Справа № 400/12010/21
Суддя: Мороз А. О.
Дата ухвалення: 2022-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв.

29 червня 2022 р.справа № 400/12010/21

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Мороза А.О., за участю секретаря судового засідання Кафанової Г.Г.,

позивача: ОСОБА_1 ,

представника відповідача: Чуприни О.О.,

в спрощеному позовному провадженні з повідомленням сторін, у відкритому судовому засіданні, розглянув адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідачаГоловного управління Національної поліції в Миколаївській області, вул. Декабристів, 5, м. Миколаїв, 54001,

провизнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі - позивач або ОСОБА_1 ) звернувся з позовом до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області (надалі - відповідач або ГУ НП в Миколаївській області), в якому просить суд:

1) визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не встановлення та документального підтвердження місця знаходження малолітньої дитини ОСОБА_2 2013 року народження, якому орган опіки визначив місце проживання з батьком;

2) зобов`язати відповідача у випадку перетинання ОСОБА_2 2013 року народження кордону України, встановити всіх осіб причетних до підробки дозволу від батька на вивезення дитини за кордон та осіб, які сприяли цьому злочину, з подальшим притягненням їх до кримінальної відповідальності;

3) зобов`язати відповідача вжити всі необхідні заходи для встановлення місця знаходження ОСОБА_2 2013 року народження та повернення його до батька.

У зв`язку з невідповідністю позовної заяви вимогам Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), вона залишалась без руху (а. с. 22-24).

На обґрунтування своїх вимог позивач навів такі обставини: рішенням органу опіки та піклування Доманівської районної державної адміністрації місцем проживання його малолітнього сина ОСОБА_2 2013 року народження було визначено з батьком. Незважаючи на таке рішення, мати дитини - ОСОБА_3 його не виконувала та переховувала дитину в будинку своїх батьків, а в наступному подала позов про скасування рішення органу опіки та піклування, розгляд якого триває до тепер. Позивач подав запити до управління освіти та поліції про місце перебування свого сина, на які отримав відповіді про те, що ОСОБА_3 вивезла дитину за кордон нібито з дозволу батька. Позивач стверджує, що такого дозволу не надавав, а тому дитину вивезли за кордон незаконно. В подальшому позивач неодноразово звертався до ГУ НП в Миколаївській області з письмовими заявами про зникнення і розшук дитини та вчинення у зв`язку з цим кримінальних правопорушень, на які отримував формальні відповіді, без проведення перевірки викладених у заявах обставин, що і послугувало приводом для звернення до суду з цим позовом.

Відповідач позов не визнав, у відзиві зазначив, що за кожним зверненням позивача проводилась перевірка вказаних в ньому обставин та позивачу надавалась вичерпна відповідь. Як встановив відповідач під час перевірок, ОСОБА_3 , з дозволу позивача, виїхала за кордон разом з дитиною, де і проживає до теперішнього часу. З цього відповідач зробив висновок що між позивачем та ОСОБА_3 склались цивільно-правові правовідносини і в діях останньої відсутній склад кримінального правопорушення. З приводу встановлення і документування ГУ НП в Миколаївській області факту перетину ОСОБА_3 з ОСОБА_2 державного кордону України, відповідач зазначив, що встановлення чи спростування такого факту не відноситься до його компетенції (а. с. 39-45).

Справа розглянута в спрощеному позовному провадженні з повідомленням сторін (а. с. 33-34).

В судовому засіданні позивач пояснив суду, що на його переконання, відповідач не вжив вичерпних заходів, спрямованих на розшук та встановлення місцезнаходження ОСОБА_2 . Позивач наполягав на тому, що якщо відповідач встановив вивезення дитини за кордон, він повинен з цього приводу отримати довідку прикордонної служби, яка і буде належним чином засвідчувати цей факт.

Представник відповідача в судовому засіданні надав такі пояснення: звернення позивача були належним чином розглянуті ГУ НП в Миколаївській області з наданням вичерпної відповіді позивачу. Що стосується перетину кордону ОСОБА_3 з ОСОБА_2 , то позивач вправі самостійно звернутись з відповідним запитом до прикордонної служби, а відповідач має право встановлювати обставини за допомогою певних засобів, обираючи їх на власний розсуд.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши подані сторонами докази, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

2 серпня 2013 р. міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції складено запис № 2476 про народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , батьками якого є ОСОБА_1 і ОСОБА_3 (а. с. 6).

5 жовтня 2018 р. рішенням № 4 органу опіки та піклування Доманівської районної державної адміністрації місцем проживання ОСОБА_2 визначено з батьком ( ОСОБА_1 ) за адресою: АДРЕСА_2 (а. с. 7).

6 вересня 2021 р. позивач подав до Департаменту освіти і науки Миколаївської обласної державної адміністрації заяву, в якій просив надати відповідь чи відвідує ОСОБА_2 школу в смт. Доманівка, на яку отримав відповідь про те, що на підставі заяви матері від 28 серпня 2021 р. та дозволу на тимчасове перебування дитини за межами України, він був відрахований із закладу освіти (а. с. 8-9).

6 і 28 вересня та 18 жовтня 2021 р. позивач звертався з заявами до ГУ НП в Миколаївській області та Миколаївської обласної прокуратури, в яких просив встановити місцезнаходження ОСОБА_3 і ОСОБА_2 , а також порушити кримінальне провадження за фактом викрадення дитини та підробки документів для виїзду дитини за кордон (а. с. 11, 13, 16).

Як слідує відповідей наданих відповідачем, при перевірці обставин викладених в заявах позивача, був опитаний батько ОСОБА_3 ОСОБА_4 , який пояснив, що на початку квітня 2021 р. ОСОБА_3 разом з ОСОБА_2 , з дозволу позивача, виїхала за межі України на постійне місце проживання. Оскільки відповідач не встановив події кримінального чи адміністративного правопорушення, перевірку за заявами позивача було припинено (а. с. 10, 12, 15).

Суд звертає увагу на те, що незважаючи на наявність в заявах ОСОБА_1 повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, відповідач всі заяви розглянув в порядку Закону України "Про звернення громадян", про що прямо зазначено у відповідях ГУ НП в Миколаївській області.

Відповідно до ст. 214 ч. 1 Кримінального процесуального кодексу України (надалі - КПК України), слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування, а дізнавач - керівником органу дізнання, а в разі відсутності підрозділу дізнання - керівником органу досудового розслідування.

На досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора: бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування (ст. 303 ч. 1 п. 1 КПК України).

Скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - слідчим суддею Вищого антикорупційного суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень цієї глави (ст. 306 ч. 1 КПК України).

Як передбачено ст. 307 ч. 2, 3 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про:

1) скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора;

1-1) скасування повідомлення про підозру;

2) зобов`язання припинити дію;

3) зобов`язання вчинити певну дію;

4) відмову у задоволенні скарги.

Положення частини третьої статті 307 щодо заборони оскарження ухвали слідчого судді за результатами розгляду скарги на бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), згідно з Рішенням Конституційного Суду № 4-р(II)/2020 від 17.06.2020 Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження, скарги на відмову слідчого, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, визначених пунктом 9-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, про скасування повідомлення про підозру та відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру.

Аналіз наведених норм КПК України свідчить про те, що у випадку коли особа подає заяву (повідомлення) про кримінальне правопорушення, а відповідній орган чи посадова особа безпідставно не вносять відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, що має наслідком початок досудового розслідування (дізнання), особа-заявник вправі оскаржити таку бездіяльність до місцевого суду і розгляд відповідної скарги відбувається за правилами КПК України.

За приписами ст. 19 ч. 2 п. 2 КАС України, юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства.

З урахуванням викладеного, адміністративний суд не вправі надавати правову оцінку правомірності дій ГУ НП в Миколаївській області щодо розгляду заяв позивача не за КПК України і не встановлення ним події кримінального правопорушення, на яку вказував позивач, а тому суд оцінює дії відповідача виключно у статусі суб`єкта владних повноважень при розгляді ним звернень позивача в порядку Закону України "Про звернення громадян".

Згідно з ст. 162 ч. 1 Сімейного кодексу України (надалі - СК України), якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 р. у справі № 357/17852/15-ц зазначено, що положення цієї статті покликані захистити права того з батьків, з ким на підставі рішення суду визначено проживання дитини, від неправомірних дій другого з батьків щодо зміни її місця проживання.

Розшук боржника або дитини, привід боржника оголошуються за місцем виконання рішення або за останнім відомим місцем проживання (перебування) боржника або дитини чи місцезнаходженням їхнього майна, або за місцем проживання (перебування) стягувача (ст. 438 ч. 1 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України)).

Стаття 64 Закону України "Про виконавче провадження" передбачає, що під час виконання рішення про відібрання дитини державний виконавець проводить виконавчі дії за обов`язковою участю особи, якій дитина передається на виховання, із залученням представників органів опіки і піклування. За необхідності державний виконавець може звернутися до суду з поданням щодо вирішення питання про тимчасове влаштування дитини до дитячого або лікувального закладу. У разі якщо боржник перешкоджає виконанню рішення про відібрання дитини, до нього застосовуються заходи, передбачені цим Законом.

Так як рішенням № 4 органу опіки та піклування Доманівської районної державної адміністрації місцем проживання ОСОБА_2 визначено разом з його батьком, тобто позивачем, а ОСОБА_3 протиправно його змінила, належним способом захисту прав позивача, є звернення з позовом в порядку цивільного судочинства про відібрання дитини, під час розгляду якого суд вправі оголосити розшук дитини, виконання якого покладається на органи державної виконавчої служби.

Обрання позивачем невірного способу захисту свого права, є самостійною підставою для відмови в позові.

Підсумовуючи викладене, суд констатує, що обраний позивачем спосіб захисту своїх прав, не призведе до їх відновлення, що суперечить меті судового захисту: у випадку протиправної бездіяльності ГУ НП в Миколаївській області щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, така бездіяльність повинна оскаржуватись до місцевого суду в порядку КПК України, а в іншому випадку СК України прямо передбачає спосіб захисту прав того батька, з ким визначено проживання дитини, від неправомірних дій другого з батьків щодо зміни її місця проживання шляхом звернення до суду з позовом про відібрання дитини, в процесі розгляду якого ЦПК України передбачає процедуру розшуку дитини, яка оголошується тим судом, який розглядає цивільний позов.

Судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 2, 19, 139, 241-246 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області (вул. Декабристів, 5, м. Миколаїв, 54001, ) відмовити.

2. Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, з урахуванням вимог розділу VI п. 3 "Прикінцеві положення" КАС України.

Суддя А. О. Мороз