходу забезпечення позову, оскільки може мати значні негативні наслідки з огляду на отримання позивачем бойових завдань.

При цьому суд враховує, що надані представником позивача разом з позовом докази не містять інформації, що свідчила б про існування виняткової реальної загрози життю та здоров`ю позивача, окрім тієї, що об`єктивно пов`язана з його перебуванням у зоні ведення бойових дій та є загальновідомою.

Таким чином, заявником не доведено належними та достатніми доказами, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у цій справі, жодних доказів, у розумінні статей 73-76 Кодексу адміністративного судочинства України, на підтвердження існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам позивача, а також того, що відновлення його прав без вжиття заходів забезпечення позову стане неможливим, суду не надано.

З урахуванням викладеного, у суду наразі відсутні підстави вважати, що невжиття судом заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав та інтересів позивача.

За таких обставин суд дійшов висновку про відсутність визначених законом підстав для забезпечення позову у цій справі.

А тому, у задоволенні заяви адвоката Грибовода Віталія Васильовича про забезпечення позову належить відмовити.

Керуючись статтями 150, 151, 154, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви адвоката Грибовода Віталія Васильовича про забезпечення позову відмовити.

Копію ухвали надіслати заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання, однак може бути оскаржена.

Апеляційна скарга в електронній формі подається через Електронний кабінет користувача підсистеми "Електронний суд" безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду, а у паперовій формі - через Полтавський окружний адміністративний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому ухвалу суду не вручено у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О.О. Кукоба