Справа № 420/8642/22
Суддя: Завальнюк І.В.
Дата ухвалення: 2022-06-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/8642/22
УХВАЛА

28 червня 2022 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Завальнюк І.В., розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви до 25 Прикордонного загону (м. Білгород-Дністровський) Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України,

ВСТАНОВИВ:

24.06.2022 до Одеського окружного адміністративного суду надійшла (вх. № 20344/22) заява ОСОБА_1 про забезпечення позову в порядку п.1 ч.1 ст.153 КАС України - до подання позовної заяви.

В заяві ОСОБА_1 просить суд вжити заходи забезпечення позову до подання позовної заяви шляхом зупинення дії рішення у формі постанови 25 Прикордонного загону (м. Білгород-Дністровський) Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 18 червня 2022 року про заборону в`їзду громадянці Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , документованої паспортом серії НОМЕР_1 , в Україну на термін п`ять років по 17.06.2027, до набрання законної сили рішенням суду у справі за її позовом про визнання протиправним та скасування рішення 25 Прикордонного загону (м. Білгород-Дністровський) Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 18 червня 2022 року про заборону ОСОБА_1 в`їзду в України на термін п`ять років по 17.06.2027.

В обґрунтування заяви ОСОБА_1 зазначила, що 18 червня 2022 року при спробі перетнути державний кордон України в пункті пропуску «Паланка» було встановлено заборону в`їзду в України строком на 5 років (рішення № 104 від 18.06.2022). Лише 22 червня 2022 року представником заявника був направлений адвокатський запит до Державної прикордонної служби України з вимогою надати копію рішення № 104 від 18 червня 2022 року про заборону в`їзду в Україну громадянці Російської Федерації ОСОБА_1 та об`єктивно відповідь на який не надійшла, що унеможливлює звернення до суду з відповідними вимогами про його скасування та змушує заявляти клопотання про забезпечення позову до подання позовної заяви, оскільки негативні наслідки прийнятого рішення, яке заявник має намір оскаржити, наявні вже сьогодні, а їх тяжкість з кожним днем знижує ефективність захисту порушених прав ОСОБА_1 . Заявник є громадянкою Російської Федерації. 22 січня 2019 року заявнику видано довідку на постійне проживання № 900002139 строком до 10 січня 2029 року. У 2012 року заявника закінчила Одеську загальноосвітню школу № 89 Одеської міської ради Одеської області та вступила до ДЗ «Південноукраїнського національного педагогічного університету імені К.Д. Ушинського», навчання у якому завершила в 2017 році. З 2020 року є власницею квартири АДРЕСА_1 ; квартири АДРЕСА_2 . В Україні на заявницю чекає чоловік ОСОБА_2 (громадянин України) (шлюб зареєстровано 05.09.2017), а тому заборона ОСОБА_1 в`їзду в Україну порушує її особисті немайнові права. встановлення Заявнику заборони в`їзду в Україні строком на 5 років нівелює всі вiдповiднi обов`язки держави та ставить під сумнів рівність ОСОБА_3 як громадянки РФ з громадянами України, оскільки неможливість контактувати подружжю (а чоловік Заявника є особою призовного віку, що унеможливлює перетин ним державного кордону України на період воєнного стану у державі) спричинює неможливість побудови їх сімейних відносин, реалізації права дружини на материнство та права чоловiка на батьківство і т.д. В Україні на законних підставах проживає також матір ОСОБА_4 . У зв`язку зі встановленням заявнику заборони в`їзду в Україну (через порушення нею законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства при перетині державного кордону України) підлягає скасуванню й її посвідка на постійне проживання, що у подальшому призведе до необхідності зняти з реєстрації місце проживання, здати до територіального органу / територіального підрозділу ДМС посвідку тощо. Тут варто наголосити, що заявник перебуває на території іншої держави та при всьому бажанні не зможе прибути в Україну для виконання відповідних обов`язків (у разі їх виникнення), що спричинить ситуацію накопичення правопорушень ОСОБА_3 поза її волею.

Вивчивши матеріали заяви, суд дійшов висновку про її необґрунтованість та відсутність підстав для її задоволення.

З огляду на матеріали заяви, 18 червня 2022 року при спробі перетнути державний кордон України в пункті пропуску «Паланка» було встановлено заборону в`їзду в України строком на 5 років (рішення № 104 від 18.06.2022).

Згідно з ч.1, ч.2 ст. 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.153 КАС України заява про забезпечення позову подається, серед іншого, до подання позовної заяви - до суду, до якого має бути подано позов за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Частиною зазначеної статті визначено, що у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен подати відповідну позовну заяву протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.

Згідно з ч.1 ст.154 КАС України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи визначених законом заходів задля створення можливості реального виконання у майбутньому судового рішення, якщо його буде прийнято на користь позивача (заявника).

Суд зазначає, що вищезазначені підстави є оціночними, а тому містять небезпеку застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до негативних правових наслідків для позивача (заявника) та/чи відповідача, а також інших осіб, що не є сторонами провадження.

Тобто інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого в адміністративній справі.

Забезпечення позову - це надання позивачеві тимчасової правової охорони його прав та інтересів, за захистом яких він звернувся до суду, до вирішення спору судом та набрання рішенням суду законної сили. Заходи забезпечення позову є втручанням суду у спірні правовідносини до вирішення спору по суті, тому вони повинні застосовуватися судом з підстав та в порядку, прямо передбаченому законом. Підстави для забезпечення позову повинні бути доведені відповідними доказами.

У зв`язку з цим суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є захід забезпечення позову, про який просить позивач (заявник), співмірним з позовними вимогами та чи відповідає він меті і завданням правового інституту забезпечення позову.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами, а також застосовані у дозволений законодавством спосіб.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу, дотримання дозволеного законодавством способу забезпечення позову.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 826/8556/17, від 25 квітня 2019 року у справі № 826/10936/18.

У контексті співмірності суди також повинні перевіряти не тільки співмірність заходів забезпечення позову із позовними вимогами, а й надавати оцінку порушеному праву позивача, про захист якого він просить.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Суд, який застосовує заходи забезпечення позову з підстав очевидності ознак протиправності оскарженого рішення, на основі наявних у справі доказів повинен бути переконаний, що рішення явно суперечить вимогам закону за критеріями, передбаченими частиною другою статті 2 КАС України, порушує права, свободи або інтереси позивача і вжиття заходів забезпечення позову є способом запобігання істотним та реальним негативним наслідкам цього порушення.

Твердження про "очевидність" порушення до розгляду справи по суті є висновком, який свідчить про правову позицію суду наперед. Тому застосування заходів забезпечення позову з цієї підстави допускається у виключних випадках.

Так, у постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 826/16509/18 щодо "очевидності" ознак протиправності дій та порушення прав позивача заначено, що попри те, що такі ознаки не мають окреслених меж, йдеться насамперед про їх "якість": вони повинні свідчити про протиправність оскаржуваних рішень (дій) поза обґрунтованим сумнівом.

Сама ж лише незгода позивача (заявника) із діями (рішеннями) суб`єкта владних повноважень та звернення до суду з позовом про визнання їх протиправними і зобов`язання вчинити певні дії ще не є достатньою підставою для застосування судом заходів забезпечення позову.

Відтак, суд зазначає, що стверджувані позивачкою ознаки протиправності рішення 25 Прикордонного загону (м. Білгород-Дністровський) Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України не можуть вважатись підставою для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки підлягають оцінці під час судового розгляду справи по суті вимог.

Предмет спору - це об`єкт спірних правовідносин, щодо якого виник спір між позивачем (заявником) і відповідачем. Під предметом спору розуміється певна матеріально-правова вимога позивача (заявника) до відповідача, стосовно якої позивач (заявник) просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач (заявник) обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Зазначені позивачем у заяві про забезпечення позову доводи не свідчать про наявність законних та переконливих підстав для вжиття заходів забезпечення позову, передбачених статтею 151 Кодексу адміністративного судочинства України.

Крім того, забезпечивши позов шляхом зупинення дії оскаржуваного рішення, суд фактично ухвалить рішення без розгляду справи по суті, оскільки завчасно надасть оцінку правомірності та законності оскаржуваному акту індивідуальної дії, який буде предметом спору, що не відповідає меті застосування інституту забезпечення позову.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Пленуму Вищого адміністративного суду «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ» № 2 від 06.03.2008.

В питанні вжиття заходів забезпечення позову Верховний Суд сформував сталу правову позицію щодо застосування норм процесуального права, яка полягає в наступному: "Безумовно, рішення чи дії суб`єктів владних повноважень справляють певний вплив на суб`єктів. Такі рішення можуть завдавати шкоди і мати наслідки, які позивач оцінює негативно. Проте суд звертає увагу, що відповідно до статті 150 КАС зазначені обставини, навіть у разі їх доведення, не є підставами для застосування заходів забезпечення позову в адміністративній справі.".

Такий правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 10.04.2019 у справі №826/16509/18, від 26.12.2019 у справі № 640/13245/19, від 20.03.2019 у справі №826/14951/18.

В той же час, можливе настання негативних наслідків не є беззаперечним доказом для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову. Суд здійснює захист реально порушених прав, а не тих, які ймовірно може бути порушено у майбутньому, про що зазначено у постанові Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі №826/13306/18.

Викладене свідчить про непропорційність та неспівмірність заходів забезпечення позову, про які просить заявник, а отже й про відсутність підстав для їх застосування.

Таким чином, оскільки заявлений позивачем у заяві спосіб забезпечення позову не відповідає вищезазначеним критеріям та принципам інституту забезпечення позову, суд не вбачає підстав для задоволення заяви позивача про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 150, 153 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви до 25 Прикордонного загону (м. Білгород-Дністровський) Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України відмовити.

Ухвала набирає законної сили в порядку ст. 256 КАС України.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя І.В. Завальнюк