Справа № 520/20946/21
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2022-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2022 р. Справа № 520/20946/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бегунца А.О.,

Суддів: Мельнікової Л.В. , Курило Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 12.11.2021, головуючий суддя І інстанції: Супрун Ю.О., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 12.11.21 по справі № 520/20946/21

за позовом ОСОБА_1

до Держава Україна в особі Обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат

про стягнення недоплаченої грошової допомоги та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Держави Україна в особі Обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, в якому просив суд:

- стягнути з Держави України в особі Обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат на користь ОСОБА_1 14154,00 грн. недоплаченої частини разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 та 2021 рік;

- стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 474937,66 грн.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 28.10.2021 позовну заяву ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат про стягнення недоплаченої грошової допомоги та моральної шкоди - залишено без руху. Встановлено позивачу термін для усунення недоліків позовної заяви - протягом десяти календарних днів з моменту отримання даної ухвали.

Для усунення недоліків встановлених в ухвалі суду від 28.10.2021 позивачу було необхідно надати до суду заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду в частині позовних вимог за 2020 рік, в якій вказати поважні підстави для поновлення строку, з наданням до суду відповідних доказів; надати до суду уточнений адміністративний позов з конкретизацією позовних вимог та зазначенням належних відповідачів по справі, відповідно до кількості учасників справи.

Позивачем 02.11.2021 до суду першої інстанції подано заяву щодо недоліків позовної заяви, в якій позивач вказує, що не вбачає підстав для виконання вимог ухвали суду від 28.10.2021, оскільки висновок суду, що позивач не отримавши до 30.09.2020 виплат у належному розмірі ґрунтується лише на припущеннях та не підтверджені жодним доказом. Крім того, вказано, що 18.05.2021 позивач через свого уповноваженого представника звернувся до Обласного центру по нарахуванню та здійснення соціальних виплат із запитами про надання інформації про можливість нарахувати та виплатити позивачу разової грошової допомоги до 5 травня, як учаснику бойових дій у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком з урахуванням раніше виплачених сум за 2020- 2021 роки у досудовому порядку та на вказаний запит, лише в червні 2021 отримав відповідь про неможливість отримання виплати в іншому розмірі як за 2020 так і за 2021 рік.

Також, в заяві про усунення недоліків позовної заяви представник позивача вказав, що відповідно до змісту першої сторінки позовної заяви відповідачем по справі є Держава Україна в особі Обласного центру по нарахуванню соціальних виплат () та наголосив, що визначення належності відповідача - це обов`язок суду.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 04.11.2021 з підстав не усунення недоліків позовної заяви встановлених в ухвалі суду від 28.10.2021, надано позивачу додатково термін - п`ять календарних днів з дня отримання копії ухвали, для усунення недоліків позовної заяви.

Для усунення вказаних вище недоліків позивачу необхідно:

- надати до суду заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду в частині позовних вимог за 2020 рік, в якій вказати поважні підстави для поновлення строку, з наданням до суду відповідних доказів;

- надати до суду уточнений адміністративний позов з конкретизацією позовних вимог та зазначенням належних відповідачів по справі, відповідно до кількості учасників справи.

Крім того, позивачу роз`яснено, що згідно з п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України наслідком невиконання вимог ухвали від 04.11.2021 є прийняття судом рішення про повернення позову.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 04.11.2021 про продовження строку залишення позовної заяви без руху отримано уповноваженим представником позивача 08.11.2021, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення.

11.11.2021 за вх.№01-26/112029/21 до канцелярії суду надійшла заява представника позивача, в якій останній вказує, що не вбачає підстав дла виконання вимог ухвали суду від 04.11.2021, оскільки, на думку уповноваженого представника позивача висновок суду, що позивач не отримавши до 30.09.2020 виплат у належному розмірі, ґрунтується лише на припущеннях та не підтверджені жодним доказом. Крім того, вказано, що 18.05.2021 позивач через свого уповноваженого представника звернувся до Обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат із запитами про надання інформації про можливість нарахувати та виплатити позивачу разової грошової допомоги до 5 травня, як учаснику бойових дій у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком з урахуванням раніше виплачених сум за 2020-2021 роки у досудовому порядку та на вказаний запит, лише в червні 2021 отримав відповідь про неможливість отримання виплати в іншому розмірі як за 2020 так і за 2021 рік.

Отже, на думку представника позивача в даній справі єдиним доказом, що підтверджує порушення права позивача є лист Обласного центу по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, який отриманий в червні 2021 року.

Також, в заяві про усунення недоліків позовної заяви представник позивача вказав, що відповідно до змісту першої сторінки позовної заяви відповідачем по справі є Держава Україна в особі Обласного центру по нарахуванню соціальних виплат () та наголосив, що визначення належності відповідача - це обов`язок суду.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 12.11.2021 позовну заяву ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Обласного центру пр; нарахуванню та здійсненню соціальних виплат про стягнення недоплаченої грошової допомоги та моральної шкоди - повернуто позивачу.

Роз`яснено позивачу, що повернення позовної заяви не позбавляє його права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Не погодившись з вказаною ухвалою, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 12.11.2021 скасувати та направити справу для продовжння розгляду до Харківського окружного адміністративного суду.

В обгрунтування апеляційної скарги, позивач зазначає, що відлік строку звернення до суду за захистом своїх прав має починатись саме з дати отримання відповіді відповідача щодо нарахування та виплати позивачу грошової допомоги до 05 травня, як учаснику бойових дій у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком з урахуванням раніше виплачених сум за 2020-2021 року, а саме з червня 2021 року.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши мзтеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Для реалізації конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльност в Україні створено систему адміністративних судів.

Порядок здійснення судочинства в адміністративних судах визначає КАС України, частиною першою статті 5 якого встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Частиною 1 ст. 168 КАС України встановлено, що позов пред`являється шляхом подання позовної заяви в суд першої інстанції, де вона реєструється та не пізніше наступного дня передається судді.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст.171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Частиною 1 ст. 118 КАС України визначено, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 3 ст.122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових в дносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав свобод чи інтересів.

В позовній заяві позивач просить стягнути з Держави України в особі Обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат на користь ОСОБА_1 14154 гривні недоплаченої частини разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 та 2021 рік; стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 474937,66 грн.

Колегія суддів зазначає, що при вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття "дізнався" та "повинен був дізнатися".

Так, під поняттям "дізнався" необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів. Суд вважає, що особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема, при отриманні від органу, що здійснює виплату одноразової грошової допомоги відповіді (листа-відповіді, листа-роз`яснення) на надісланий запит щодо розміру допомоги, нормативно-правових документів, на підставі яких був здійснений саме такий розрахунок допомоги.

Поняття "повинен був дізнатися" необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про юрушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 №340/1019/19).

Колегія суддів зазначає, що допомога до 5 травня є платежем, розмір якого в будь-якому разі відомий особі, яка її отримує. Така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації, на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений розрахунок одноразової грошової допомоги.

Отже, з дня отримання допомоги до 5 травня, особа вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів.

Винятком з цього правила є випадок, коли така особа без зайвих зволікань, в розумний строк після отримання такої допомоги, демонструючи свою необізнаність щодо підстав нарахування одноразової грошової допомоги в меншому розмірі звернулась до відповідного органу із заявою про надання їй відповідної інформації. В даному випадку особа вважається такою, що дізналась про порушення її прав при отриманні відповіді на подану нею заяву.

Відповідно до статті 17-1 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" особи, які не отримали разової грошової допомоги до 5 травня, мають право звернутися за нею та отримати її до 30 вересня відповідного року, в якому здійснюється виплата допомоги.

Тобто, Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" встановлено розумний строк для звернення до органу, що здійснює виплату одноразової грошової допомоги для отримання її доплати, у разі якщо виплату не здійснено або здійснено в розмірі меншому, ніж встановлено Законом.

Верховний Суд у постанові від 06.02.2018, розглядаючи справу №607/7919/17, зазначив, що 30 вересня поточного року - це встановлений законом кінцевий строк, до якого могла бути здійснена виплата оспорюваної допомоги і до якого позивач міг очікувати на отримання більшої суми, ніж була йому нарахована.

Як наслідок, Верховний Суд дійшов висновку, що перебіг строку звернення позивача до суду слід обраховувати з 30 вересня відповідного року, за який виплачується разова щорічна грошова допомога.

Аналогічний висновок містить постанова Верховного Суду від 22.07.2021 у справі №420/718/21.

Частиною 5 ст. 242 КАС України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, перебіг шестимісячного строку звернення позивача до суду із позовними вимогами щодо стягнення з відповідача недоплаченої частини разової грошової допомоги до 05 травня за 2020 рік слід обраховувати з 30.09.2020.

Відтак, перебіг шестимісячного строку звернення до суду з позовом в частині позовних вимог за 2020 рік розпочався 01.10.2020 та закінчився 01.04.2021.

Матеріалами справи встановлено, що уповноважений представник позивача діючі в інтересах позивача звернувся до суду із адміністративним позовом 23.10.2021 та оспорює фактично бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу грошової допомоги до 05 травня зокрема за 2020 рік, тобто після спливу шестимісячного строку.

Колегія суддів зазначає, що процесуальним строком є проміжок часу, встановлений законом або судом, у який суд та особи, які беруть участь у справі, та інші учасники процесу вчиняють певні процесуальні дії, передбачені КАС України, в результаті вчинення яких настають певні правові наслідки. Встановлення процесуальних строків законом та судом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними процесуальних дій, передбачених КАС У країни.

Згідно з ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Практика Європейського суду з прав людини, також, свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому, числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа Стаббіго на інші проти Великобританії, справа Девеер проти Бельгії).

Так, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (див. рішення Європейського суду у справі "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії" бід 28 жовтня 1998 року, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

У рішенні "Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії" Європейський суд встановив, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними (рішення від 25 січня 2000 року, пункт 33).

Крім того, посилання представника позивача, що строк звернення до суду є не пропущеним та розпочався лише у червні 2021 (з моменту отримання листа від Обласного центру по нарахування та здійснення соціальних виплат) колегією суддів не приймається до уваги, оскільки у постанові від 31.03.2021 по справі № 240/12017/19 суд Касаційної інстанції дійшов такого висновку щодо застосування строку звернення до суду, передбаченого статтею 122 КАС України у спорах цієї категорії:

1) для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів;

2) пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує щомісячно. Відтак, отримання пенсіонером листа від територіального органу Пенсійного фонду України у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого така особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про чає, коли вона почала вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду у разі якщо така особа без зволікань та протягом розумного строку не вчиняла активних дій щодо отримання інформації про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку, тощо.

Тобто, Судова палата погодилася із висновками судів, попередніх інстанцій про те, що отримання позивачем листа відповідача від 08.11.2019 у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в даному випадку, оскільки такі дії позивач почав вчиняти більш ніж через 5 років після отримання пенсії за серпень 2014 року.

Крім того, Судова палата звернула увагу на те, що за умов відсутності часових обмежень для звернення до суду за минулі періоди Пенсійний фонд України як центральний орган Виконавчої влади був би позбавлений можливості реалізовувати покладені на нього завдання, зокрема здійснювати ефективний розподіл фінансових ресурсів для пенсійного забезпечення, така ситуація не відповідала б принципу юридичної визначеності у правовідносинах щодо пенсійного забезпечення у солідарній системі.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.07.2021 у справі №420/718/21.

Частиною 5 ст. 242 КАС України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, колегія суддів зазначає, що отримання представником позивача, якій діє в інтересах позивача в червні 2021 року листа відповідача від 25.05.2021 у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивач або його представник почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в даному випадку, оскільки такі дії позивач почав вчиняти майже через рік після отримання позивачем разової грошової допомоги до 5 травня 2020 року.

Крім того, отримавши у травні 2020 року щорічну разову допомогу у розмірі меншому ніж розмір очікуваної допомоги, позивач ОСОБА_1 у зверненні до суду не зазначає про наявність непереборних обставин, що позбавили його можливості звернутись до суду з позовом в межах строку, встановленого ст. 122 КАС України.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення заяви позивача в частині поновлення строку звернення до суду з вимогою про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 недоплаченої частини разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік.

Щодо висновку суду першої інстанції, що позивачу або уповноваженому представнику останнього необхідно було не тільки звернути позов (позовні вимоги) до належного відповідача та й надати до суду уточнений адміністративний позов з конкретизацією позовних вимог, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано позовну заяву, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності.

Зі змісту позовної заяви, встановлено, що позивач просить суд першої інстанції стягнути з Держави України в особі Обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат на користь ОСОБА_1 14154 грн. недоплаченої частини разової грошової допомоги до 5 травня за 2020-2021 рік та стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 474937,66 грн.

Так, формулювання позовних вимог, у відповідності з вимогами КАС України, зокрема, спрямоване на дотримання розгляду спору, у відповідності з обгрунтуваннями позовної заяви та її вимогами, задля належного та ефективного захисту прав особи, яка звернулась до суду. Під змістом позовних вимог розуміється визначення способу захисту свого права, свободи чи інтересу, який має формулюватися, максимально чітко і зрозуміло.

Згідно із ч. 1 ст. 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

Водночас, слід врахувати, що предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить, прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів.

Підстави позову - це обставини, якими позивач обгрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Тобто, правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

При цьому, нечітке формулювання позовних вимог, у даному випадку, не є підставою для повернення позовної заяви позивачеві, та позбавлення цим самим гарантованого права на доступ особи до правосуддя, адже саме на суд покладено обов`язок, надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору та у якій частині позовні вимоги є обгрунтованими/необгрунтованими.

Колегія суддів зазначає, що у відповідності до ч. 3 ост. 48 Кодексу адміністративного судочинства України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо, це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи.

Колегія суддів також враховує, що згідно з ч. 2 ст. 6 КАС України та ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського Cyду з прав людини" передбачено застосування судами Конвенції та практики Європейського суду з крав людини як джерела права.

Так, Європейським судом з прав людини зазначено, що "надмірний формалізм" може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду скарг заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист.

При цьому, Європейський суд з прав людини провів певну лінію між формалізмом та надмірним формалізмом. Так, формалізм є явищем позитивним та необхідним, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу. Надмірний ж формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду. Формалізм не є надмірним, якщо сприяє правовій визначеності та належному здійсненню правосуддя.

У такий спосіб здійснюється "право на суд", яке відповідно до практики Європейського Суду з прав людини включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати "вирішення" спору судом (рішення у справі "Kutic v. Croatia", заява №48778/99, пункт 25).

У справі Bellet V. France Європейський Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

На підставі вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про невиконання позивачем вимог ухвали про залишення позовної зазви без руху в частині надання уточненого адміністративного позову з конткретизацією позовних вимог та зазначенням належних відповідачів по справі та, як наслідок, неправомірно повернув позовну заяву позивачу.

Також, повертаючи позовну заяву ОСОБА_1 , суд першої .інстанції залишив поза увагою питання щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 недоплаченої частини разової грошової допомоги до 5 травня саме за 2021 рік, відтак в цій частині позовних вимог справа підлягає направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 320 КАС України підставами длд скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Згідно з ч. З ст. 312 КАС України, у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Враховуючи наведені вище обставини, колегія суддів дійшла до висновку, що оскаржувана ухвала підлягає частковому скасуванню, а справа направленню до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду в частині позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 12.11.2021 по справі № 520/20946/21 - скасувати в частині повернення позовної заяви ОСОБА_1 щодо стягнення з Держави України в особі Обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат на користь ОСОБА_1 недоплаченої частини разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік та про стягнення з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 474937,66 грн.

В цій частині позовних вимог, справу направити до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 12.11.2021 по справі №520/20946/21 в частині повернення позовної заяви ОСОБА_1 щодо стягнення з Держави України в особі Обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат на користь ОСОБА_1 недоплаченої частини разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя А.О. Бегунц
Судді Л.В. Мельнікова Л.В. Курило