Справа № 640/2786/20
Суддя: Коротких Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2022-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/2786/20 Суддя (судді) першої інстанції: Огурцов О.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Коротких А.Ю.,

суддів Сорочка Є.О.,

Чаку Є.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 жовтня 2021 року про відмову в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 січня 2021 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві щодо непоновлення виплати пенсії за віком ОСОБА_1 , ОСОБА_2 . Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві поновити з 07.10.2009 року виплату раніше призначеної пенсії за віком ОСОБА_1 , ОСОБА_2 . В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 квітня 2021 року апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 січня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити дії - повернуто апелянту.

08 вересня 2021 року позивачі звернулись до суду першої інстанції із заявою в порядку ст. 252 КАС України, в якій просили ухвалити додаткове рішення у справі № 640/2786/20 про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду у м. Києві виплачувати пенсію на визначений пенсіонерами банківський рахунок.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 жовтня 2021 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення.

Не погоджуючись із прийнятою ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити додаткове рішення у справі № 640/2786/20 про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду у м. Києві виплачувати пенсію на визначений пенсіонерами банківський рахунок (за текстом апеляційною скарги). Свої вимоги апелянт мотивує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення неповно досліджено обставини, що мають значення для справи та неправильно застосовано норми матеріального права.

Сторони були належним чином повідомлені про дату апеляційного розгляду справи - 27 червня 2022 року, проте у судове засідання не з`явилися. За таких обставин колегія суддів, керуючись п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила перейти до розгляду справи в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні до суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві позивачами позовні вимоги сформовані наступним чином:

1) визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо непоновлення виплати пенсії за віком ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ;

2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві перерахувати розмір та поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , починаючи з 07.10.2009 з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, із застосуванням всіх підвищень, індексацій, надбавок та доплат, передбачених пенсійним законодавством України, як непрацюючим пенсіонерам та дитиням війни, здійснити осучаснення пенсії відповідно до пенсійної реформи України, починаючи з 01.10.2017 року.

Таким чином, судом при вирішенні справи №640/2786/21 по суті розглядались позовні вимоги, викладені саме таким чином і в такій редакції, на підставі вимог статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів звертає увагу на те, що позивачами не подавались заяви або клопотання щодо зміни позовних вимог, а тому відсутні підстави для розгляду питання щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду у м. Києві виплачувати пенсію на визначений пенсіонерами банківський рахунок (як зазначено в прохальній частині заяви позивачів, яка подана в порядку ст. 252 КАС України).

З наведеного вбачається, що судом вирішено усі позовні вимоги, які позивачі ставили на розгляд при зверненні з позовною заявою.

При цьому, колегія суддів вказує, що незгода позивачів із частковим задоволенням позовних є підставою для оскарження судового рішення в апеляційному порядку, однак не є підставою для винесення додаткового судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; судом не вирішено питання про судові витрати.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в постановленні додаткового судового рішення у даній справі.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 жовтня 2021 року про відмову в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтями 329, 331 КАС України.

Головуючий суддя: Коротких А.Ю.

Судді: Сорочко Є.О.

Чаку Є.В.