Справа № 300/7017/21
Суддя: Микитин Н.М.
Дата ухвалення: 2022-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"29" червня 2022 р. справа № 300/7017/21
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Микитин Н.М., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі відповідач, ГУ ПФУ в Івано-Франківській області) про визнання протиправною та скасування відмови у здійсненні перерахунку пенсії зазначену у відповіді на звернення від 09.09.2021, зобов`язання здійснити перерахунок пенсії з урахуванням трудового стажу і заробітної плати за період роботи в ООО "СЕРВИСНАЯ БУРОВАЯ КОМПАНИЯ" з 01.04.2014 по 31.12.2014 та трудового стажу і заробітної плати в ООО "НАФТОГАЗ-БУРЕНИЕ" з 01.01.2015 по 26.05.2020 з 01.10.2021.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що починаючи з 18.08.2021 позивача перевели з пенсії по інвалідності на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та провели перерахунок пенсії із урахування страхового стажу 31 рік 3 місяці та заробітної плати за період з 01.09.1991 по 31.08.1996, з 01.07.2000 по 31.03.2014. У подальшому, 05.10.2021 на звернення позивача від 07.09.2021 про перерахунок пенсії, відповідач повідомив ОСОБА_1 , що Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Державі в сфері пенсійного забезпечення від 13.03.1992 не передбачено проведення перерахунку пенсії з урахуванням страхового стажу, набутого на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, після призначення пенсії згідно із законодавством України, а тому підстави для обчислення розміру пенсії за віком з урахуванням стажу роботи, набутого позивачем після призначення пенсії по інвалідності на території Російської Федерації, відсутні. У свою чергу представник позивача зазначає, що вищенаведений стаж роботи позивача підтверджується трудовою книжкою, згідно якої ОСОБА_1 , з 01.01.2014 по 31.12.2014 працював в ООО "СЕРВИСПЛЯ БУРОВАЯ КОМПАНИЯ" та в ООО "НАФТОГАЗ-БУРЕНИЕ" з 01.01.2015 по 26.05.2020. Як наслідок - не врахування трудового стажу і заробітної плати, на вищенаведених підприємствах, фактично зменшило розмір призначеної пенсії. На переконання позивача, неврахування зазначених періодів роботи до пільгового стажу суперечить нормам пенсійного законодавства та порушує право останнього на належний соціальний захист. З наведених підстав, просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15.11.2021 дану позовну заяву залишено без руху у зв`язку з її невідповідністю вимогам, визначеним статтями 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України та надано десятиденний строк з дня вручення (отримання) копії цієї ухвали для усунення недоліку.
29.11.2021 позивачем зазначені в ухвалі про залишення позовної заяви без руху недоліки усунуто.
У зв`язку із усуненням позивачем недоліків позовної заяви, ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03.12.2021 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, згідно із правилами, встановленими статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
Суд, на підставі положення частини 8 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, розглянувши матеріали адміністративної справи, дослідивши і оцінивши докази, прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.
ОСОБА_1 , перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Івано-Франківській області та починаючи з 03.02.2014 отримує пенсію по інвалідності ІІІ групи, внаслідок загального захворювання, відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкового державного пенсійного страхування".
18.08.2021 позивач звернувся до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області із заявою за перерахунком пенсії відповідно до якої просив про переведення його з дня подання цієї заяви з пенсії по інвалідності на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2, у відповідності до положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", що підтверджується заявою яка міститься в матеріалах справи.
В подальшому, 02.09.2021 Головне управління ПФУ в Івано-Франківській області надало відповідь на звернення щодо перерахунку пенсії, де вказало, що підстав для врахування стажу та заробітної плати за період роботи з 2014 року по 2020 роки на території Російської Федерації немає (а.с.9).
09.09.2021 Головне управління ПФУ в Івано-Франківській області надало відповідь на повторне звернення позивача щодо перерахунку пенсії, вказавши що, оскільки Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в сфері пенсійного забезпечення від 13.03.1992 врегульовано питання обчислення стажу лише при призначенні пенсії та визначено, що пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць цієї Угоди га членів їх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають підстав для зарахування до страхового стажу періодів роботи після призначення пенсії за межами країни немає (а.с.40).
Вважаючи відмову відповідача щодо неврахування спірних періодів роботи до страхового стажу, що призвело до фактичного зменшення розміру призначеної пільгової пенсії протиправною, позивач звернулася до суду з відповідними позовними вимогами.
Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.
У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних відносин.
Частиною 1 статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни України мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості та інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом визначає Закон України від 09 липня 2003 року № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058-IV).
Відповідно до визначення, яке міститься у статті 1 Закону № 1058-IV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Положеннями частини 1статті 9 Закону № 1058-IV, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Частиною 3 статті 45 Закону № 1058-IV встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.
Якщо особа після призначення пенсії по інвалідності продовжувала працювати і набула не менш як 24 місяці страхового стажу після призначення пенсії (попереднього перерахунку пенсії без урахування перерахунку, передбаченого абзацом п`ятим частини четвертої статті 42 цього Закону) незалежно від перерв у роботі, під час переведення вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком застосовується середня заробітна плата (дохід), визначена (визначений) частиною другою статті 40 цього Закону для призначення пенсії.
Згідно частини 1 статті 40 Закону № 1058-IV, для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.
Аналіз зазначених норм права свідчить про те, що частиною 3статті 45 Закону № 1058-ІV регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший. Тобто, переведення на інший вид пенсії відбувається у випадку, якщо цей вид пенсії регламентований одним законом, а призначення пенсії відбувається у випадку переходу на вид пенсії регламентований іншим Законом.
Частиною 1 статті 43 Закону № 1058-IV передбачено, що перерахунок пенсій за віком, по інвалідності, в разі втрати годувальника, за вислугу років, призначених до набрання чинності цим Законом, здійснюється за нормами цього Закону на підставі документів про вік, страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час перерахунку в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло раніше, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
Як зазначено у частині 4 статті 42 Закону № 1058-IV, у разі якщо застрахована особа після призначення пенсії продовжувала працювати, перерахунок пенсії проводиться з урахуванням не менш як 24 місяців страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі. Перерахунок пенсії проводиться із заробітної плати (доходу), з якої обчислена пенсія.
Відповідно до статті 41 Закону № 1058-IV до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються, зокрема, суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески в межах встановленої законодавством максимальної величини заробітної плати (доходу), з якої сплачуються страхові внески, а після набрання чинності Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" - максимальної величини бази нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначеної відповідно до закону.
Суд зазначає, що у спірних правовідносинах позивач виявив бажання перейти з пенсії по інвалідності на пенсію за віком в межах одного Закону № 1058-IV. Тому, в цьому випадку призначення пенсії за віком не здійснюється, а відбувається переведення на пенсію за віком.
Відтак, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом № 1058-ІV.
При цьому, спірним моментом у даній справі є фактично не зарахування до страхового стажу позивача періоди його роботи на території Російської Федерації, зокрема, в ООО "СЕРВИСНАЯ БУРОВАЯ КОМПАНИЯ" з 01.04.2014 по 31.12.2014, в ООО "НАФТОГАЗ-БУРЕНИЕ" з 01.01.2015 по 26.05.2020 та відповідного заробітку за дані періоди.
Втім, з огляду на звернення позивача за призначенням пенсії 01.04.2014, то відповідачем враховано середньомісячний заробіток для обчислення розміру пенсії враховано в тому числі і період з 01.01.2014 по 31.03.2014 наявний на час звернення за призначенням пенсії..
Вирішуючи по суті існуючий спір суд зазначає, що згідно зі статтею 17 Закону України "Про міжнародні договори України" укладені й належним чином ратифіковані міжнародні договори України є невід`ємною частиною національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, укладання якого відбулось у формі закону, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору України.
Статтею 4 Закону № 1058-IV визначено, що Законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України "Про недержавне пенсійне забезпечення", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.
За приписами статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди здійснюється згідно законодавства держави, на території якої вони проживають.
Статтею 5 Угоди від 13 березня 1992 року, встановлено, що вона розповсюджує свою дію на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені чи будуть установлені законодавством держави-учасниць угод.
Згідно зі статтею 6 зазначеної Угоди призначення пенсій громадянам держав-учасниць Угоди здійснюється за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільговій основі і за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, отриманий на території будь-якої із цих країн, а також на територіях колишнього СССР за час до вступу в силу даної Угоди.
Обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, що зараховуються до трудового стажу. У разі, якщо в державах-учасницях Угоди введена національна валюта, розмір заробітку (доходу) визначається виходячи з офіційно встановленого курсу на момент призначення пенсії.
Рішенням Економічного Суду Співдружності Незалежних Держав № 01-1/2-07 від 26 березня 2008 року визначено, що норма пункту 3 статті 6 Угоди встановлює правило, згідно з яким розмір пенсії визначається із заробітку (доходу) за періоди роботи, що зараховуються до трудового стажу, і застосовується при первинному призначенні пенсії в державах-учасницях Угоди. Конкретні періоди роботи для визначення середнього заробітку (доходу) при призначенні пенсії передбачаються пенсійним законодавством кожної держави-учасниці цієї Угоди.

Відтак, наведенні положення Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року, гарантуючи захист прав громадян у сфері пенсійного забезпечення, стосуються призначення пенсії, а не її перерахунку та передбачають, що пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають. Стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються лише при призначенні пенсії.

Вказана вище правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду від 31.10.2018 року у справі № 459/955/15-а, від 27.02.2018 року у справі № 361/4899/17, від 12.06.2018 року у справі № 686/4998/15, а також в постанові Верховного Суду України від 25.11.2014 року у справі №21-457а14.

Як слідує із матеріалів справи, ОСОБА_1 з 03.02.2014 перебував на обліку в ГУ ПФУ в Івано-Франківській області та отримував пенсію по інвалідності як інвалід ІІІ групи на підставі Закону України "Про загальнообов`язкового державного пенсійного страхування".

При цьому, на підставі заяви позивача, його з 18.08.2021 переведено з пенсії по інвалідності на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2, розмір якої обчислено відповідно до Закону України ''Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування''.

Тобто, позивачу вперше призначено пенсію у 2014 році. Разом із тим, після призначення пенсії по інвалідності, позивач продовжив працювати на території Російської Федерації, що підтверджується записами трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 , в якій міститься записи про трудову діяльність останнього, зокрема, в ООО "СЕРВИСНАЯ БУРОВАЯ КОМПАНИЯ" з 01.04.2014 по 31.12.2014 та в ООО "НАФТОГАЗ-БУРЕНИЕ" з 01.01.2015 по 26.05.2020.

Однак, суд вкотре зазначає, що норми статті 6 Угоди від 13 березня 1992 роки встановлюють правило, згідно з яким розмір пенсії визначається із заробітку (доходу) за періоди роботи, що зараховуються до трудового стажу, і застосовується при первинному призначенні пенсії в державах-учасницях Угоди, а конкретні періоди роботи для визначення середнього заробітку (доходу) передбачаються пенсійним законодавством кожної держави-учасниці цієї Угоди при призначенні пенсії, а не її перерахунку.

У зв`язку із наведеним суд погоджується з доводами відповідача, що стаж, набутий на території будь-якої з держав - учасниць Угоди та заробітна плата за цей період враховуються лише при первинному призначені пенсії, в той же час підстав для врахування даних обставин при перерахунку такої пенсії наразі не має.

Відтак, враховуючи те, що позивач працював в ООО "СЕРВИСНАЯ БУРОВАЯ КОМПАНИЯ" з 01.04.2014 по 31.12.2014 та в ООО "НАФТОГАЗ-БУРЕНИЕ" з 01.01.2015 по 26.05.2020 після призначення пенсії, суд дійшов висновку, що вищенаведений стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за відповідні періоди роботи, при обчисленні пенсії не враховуються, а тому суд не вбачає підстав для задоволення заявлених позовних вимог.

Решта доводів та аргументів учасників справи не мають значення для вирішення спору по суті, не спростовують встановлених судом обставин у спірних правовідносинах та викладених висновків суду.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставах, в межах та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Згідно з частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд також враховує частину 2 статті 2 КАС України, відповідно до приписів якої у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, ці норми одночасно покладають обов`язок на сторін доводити суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень.

Належних і достатніх доказів, які б спростовували доводи відповідача, позивач під час розгляду справи не надав.

Враховуючи вищевикладене, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, суд дійшов висновку, що у спірних правовідносинах відповідач діяв з дотриманням вимог частини 2 статті 2 КАС України, а тому позовні вимоги є необґрунтованими, а позов таким що не підлягає до задоволення.

Оскільки в задоволенні позову відмовлено, згідно приписів статті 139 КАСУ підстави для стягнення судових витрат з відповідача у суду відсутні.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Відповідно до статей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 );

відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (, вул. Січових Стрільців 15, м. Івано-Франківськ, 76018).

Суддя Микитин Н.М.