Справа № 161/4603/22
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2022-06-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 червня 2022 рокуЛьвівСправа № 161/4603/22 пров. № А/857/8673/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гудима Л.Я.,

суддів: Довгополова О.М., Святецького В.В.,

за участю секретаря судового засідання: Приступи Р.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу громадянки Республіки Куба ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 квітня 2022 року, головуючий суддя Рудська С.М., ухвалене о 13:55 год. у м. Луцьк, повний текст якого складено 19.04.2022 року, у справі за адміністративним позовом Управління ДМС у Волинській області до громадянки Республіки Куба Республіки ОСОБА_2 про примусове видворення та затримання,-

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2021 року позивач Управління ДМС у Волинській області звернулося в суд з позовом до громадянки Республіки Куба ОСОБА_1 , в якому просило видворити громадянку Республіки Куба ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за межі території України, а також, з метою забезпечення примусового видворення, затримати її на термін до шести місяців з поміщенням до Пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України.

В обґрунтування заявлених вимог зазначало те, що станом на 21 квітня 2022 року відповідач після незаконного перетинання державного кордону України, незаконно перебуває в Україні без постійного місця проживання, грошового забезпечення, а також без відповідних документів для перебування в Україні. Відповідач не виконала рішення від 13 квітня 2022 року про примусове повернення до країни походження.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 квітня 2022 року позов задоволено; видворено громадянку Республіки Куба ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за межі території України; затримано громадянку Республіки Куба ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з поміщенням до Пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України на термін до 6 (шести) місяців.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, громадянка Республіки Куба ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку, яка, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що їй не надали фактичної можливості виконати рішення про примусове повернення та покинути територію України на територію Республіки Польща, куди вона планувала поїхати.

На адресу суду надійшло клопотання представника громадянки Республіки Куба Республіки ОСОБА_2 ОСОБА_3 про відкладення розгляду справи у зв`язку з підозрою на захворювання коронавірусної інфекції.

Однак, на підтвердження поданого клопотання представником не надано жодного підтвердження вказаного факту.

Враховуючи, що розгляд справ даної категорії проводиться у скорочені строки, суд дійшов висновку, що подане клопотання задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні у справі письмові докази та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 13.04.2022 року працівниками УДМС у Волинській області виявлено громадянку Республіки Куба ОСОБА_1 , яка проживає в Україні за адресою: Волинська область м. Луцьк, з порушенням правил перебування на території України іноземних громадян.

Особа громадянки Республіки Куба ОСОБА_1 встановлена та підтверджується паспортом НОМЕР_1 , виданим 11.06.2021 року зі строком дії до 11.06.2027 року (а.с. 10).

Вході проведення перевірки працівниками сектору нелегальної міграції, реадмісії та видворення за даними Інтегрованої міжвідомчої автоматизованої системи обміну інформацією з питань контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон «Аркан» було встановлено, що будь-яка інформація щодо факту перетину відповідачкою державного кордону України відсутня (а.с. 23).

13.04.2022 року УДМС у Волинській області прийнято рішення про примусове повернення громадянки Республіки Куба ОСОБА_2 . Вказане рішення доведено до відома іноземки (у присутності перекладача Поліщук Н.В.) під особисту розписку. Відповідач зобов`язалася покинути територію України не пізніше 17.04.2022 року (а.с. 8-9).

Про прийняте рішення про примусове повернення з України вищевказану іноземку, письмово повідомлено Волинську обласну прокуратуру та Державну міграційну службу України (а.с. 21-22).

Разом з тим, 18.04.2022 року уповноваженими працівниками УДМС у Волинській області було повторно виявлено та затримано громадянку Республіки Куба ОСОБА_2 , про що складено протокол про адміністративне затримання за ч. 2 ст. 263 КУпАП (в присутності адвоката та перекладача).

Про затримання іноземки повідомлено ДКС МЗС України (а.с. 24).

Крім цього, працівниками сектору організації запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення УДМС у Волинській області повідомлено про затримання вищевказаної іноземки Регіональний центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги відповідно до Порядку інформування центрів з надання безоплатної вторинної правової допомоги про випадки затримання, адміністративного арешту або застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2011 року №1363.

З огляду на викладене вище громадянка Республіки Куба ОСОБА_2 , станом на 18.04.2022 року знаходиться в Україні з порушенням правил перебування, чим остання порушила вимоги Положення, затвердженого Постановою КМУ № 150 від 15.02.2012 року та ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Таким чином, Уповноваженими працівниками органу ДМС України встановлено, що відповідач перебуває на території України з порушенням вимог ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», тобто без відповідних документів на право перебування.

Станом на день подання даної позовної заяви до підрозділів ДМС України у Волинській області та інших областей України щодо продовження термінів чи з інших питань перебування на території України, чи із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту громадянка Республіки Куба ОСОБА_2 не зверталась.

Отже, на даний час підстави для подальшого перебування відповідача в Україні відсутні.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ухиляється від виконання рішення про її примусове повернення до країни походження або третьої країни, наявні усі підстави для її видворення та затримання з метою забезпечення видворення за межі території України.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

Згідно ч. 2 ст. 14 Закону України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, іноземці та особи без громадянства в разі незаконного перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України затримуються та в разі, якщо порушення ними законодавства України не передбачає кримінальної відповідальності, повертаються до країни попереднього перебування у встановленому порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 цього Закону, іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Частиною 5 статті 26 Закону України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства передбачено, що іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Згідно ч. 1 ст. 30 Закону України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Отже, з системного аналізу наведених правових норм слідує, що примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства мають передувати дві обставини: 1) прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове повернення; 2) ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

Відповідно до частини 1 статті 289 КАС України, за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: 1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України; 2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації; 4) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

Строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців (ч.11 ст.289 КАС України).

З аналізу вказаних норм видно, що у справах про затримання іноземця слід встановити наявність умов, а саме: іноземець ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, існує ризик її втечі, у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України.

З матеріалів справи видно, що відповідач є нелегальним мігрантом.

Матеріалами справи також підтверджується, що відповідач після незаконного перетину державного кордону України, незаконно перебуває в Україні без постійного місця проживання, грошового забезпечення, а також без відповідних документів для перебування в Україні.

Крім цього, громадянка Республіки Куба ОСОБА_1 народження не виконала рішення від 13 квітня 2022 року про примусове повернення до країни походження в добровільному порядку.

З урахуванням вищенаведеного, з огляду на існування ризику невиконання відповідачем рішення про примусове видворення, оскільки відповідач незаконно перетнула кордон України та добровільно не виконала рішення про його примусове повернення, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суд попередньої інстанції щодо необхідності видворення відповідача та його затримання для забезпечення видворення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В частині решти доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи, наведені сторонами, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 243, 272, 289, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу громадянки Республіки Куба ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 квітня 2022 року у справі №161/4603/22 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання до Верховного Суду касаційної скарги.

Головуючий суддя Л. Я. Гудим
судді О. М. Довгополов
В. В. Святецький
Повний текст постанови складено 29.06.2022 року.