Справа № 280/12573/21
Суддя: Новікова Інна Вячеславівна
Дата ухвалення: 2022-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2022 року Справа № 280/12573/21 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Новікової І.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

16.12.2021 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - відповідач), відповідно до якого позивач, з урахуванням уточнень, просить суд:

визнати протиправними відповідача щодо відмови судді у відставці позивачу у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з зарахуванням до стажу роботи, що надає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, календарного періоду проходження строкової військової служби у лавах Радянської Армії (Військово-Морському флоті) з 05.11.1975 по 28.11.1978, половини строку навчання за денною формою в Харківському юридичному інституті імені Ф.Е. Дзержинського з 01.09.1981 по 01.07.1985 та періоду роботи на посаді стажера народного судді Орджонікідзевського районного народного суду м.Запоріжжя з 29.08.1985 по 01.12.1985, чим неправомірно зменшили щомісячне довічне грошове утримання до 72% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, починаючи з 19.02.2020;

зобов`язати відповідача зарахувати до стажу роботи позивача на посаді судді, що надає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, календарний період проходження строкової військової служби у лавах Радянської Армії (Військо-Морському флоті) з 05.11.1975 по 28.11.1978, що становить 3 роки 00 місяців 24 дні, половину строку навчання за денною формою в Харківському юридичному інституті імені Ф.Е. Дзержинського з 01.09.1981 по 01.07.1985, що становить 1 рік 11 місяців 00 днів, а також період роботи на посаді стажера народного судді Орджонікідзевського районного народного суду м.Запоріжжя з 29.08.1985 по 01.12.1985, що становить 3 місяців 03 дні;

зобов`язати відповідача здійснити з 19.02.2020 перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці позивачу у розмірі 82% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, виходячи зі стажу роботи на посаді судді 36 років 01 місяць 28 днів, без обмеження граничного розміру та здійснити виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду (суддя Лазаренко М.С.) від 17.01.2022 відкрито спрощене позовне провадження.

Ухвалою суду від 06.06.2022 адміністративну справу прийнято до провадження суддею Запорізького окружного адміністративного суду Новіковою І.В.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що з 05.12.2016 йому призначено довічне грошове утримання, як судді у відставці в розмірі 90 відсотків грошового утримання судді (суддівської винагороди), який працює на відповідній посаді, без обмежень граничного розміру щомісячного грошового утримання. Зазначає, що на виконання судового рішення по справі №280/2948/21 відповідачем перераховано довічне грошове утримання позивача в розмірі 72 відсотки грошового утримання судді (суддівської винагороди), з урахування суддівського стажу 31 рік 00 місяців 02 дні. При цьому, позивач зазначає, що під час проведення перерахунку довічного грошового утримання відповідачем протиправно не було враховано до стажу період проходження строкової військової служби у лавах Радянської Армії (Військово-Морському флоті) з 05.11.1975 по 28.11.1978, половину строку навчання за денною формою в Харківському юридичному інституті імені Ф.Е. Дзержинського з 01.09.1981 по 01.07.1985 та період роботи на посаді стажера народного судді Орджонікідзевського районного народного суду м.Запоріжжя з 29.08.1985 по 01.12.1985, у зв`язку з чим неправомірно зменшено щомісячне довічне грошове утримання до 72% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. Позивач вважає такі дії відповідача протиправними, у зв`язку з чим просить задовольнити позовні вимоги.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив. В обґрунтування заперечень послався на те, що на виконання судового рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 07.06.2021 позивачу було зроблено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання з 19.02.2020, згідно з довідкою ТУ ДСА України в Запорізькій області №08-02/997 від 17.03.2020. В результаті перерахунку на виконання рішення суду розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19.02.2020, з урахуванням стажу роботи на посаді судді з 02.12.1985 по 02.12.2016 - 31 рік 00 місяців 02 дні, щомісячне довічне грошове утримання розраховано згідно з ч.3 ст.142 Закону №1402 та становить 72% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. Відповідач зазначає, що статтею 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено вичерпний перелік посад, стаж роботи на яких зараховується до стажу судді, та може бути врахований при здійсненні перерахунку згідно з цим законом. Відповідач вказує, що періоди проходження строкової військової служби, половини навчання у ВНЗ та робота стажером народного судді було враховано до стажу, який дає право на відставку, Орджонікідзевським районним судом м.Запоріжжя в довідці, яка була видана позивачу, але зазначені періоди не є стажем, вимога щодо якого визначена законом та який враховується при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання. Відповідач вважає, що позивачу правомірно визначено довічне грошове утримання із 72% суддівської винагороди, а позовні вимоги вважає такими, що задоволенню не підлягають.

На підставі приписів ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, встановив наступне.

Судом встановлено, що з 02.12.1985 позивач обраний на посаду судді Кам`янсько-Дніпровського народного суду.

Наказом Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 02.12.2016 №114-ос позивача відраховано зі штату суду, у зв`язку із прийняттям Верховною Радою України постанови від 08.09.2016 про звільнення судді ОСОБА_1 у відставку.

З 05.12.2016 суддя у відставці ОСОБА_1 перебуває на обліку у ГУ ПФУ в Запорізькій області, як такий, що отримує довічне грошове утримання.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 07.06.2021 по справі №280/2948/21 задоволено частково позовні вимоги ОСОБА_1 , зокрема зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити ОСОБА_1 з 19.02.2020 перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з розміру суддівської винагороди, визначеного у довідці Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області №08-02/997 від 17.03.2020, і виплатити заборгованість з урахуванням раніше проведених виплат.

На виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 07.06.2021 по справі №280/2948/21 позивачу поведено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання з 19.02.2020, згідно з довідкою ТУ ДСА України в Запорізькій області №08-02/997 від 17.03.2020. В результаті перерахунку на виконання рішення суду розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19.02.2020, з урахуванням стажу роботи на посаді судді з 02.12.1985 по 02.12.2016 - 31 рік 00 місяців 02 дні, щомісячне довічне грошове утримання розраховано згідно з ч.3 ст.142 Закону №1402 визначено у розмірі 72 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Позивач вважаючи, що під час проведення перерахунку його довічного грошового утримання відповідачем протиправно не було зараховано до стажу період проходження строкової військової служби у лавах Радянської Армії (Військово-Морському флоті) з 05.11.1975 по 28.11.1978, половину строку навчання за денною формою в Харківському юридичному інституті імені Ф.Е. Дзержинського з 01.09.1981 по 01.07.1985 та період роботи на посаді стажера народного судді Орджонікідзевського районного народного суду м.Запоріжжя з 29.08.1985 по 01.12.1985, у зв`язку з чим неправомірно зменшено щомісячне довічне грошове утримання до 72% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, звернувся з даним позовом до суду.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 2 статті 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Щодо зарахування до стажу періоду перебування на посаді стажера народного судді Орджонікідзевського районного народного суду м.Запоріжжя з 29.08.1985 по 01.12.1985, що становить 3 місяців 03 дні, суд зазначає таке.

З 02.12.1985 позивач обраний на посаду судді Кам`янсько-Дніпровського народного суду, у період дії Закон Української РСР від 05.06.1981 №2022-X «Про судоустрій Української РСР» (далі - Закон №2022-X).

Згідно зі статтею 55 Закону №2022-X, суддею і народним засідателем міг бути обраний кожний громадянин Української РСР, який досяг на день виборів 25 років.

Проте, Закон №2022-Х не передбачав обчислення стажу на посаді судді та припинив застосовуватися на території України з 10.02.1992 у зв`язку із прийняттям Закону України від 15 грудня 1992 року №2862-XII «Про статус суддів».

На момент звільнення позивача у відставку та відрахування зі штату Апеляційного суду Хмельницької області (вересень 2016 року) діяли норми Закону України від 07.07.2010 №2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (далі Закон №2453-VI).

Відповідно до частини першої статті 64 Закону №2453-VI на посаду судді може бути рекомендований громадянин України, не молодший двадцяти п`яти років, який має вищу юридичну освіту і стаж роботи в галузі права не менш як три роки, проживає в Україні не менш як десять років та володіє державною мовою.

Частиною першою статті 131 цього Закону визначено, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; 2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Отже, чинними на момент обрання та звільнення позивача у відставку нормами законодавства не було передбачено зарахування до стажу роботи на посаді судді періоду роботи на посаді стажиста народного судді, у зв`язку з чим позовні вимоги в зазначеній частині задоволенню не підлягають.

Аналогічна правова позиція викладена ВЕРХОВНИМ СУДОМ у постанові від 23.06.2022 по справі №560/937/19, яка враховується судом під час ухвалення рішення у даній справі.

Щодо позовних вимог про зарахування до стажу роботи половини періоду навчання у вищому навчальному закладі та строкової військової служби, суд зазначає таке.

За правилами частини першої статті 120 Закону №2453-VI, суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Згідно із вимогами статті 135 Закону №2453-VI до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді:

1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України;

2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;

3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

До стажу роботи, що дає судді Конституційного Суду України право на відставку і виплату вихідної допомоги, зараховується також стаж іншої практичної, наукової, педагогічної роботи за фахом та стаж державної служби.

Водночас відповідно до пункту 11 Перехідних положень Закону №2453-VI (в редакції, яка діяла до 28.03.2015 - набрання чинності Законом №192-VIII, яким Закон №2453-VI було викладно в новій редакції) судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності Законом №2453-VI зазначені правовідносини регулювались Законом від 15.12.1992 № 2862-ХІІ «Про статус суддів» (далі - №2862-ХІІ).

Відповідно до частини першої статті 43 Закону №2862-ХІІ кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень.

Абзацом другим частини четвертої цієї статті передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

На час набрання чинності Законом №2453-VI (30.10.2010) діяла постанова Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 №865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів».

Згідно з пунктом 3-1 вказаної постанови Кабінету Міністрів України до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Крім того, відповідно до статті 1 Указу Президента України від 10.07.1995 №584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів», чинної на час набуття позивачем стажу роботи безпосередньо на посаді судді 10 років, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України від 25.03.1992 №2232-XI «Про військовий обов`язок і військову службу» час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Враховуючи викладене вище, суд зазначає, що законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Законом №2453-VI, було передбачено право судді на зарахування до стажу, яке дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарного періоду проходження строкової військової служби.

Таким чином, не включення до відповідного стажу роботи на посаді судді, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, періоду проходження строкової військової служби, і врахування відповідачем для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання лише періоду роботи на посаді судді, є неправомірним.

Зазначена правова позиція суду відповідає позиції ВЕРХОВНОГО СУДУ, яка викладена у постановах від 19.06.2018 у справі №243/4458/17, від 13.11.2019 у справі №521/2593/17, від 05.12.2019 у справі №592/2737/17, від 13.02.2020 у справі №592/5433/17, від 24.03.2020 у справі №559/512/17 та від 29.04.2020 у справі №426/12415/16-а.

За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для зобов`язання відповідача включити до стажу роботи позивача на посаді судді, що надає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, календарний період проходження строкової військової служби у лавах Радянської Армії з 05.11.1975 по 28.11.1978, що становить 3 роки 00 місяців 24 дні, та половину строку навчання за денною формою в Харківському юридичному інституті імені Ф.Е. Дзержинського з 01.09.1981 по 01.07.1985, що становить 1 рік 11 місяців 00 днів.

Відповідно до ч.3 ст.142 Закону №1402-VIII, щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Враховуючи вищевикладене, з урахуванням того, що у позивача наявний стаж роботи понад 20 років, а саме позивач має повних 35 років, відповідно до положень Закону №1402-VIII, довічне грошове утримання повинно бути визначено у розмірі 80 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Позовні вимоги про призначення довічного грошового утримання виходячи із 82 відсотків суддівської винагороди задоволенню не підлягають, оскільки позивач не має повних 36 років стажу, а стаж на посаді стажера народного судді не є таким, що включається до стажу роботи, який надає право на щомісячне довічне грошове утримання.

Також, не підлягають задоволенню позовні вимоги про проведення перерахунку без обмеження граничного розміру довічного грошового утримання, оскільки перерахунок довічного грошового утримання відповідачем з урахуванням додаткового стажу ще не проведений, а відповідно відсутні підстави вважати, що права позивача у зазначеній частині будуть порушені, а виплата обмежена максимальним розміром, що свідчить про передчасність заявлених вимог.

Більш того, позивачем до матеріалів справи не надано жодних доказів того, що на даний його довічне грошове утримання піддано будь-яким обмеженням та виплачується не у повному обсязі, що свідчить про необґрунтованість позовних вимог.

Підстав для встановлення судового контролю суд не вбачає, а позивачем не надано доказів на підтвердження того, що відповідач за результатами набрання рішенням законної сили буде ухилятися від його виконання.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною ч.2 ст.77 КАС України, визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Оскільки позивачем судовий збір не сплачувався, питання про його відшкодування на користь позивача не вирішується.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м.Запоріжжя, пр.Соборний, 158-Б, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови судді у відставці ОСОБА_1 у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з зарахуванням до стажу роботи, що надає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, календарного періоду проходження строкової військової служби у лавах Радянської Армії з 05.11.1975 по 28.11.1978 та половини строку навчання за денною формою в Харківському юридичному інституті імені Ф.Е. Дзержинського з 01.09.1981 по 01.07.1985, та зменшення щомісячного довічного грошового утримання до 72 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, починаючи з 19.02.2020.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді, що надає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, календарний період проходження строкової військової служби у лавах Радянської Армії з 05.11.1975 по 28.11.1978, що становить 3 роки 00 місяців 24 дні та половину строку навчання за денною формою в Харківському юридичному інституті імені Ф.Е. Дзержинського з 01.09.1981 по 01.07.1985, що становить 1 рік 11 місяців 00 днів.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області з 19.02.2020 провести судді у відставці ОСОБА_1 перерахунок щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 80 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, та здійснити виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя І.В. Новікова