Справа № 640/4864/21
Суддя: Єгорова Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2022-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/4864/21 Суддя (судді) першої інстанції: Шевченко Н.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2022 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Єгорової Н.М.,

суддів - Федотова І.В., Чаку Є.В.,

при секретарі - Поляновській О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Київської митниці на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 грудня 2021 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Маммут Україна" до Київської митниці про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2021 року позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Маммут Україна" звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Київської митниці Держмитслужби, яким просив визнати протиправним та скасувати повністю податкове повідомлення-рішення форми "Р" від 18 листопада 2020 року №0000150/7.8-19-02, видане Київською митницею Держмитслужби.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 грудня 2021 року адміністративний позов задоволено повністю.

Не погодившись з таким рішенням, Київська митниця подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та постановити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, позивачем порушено вимоги недопустимості передачі товарів поміщених у митний режим тимчасового ввезення у користування інших осіб, не виконано у строки встановлені Митним кодексом України заходів щодо завершення такого митного режиму.

Додатково зазначив, що в даних податкових накладних від 30 листопада 2018 року №4, від 17 червня 2019 року №7 та від 18 грудня 2018 року № 21 графа "опис (номенклатура) товарів/послуг продавця" чітко містить назву "Оренда крану", крім того, в графі "код послуги згідно ДКПП" зазначено код 77.32, що згідно Національного класифікатора України "Державний класифікатор продукції та послуг ДК 016:2010" значить "Послуги щодо оренди та лізингу будівельних та інженерно-будівельних машин і устаткування".

Позивачем подано до суду відзив, відповідно до якого останній просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги оскільки митним органом допущено суттєві процедурні порушення під час перевірки, що є самостійною підставою для скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Звернув увагу суду, що митний орган щомісячно продовжував строк тимчасового ввезення (аж до грудня 2019 року), чим підтверджував право позивача на застосування пільг передбачених таким митним режимом. Крім того фактично крани в оренду не передавався, а мали місце помилки в оформленні первинних документів, що були виправлені позивачем після проведення перевірки.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "Маммут Україна" ввезло в митному режимі тимчасового ввезення 2 крани LR1600-2 "Liebherr", серійні номери 074658 та 074661, на яких здійснював виконання робіт/надання послуг за договором підряду на користь ТОВ "Вестас Юкрейн" (замовник). З урахуванням специфіки митного режиму тимчасового ввезення щодо кранів було застосовано умовне часткове звільнення від оподаткування митними платежами згідно Додатка Е до Конвенції про тимчасове ввезення (Стамбул, 1990 рік).

Київська митниця Держмитслужби листом від 24 вересня 20220 року №7.8-3/19/11/18881 повідомлено ТОВ "Маммут Україна" про проведення документальної невиїзної перевірки.

На підставі наказу від 23 вересня 2020 року №369 у період з 28 вересня 2020 року по 02 жовтня 2020 року Київською митницею Держмитслужби проведена документальна невиїзна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю "Маммут Україна" дотримання вимог законодавства України з питань митної справи у частині обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування під час декларування товарів та митного оформлення за митними деклараціями (далі також по тексту - МД) від 15 жовтня 2018 року №UA508120/2018/003360 та №UA508120/2018/003364.

За результатами перевірки складено акт від 19 жовтня 2020 року № 92/20/7.8-19-02/42055146, яким встановлено порушення:

- вимог ч. 7 ст. 106, ч. 1 ст. 112 МК України, проте, враховуючи, що ставка мита становить 0%, податкове зобов`язання зі сплати ввізного мита з товарів становить 0,00 гривень;

- вимог п. 190.1 ст. 190, п. 206.Ві7 та 206.16 ст. 206 Податкового кодексу України.

Загальна сума занижених податкових зобов`язань 24 745 930,28 гривень (у тому числі ввізне мито 0,00 гривень та податок на додану вартість 24 745 930,28 гривень), які визначені контролюючим органом на підставі п. 11 ч. 1 ст. 347 МКУ, пп. 54.3.6 п. 54.3 ст. 54 ПКУ та згідно з ч. 2 ст. 293 МКУ та пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПКУ.

На підставі акта перевірки від 19 жовтня 2020 року № 92/20/7.8-19-02/42055146 Київською митницею Держмитслужби винесено податкове повідомлення-рішення форми "Р" від 18 листопада 2020 року №0000150/7.8-19-02, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість із ввезених на територію України товарів на суму 30 932 412,85 грн. (сума ПДВ 24 745 930,28 грн., штраф на суму 6 186 482,57 грн.).

Не погоджуючись з прийнятим податковим повідомленням-рішенням позивач звернувся до суду з позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції дійшов висновку про те, що наказ про проведення перевірки від 23 вересня 2020 року № 369 та акт від 19 жовтня 2020 року № 92/20/7.8-19-02/42055146, складений за наслідками проведення такої перевірки, не містять жодних фактів про виявлення контролюючим органом ознак, що свідчать про можливе порушення позивачем законодавства України з питань державної митної справи та в чому саме вони полягають. Контролюючим органом не дотримано вимог чинного законодавства щодо встановлених умов та порядку прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок, зокрема, і документальних невиїзних перевірок, оскільки з відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб та до її початку.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 351 МК України предметом документальних невиїзних перевірок є дані про своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати митних платежів при переміщенні товарів через митний кордон України підприємствами, а також при переміщенні товарів через митний кордон України громадянами з поданням митної декларації, передбаченої законодавством України для підприємств (ч. 1).

Частиною 2 ст. 351 Митного кодексу України (далі - МК України) визначено, що документальна невиїзна перевірка проводиться у разі:

1) виявлення ознак, що свідчать про можливе порушення законодавства України з питань митної справи, за результатами аналізу електронних копій митних декларацій, інформації, що стосується товарів, митне оформлення яких завершено, отриманої від суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та виробників таких товарів, з висновків акредитованих відповідно до законодавства експертів;

2) надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про непідтвердження автентичності поданих митному органові документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України.

Документальна невиїзна перевірка проводиться на підставі наказу органу доходів і зборів (ч. 3).

Документальна невиїзна перевірка проводиться посадовими особами органу доходів і зборів в приміщенні цього органу за умови направлення керівнику відповідного підприємства або відповідному громадянину рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особистого вручення зазначеним особам чи уповноваженим ними представникам під розписку письмового повідомлення про дату початку та місце проведення перевірки (ч. 4).

Присутність уповноважених посадових осіб підприємства або громадянина, що перевіряється, під час проведення невиїзної документальної перевірки не обов`язкова (ч. 5).

Аналогічні положення закріплені й в ст. 79 Податкового кодексу України (далі - ПК України), за змістом якої документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності обставин для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом (п. 79.1).

Документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки (п. 79.2).

Присутність платників податків під час проведення документальних невиїзних перевірок не обов`язкова (п. 79.3).

Колегія суддів звертає увагу, що сам вид перевірки (позапланова невиїзна), без надання платнику податків права на подання відповідних пояснень та документів, що стосуються предмету перевірки, позбавляє контролюючий орган можливості об`єктивно здійснити аналіз законності діяльності такого платника й дійти обґрунтованих висновків стосовно правопорушення.

Отже, з відомостями про дату початку перевірки та місце її проведення суб`єкт господарювання має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку (наприклад постанова Верховного Суду від 16 вересня 2021 року справа №805/1126/17-а).

Таке тлумачення норм відповідає меті перевірки, змісту прав платника податків та виконанню ним обов`язку по наданню посадовим (службовим) особам контролюючого органу у повному обсязі всіх документів, що належать або пов`язані з предметом перевірки.

Невиконання ж вимог ч. 4 ст. 351 МК України та п. 79.2 ст. 79 ПК України призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої, а саме - компетенції у податкового органу на прийняття акту індивідуальної дії (податкового повідомлення-рішення).

При цьому, незважаючи на проголошену ч. 5 ст. 351 МК України та п. 79.3 ст. 79 ПК України необов`язковість присутності платника податків під час проведення документальних невиїзних перевірок, останній має право бути присутнім, що також узгоджується із приписами пп. 17.1.6 п. 17.1 ст. 17 ПК України.

Наведене правозастосування узгоджується з висновками Верховного Суду України у постанові від 27 січня 2015 року (справа №21-425а14), а також Верховного Суду у постановах від 06 лютого 2018 року (справа №802/1241/17-а), від 21 лютого 2018 року (справа №821/371/17), від 21 листопада 2018 року (справа №804/6155/14), від 21 травня 2021 року (справа №2а-11461/11/2070).

Згідно з ст. 42 ПК України податкові повідомлення - рішення, податкові вимоги або інші документи, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу (п. 42.1).

Документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові (п. 42.2).

Пунктом 45.2 ст. 45 ПК України визначено, що податковою адресою юридичної особи (відокремленого підрозділу юридичної особи) є місцезнаходження такої юридичної особи, відомості про що містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Як вбачається з матеріалів справи Київська митниця Держмитслужби 24 вересня 2020 року направила на адресу ТОВ "Маммут Україна" (03134, м. Київ, вул. Булгакова, буд. 13-А, кв. (офіс) 149) лист від 24 вересня 2020 року №7.8-3/19/11/188881 про проведення перевірки та повідомлення від 24 вересня 2020 року №7.8-19-02/97, що підтверджується відбитком штемпеля на конверті з відправленням.

Відповідно до трекінгу відправлень, лист від 24 вересня 2020 року №7.8-3/19/11/188881 про проведення перевірки та повідомлення від 24 вересня 2020 року №7.8-19-02/97 вручені отримувачу 30 вересня 2020 року, що сторонами не заперечується.

Колегія суддів звертає увагу, що контролюючим органом хоча й направлено лист про проведення перевірки з повідомленням на юридичну адресу ТОВ "Маммут Україна" 24 вересня 2020 року, водночас зазначені документи отримані позивачем 30 вересня 2020 року, тобто на 3 день перевірки.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції представник апелянта наголосив, що позивач був належним чином повідомлений про початок проведення документальної невиїзної перевірки оскільки лист від 24 вересня 2020 року №7.8-3/19/11/188881 про проведення перевірки та повідомлення від 24 вересня 2020 року №7.8-19-02/97 направленні останньому 24 вересня 2020 року, тобто до початку перевірки.

Колегія суддів вважає зазначені доводи помилковими, оскільки неналежне повідомлення позивача про проведення перевірки позбавило його можливості реалізації свого права на ознайомлення з документами, що слугували підставою для її призначення, до початку здійснення контрольного заходу та подання відповідних пояснень, заперечень й документів на їх підтвердження.

Отже колегія суддів приходить до висновку що митним органом не виконано вимог ч. 4 ст. 351 МК України та п. 79.2 ст. 79 ПК України, що призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої, а саме - компетенції у митного органу на прийняття акту індивідуальної дії (податкового повідомлення-рішення), що на думку колегії суддів є самостійною та достатньою підставою для визнати протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення форми від 18 листопада 2020 року №0000150/7.8-19-02.

Крім іншого, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Київської митниці залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 грудня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Н.М. Єгорова

Судді І.В. Федотов

Є.В. Чаку

Повний текст постанови складено "27" червня 2022 року.