Справа № 260/7921/21
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2022-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2022 рокуЛьвівСправа № 260/7921/21 пров. № А/857/7663/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця А.Р.,

суддів Кушнерика М.П., Мікули О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу 94 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_1) на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до 94 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_1) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

суддя в 1-й інстанції - Плеханова З.Б.,

час ухвалення рішення - 11.04.2022 року,

місце ухвалення рішення - м. Ужгород,

дата складання повного тексту рішення - не вказано,

в с т а н о в и в :

У грудні 2021 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся з позовом до 94 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_1) (далі - відповідач) про:

- визнання протиправними дій відповідача щодо не включення до складу місячного грошового забезпечення як розрахункової величини у квітні 2017 року при нарахуванні і визначенні розміру одноразової грошової допомоги, передбаченої п.2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року № 2011-XII (далі - Закон № 2011) щомісячної додаткової грошової винагороди, визначеної постановою КМ України від 22.09.2010 року № 889 (далі - Постанова № 889);

- зобов`язання нарахувати та виплатити на користь позивача недоплачену одноразову грошову допомогу, передбаченої п.2 ст. 15 Закону № 2011 в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 24 календарних роки з врахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, визначеної Постановою № 889;

- визнання протиправними дій відповідача в частині виплати позивачу допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги на соціальні потреби у 2016 та 2017 роках, без врахування щомісячної додаткової грошової винагороди, визначеної Постановою № 889;

- стягнення із відповідача на користь позивача недоплачену допомогу на оздоровлення та матеріальну допомогу на соціальні потреби у 2016 році у сумі 2522,51 грн. та 2017 році у сумі 6438,16 грн.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2022 року позов, з врахуванням ухвали про виправлення описки, задоволено частково. Визнано протиправними дії відповідача щодо не включення до складу місячного грошового забезпечення позивача як розрахункової величини у квітні 2017 року при нарахуванні та при визначенні розміру одноразової грошової допомоги, передбаченої п. 2 ст. 15 Закону № 2011 щомісячної додаткової грошової винагороди визначеної Постановою № 889. Зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити позивачу недоплачену одноразову грошову допомогу, передбачену п. 2 ст. 15 Закону № 2011 в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 24 календарних років з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди визначеної Постановою № 889. Визнано протиправними дії відповідача в частині виплати позивачу допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги на соціальні потреби у 2016 році і допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги на соціальні потреби у 2017 році без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди передбаченої Постановою № 889. Зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити позивачу недоплачену допомогу на оздоровлення та матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань у 2016 та 2017 році з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою № 889. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права та невстановлення всіх обставин справи, просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що ні Постановою КМУ від 07.11.2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких «, ні наказом АДПСУ від 20.05.2008 року № 425 «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовців Державної прикордонної служби України» не визначено такого виду грошового забезпечення як додаткова грошова винагорода. Також відповідач зауважив, що на реалізацію п. 2 Постанови № 889 від 22.09.2010 року прийнято Інструкцію про розміри і порядок виплати додаткової грошової винагороди військовослужбовцям ДПСУ, згідно п. 8 якої винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення та інших одноразових виплат, про що також роз`яснено у висновках Верховного Суду та зазначено у судовій практиці адміністративних судів, а тому позовні вимоги є безпідставними.

Колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу в порядку письмового провадження відповідно до п.3 ч.1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Судом встановлено, що згідно Наказу від 10.05.2017 року № 73-ос Західного регіонального управління ДПСУ позивача виключено зі списків прикордонного загону (у зв`язку із закінченням строку контракту).

Під час проходження військової служби позивач у період з лютого 2016 року по квітень 2017 року отримував у складі грошового забезпечення щомісячну додаткову грошову винагороду, що підтверджується відомостями особової картки заробітної плати.

Відповідно до довідки № 217 від 29.12.2021 року, щомісячна додаткова грошова винагорода не була включена при розрахунку та виплаті позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні. Розмір нарахованої та виплаченої одноразової грошової допомоги при звільненні (з урахуванням відрахування військового збору у розмірі 1,5%) становив 64381,56 грн. без врахування щомісячної додаткової грошової винагороди. Розмір щомісячної додаткової грошової винагороди становив 3207,62 грн. Розмір нарахованої та виплаченої допомоги на оздоровлення у лютому 2016 року (з урахуванням відрахування військового збору у розмірі 1,5%) та без врахування щомісячної додаткової грошової винагороди становив 4852,13 грн. Розмір щомісячної додаткової грошової винагороди у 2016 році становив 1213,03 грн. Розмір нарахованої та виплаченої допомоги на оздоровлення у квітні 2017 року (з урахуванням відрахування військового збору у розмірі 1,5%) без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди становив 5365,13 грн. Розмір щомісячної додаткової грошової винагороди у 2017 році становив 4292,10 грн.

Вирішуючи спір колегія суддів виходить з наступного.

Спеціальним законом, який здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців є Закон № 2011.

Відповідно до ст. 9 Закону № 2011 держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 цього ж Закону, до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Абз. 1, 2 ч. 4 вказаної статті встановлено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Згідно ч.1 ст. 10-1 Закону № 2011 військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 цього Закону військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за віком (за наявності вислуги 10 років і більше), виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Варто зауважити, що у постанові Великої Палати Верховного суду від 06.02.2019 року у справі № 522/2738/17, Суд вказав на те, що при обчисленні пенсії не враховується такий складовий елемент грошового забезпечення як одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць. Водночас, отримувана щомісячна додаткова грошова винагорода, з якої щомісяця її виплати утримувався єдиний внесок, має бути включена до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення пенсії, відтак, розмір призначеної позивачу у листопаді 2013 року пенсії підлягає перерахунку. Таким чином, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про можливість віднесення щомісячної додаткової грошової допомоги до щомісячних видів грошового забезпечення.

Також, Верховним Судом у справі № 826/11679/17 зроблено висновки про те, що оскільки судами встановлено, що останні 24 місяці перед звільненням додаткова грошова винагорода у розмірі 60% грошового забезпечення, на підставі Постанови № 889 нараховувалась та виплачувалась позивачу щомісяця, то за жодних обставин така винагорода не може вважатись одноразовою.

Підпунктом 5 п. 1 Постанови № 889 установлено щомісячну додаткову грошову винагороду військовослужбовцям Державної прикордонної служби (крім тих, що зазначені в підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби) - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.

Граничні розміри, порядок та умови виплати щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої п. 1 цієї постанови, визначаються Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Службою зовнішньої розвідки за погодженням з Міністерством соціальної політики і Міністерством фінансів у межах затвердженого фонду грошового забезпечення (п. 2 Постанови № 889).

Так, як вбачається з особистих карток позивача за 2016, 2017 роки до складу грошового забезпечення, з якого йому було здійснено обчислення допомоги на оздоровлення та одноразової грошової допомоги, не включено щомісячну додаткову грошову винагороду, передбачену Постановою № 889.

Матеріалами справи підтверджується, що щомісячна додаткова грошова винагорода, яка була передбачена Постановою № 889, виплачувалась позивачу щомісяця до дня звільнення його із військової служби.

Відповідач посилається на п.8 Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затв. наказом Міністерства внутрішніх справ України від 02.02.2016 року № 73 (чинної на час виникнення спірних правовідносин), згідно якого винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення та інших одноразових виплат.

З огляду на це суд вважає за необхідне наголосити, що застосовуючи інструкції як спеціальні нормативно-правові акти, що визначають структуру та склад грошового забезпечення при нарахуванні та виплаті грошової допомоги на оздоровлення, слід враховувати пріоритетність законів над підзаконними актами та дискреції держави щодо визначення порядку та розміру гарантій особам, які проходять військову службу.

Суд зауважує, що ч. 4 ст. 9 Закону № 2011 Міністру оборони України надано повноваження визначати лише порядок виплати грошового забезпечення. Водночас, право визначення розміру одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби та види виплат військовослужбовцям, які включаються до складу місячного грошового забезпечення, Законом не віднесено до компетенції Міністра оборони України. Вказані критерії (розмір, види) можуть бути змінені лише законодавцем.

За цих обставин апеляційний суд зазначає, що при визначенні розміру грошового забезпечення застосуванню підлягає Закон № 2011, а не підзаконні акти, які звужують поняття грошового забезпечення та суперечать вимогам цього Закону.

Згідно Закону № 2011 до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Тобто, до грошового забезпечення військовослужбовців як обрахункової величини не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць.

Такий принциповий підхід застосовується незалежно від виду виплат.

Судом встановлено, що перед звільненням додаткова грошова винагорода на підставі Постанови № 889, нараховувалась та виплачувалась позивачу щомісяця. За цих обставин така винагорода не може вважатись одноразовою.

Отже, спірна щомісячна винагорода відповідає ознакам додаткового виду щомісячного грошового забезпечення військовослужбовців, які мають щомісячний та постійний характер.

Виходячи з вказаного правового регулювання спірних правовідносин Верховний Суд у постанові від 21.04.2021 року у справі № 380/2427/20 констатував наявність правових підстав для задоволення вимог позивача про визнання протиправними дій відповідача в частині нарахування і виплати позивачу допомоги на оздоровлення в 2016 та 2017 роках без врахування у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою № 889 та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу недоплачену допомогу на оздоровлення у 2016 та 2017 роках з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди передбаченої вищевказаною постановою, а у постанові від 19.05.2022 року у справі № 420/5512/19 зазначив, що відповідач протиправно не включив до складу грошового забезпечення позивача, з якого нараховано одноразову грошову допомогу при звільненні, щомісячну додаткову грошову винагороду, що передбачена Постановою № 889, а суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та наддав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.

Враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу 94 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_1) слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 308,311,315,316,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу 94 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_1) залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2022 року у справі № 260/7921/21 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду лише з підстав, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя А. Р. Курилець
судді М. П. Кушнерик
О. І. Мікула
Повне судове рішення складено 29 червня 2022 року.