Справа № 2-88/11
Суддя: Радишевська О.Р.
Дата ухвалення: 2022-06-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

28 червня 2022 року

м. Київ

справа №2-88/11

адміністративне провадження № К/990/15358/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду (далі - Суд):

судді-доповідача - Радишевської О.Р.,

суддів - Кашпур О.В., Уханенка С.А.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2020 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 10 листопада 2021 року у справі №2-88/11 за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, за участю третьої особи ? Публічного акціонерного товариства "Дніпробуд" про визнання дій протиправними,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивачка, ОСОБА_1 ) звернулася до суду зі скаргою на дії відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області (далі - відповідач) в якій просила:

? визнати незаконними дії (бездіяльність) заступника начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області Юлдашева Андрія Алішеровича під час виконання виконавчого рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу на підставі виконавчого листа від 25.01.2012 по справі 2-88/2011 у рамках зведеного виконавчого провадження №41793475.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2020 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 10 листопада 2021 року, у задоволенні позовної заяви (скарги від 05.10.2016 з уточненням від 10.02.2017 та від 06.07.2017) відмовлено.

Ухвалами Верховного Суду від 18 та 20 квітня 2022 року касаційні скарги ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2020 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 10 листопада 2021 року у справі №2-88/11 були повернуті особі, яка їх подала.

20 червня 2022 року до Верховного Суду повторно (втретє) надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2020 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 10 листопада 2021 року у справі №2-88/11.

За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Проаналізувавши доводи касаційної скарги та додані до неї матеріали, Суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження з таких підстав.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII.

Отже, оскарження рішень судів у касаційному порядку можливе лише у випадках, якщо таке встановлено законом.

Відповідно до частини третьої статті 333 КАС України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження, зокрема, з перегляду судових рішень у справах, визначених статтею 287 цього Кодексу, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не може мати значення для формування єдиної правозастосовної практики.

Статтею 287 КАС України визначено особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця.

З матеріалів касаційної скарги встановлено, що спір в цій справі виник з приводу дій (бездіяльності) заступника начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області.

За такого правового регулювання та обставин справи оскарження рішень судів попередніх інстанцій в касаційному порядку можливе лише у випадку, якщо розгляд такої скарги може мати значення для формування єдиної правозастосовної практики.

Такими чином, законодавець обмежив можливість касаційного оскарження судових рішень у вказаній категорії адміністративних справ, поставивши можливість такого оскарження в залежність від імовірності значення, ухваленого за наслідком касаційного провадження, судового рішення для формування практики застосування відповідних правових норм.

Оскаржуючи судове рішення, прийняте за правилами статті 287 КАС України, скаржниця посилається на пункт 3 частини 4 статті 328 КАС України, вказуючи на відсутність висновку Верховного Суду:

? щодо застосування частини першої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» у взаємозв`язку з пунктом 1.12 Інструкції з організації примусового виконання рішень (та відповідними підпунктами), та статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній у період з 01.02.2014 по 07.06.2016);

? щодо застосування статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній станом на 01.02.2014) в системному зв`язку з частиною 2 статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян на правовий режим на тимчасово окупованій території України».

Суд зазначає, що оскарження судових рішень з підстави, передбаченої пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України вимагає не лише констатації факту відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, але й визначення норми (норм) права, що потребує висновку, підстав необхідності такого висновку у подібних правовідносинах (усунення колізій норм права, визначення пріоритету однієї норми над іншою, тлумачення норми, тощо), а також значення, у чому, на думку заявника, полягає неправильне застосування норми права, щодо якої необхідний висновок Верховного Суду.

Тобто, скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.

Водночас, доводи скаржниці щодо відсутності висновку Верховного Суду у подібних правовідносинах зводяться виключно до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій, власного тлумачення норм матеріального права та переоцінки доказів у справі. При цьому, скаржником не обґрунтовано наявності правової проблеми (колізіції, прогалини) застосування норм права, що потребує вирішенню Верховним Судом.

Разом з тим, Суд визнає необґрунтованим посилання скаржника на пункт 4 частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу касаційного оскарження, оскільки наведений пункт 1 частини 2 статті 353 КАС України зазначений без взаємозв`язку з підставами касаційного оскарження, передбаченими пунктами 1, 2, 3 частини 4 статті 328 КАС України.

При цьому, Суд зауважує, що фундаментальне значення для формування правозастосовчої практики означає, що скаржник у касаційній скарзі ставить на вирішення суду касаційної інстанції проблему, яка, у випадку відкриття касаційного провадження Верховним Судом, впливатиме на велику кількість спорів, створюючи тривалий у часі, відмінний від минулого, підхід до вирішення актуальної правової проблеми.

У той же час скаржниця не обґрунтувала в чому саме полягає фундаментальне значення цієї справи для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розумінні та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин.

Отже, аналіз ухвалених у цій справі судових рішень і доводів касаційної скарги не дає підстав для висновку, що рішення суду касаційної інстанції за наслідком розгляду касаційної скарги матиме значення для формування єдиної правозастосовної практики в такій категорії адміністративних справ, а тому підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.

З огляду на зазначене клопотання скаржниці про поновлення строку на касаційне оскарження Судом не вирішується.

Керуючись статтями 248, 287, 329, 333 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2020 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 10 листопада 2021 року у справі №2-88/11.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач: О.Р. Радишевська

Судді: О.В. Кашпур

С.А. Уханенко