Справа № 160/7115/22
Суддя: Коренев Андрій Олексійович
Дата ухвалення: 2022-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 червня 2022 року Справа № 160/7115/22
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Коренева А.О.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-
ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області, в якій просить:
визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області щодо відмови, ОСОБА_1 , у переведенні з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області перевести позивача на пенсію у зв`язку з втратою годувальника на підставі статті 37 Закону України № 3723-ХІ «Про державну службу» з 04.03.2022 року з дня звернення за перерахунком, здійснити перерахунок пенсії розмір якої обчислюється від суми заробітної плати померлого годувальника на день смерті з урахуванням виникнення права на перерахунок пенсії у разі підвищення заробітної плати суддів - у збільшеному розмірі).
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що після смерті чоловіка, судді у відставці, звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про переведення з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника, однак отримала відмову, оскільки Законом України «Про судоустрій та статус суддів» у переведенні на пенсію по втраті годувальника не передбачено. Проте на час виходу її чоловіка у відставку змінилося законодавство про статус суддів, а саме був чинним Закон України "Про судоустрій і статус суддів" № 2453-VI від 07.07.2010. Відповідно до ч. 1 ст. 138 цього Закону судді, який вийшов у відставку, при досягненні пенсійного віку виплачується пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України "Про державну службу" або, за його вибором, щомісячне довічне грошове утримання. Отже, її чоловік, виходячи у відставку, мав право обрати пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання судді. Окрім того, він мав право на пенсію за віком на загальних підставах, визначених Законом № 1058. Вважає, відмову в переведенні на пенсію по втраті годувальника судді у відставці з посиланням на Закон № 1058 та Закон № 1402 є протиправною звужує обсяг її існуючого матеріального і соціального забезпечення в розумінні прав передбачених ст.22 Конституції України.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 травня 2022 року відкрито провадження у справі за цим позовом та ухвалено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
19 травня 2022 року ухвала Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 травня 2022 року, що підтверджується розпискою, яка міститься в матеріалах справи.
02 червня 2022 року через підсистему «Електроний суд» від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому, проти позову заперечує в повному обсязі, вважає позовні вимоги безпідставним та такими, що суперечать нормам чинного законодавства. При цьому зазначили, Позивачу було відмовлено в переведенні на інший вид пенсії (по втраті годувальника), оскільки довічне грошове утримання суддів у відставці надається виключно самому судді у відставці, а не членам його родини. Виплата довічного грошового утримання нерозривно пов`язана з конституційно визначеним статусом професійного судді, не є видом пенсії у розумінні законодавства, а відтак її розмір не може бути базовою величиною при розрахунку розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника, у випадку призначенні такої пенсійної виплати непрацездатним членам сім`ї судді. Відповідач вважає, що у Позивача відсутні підстави для задоволення вимог щодо здійснення перерахунку та виплати пенсії у зв`язку із втратою годувальника від суми щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці померлого годувальника.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини.
Судом встановлено матеріалами справи підтверджено, що з липня 2015 року ОСОБА_1 перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі, відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 16.10.1976 року.
ОСОБА_2 займав посаду судді апеляційного суду Дніпропетровської області та з 2010 року звільнений у відставку і отримував довічне грошове утримання.
Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 02.03.2022 ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
04 березня 2021 позивачка звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою, в якій просила здійснити переведення з пенсії за віком на пенсію у зв`язку із втратою годувальника.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 28.03.2022 № 35 позивачці відмовлено в перерахунку пенсії шляхом переходу з пенсії за віком на пенсію в разі втрати годувальника згідно Закону України "Про судоустрій і статус суддів" з розрахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в зв`язку з відсутністю такого виду пенсії. А також відмовлено в перерахунку пенсії шляхом переходу з пенсії за віком на пенсію в разі втрати годувальника згідно Закону України № 1508 у зв`язку з недоцільність.

При цьому, відповідач посилались на те, що Закону України "Про судоустрій і статус суддів" не передбачено призначення пенсії по втраті годувальника із розрахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Крім того умовно розрахований розмір пенсії в разі втрати годувальника за нормами статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058 від 09.07.2003 з урахуванням показників страхового стажу та заробітної плати померлого годувальника в розмірі 3773 гри. 69 коп. с меншим, ніж пенсія за віком яку отримує заявниця.

Позивачка не погодившись із вказаним рішенням відповідача звернулась до суду з позовом.

Надаючи оцінку вимогам позивача з урахуванням висновків Верховного Суду у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду, викладених у постанові від 21.12.2021 у справі №440/7341/20, щодо необхідності з`ясування питання, чи мала позивач право на призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника з урахуванням Закону №3723-ХІІ і чи не порушене її право у цій частині, суд виходить з наступного.

На час прийняття Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058 (09.07.2003) частина 4 статті 43 Закону України "Про статус суддів" від 15.12.1992 №2862-XII визначала, що судді, який пішов у відставку, за наявності відповідного віку і стажу роботи виплачується пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-XII (далі - Закон №3723).

Відповідно до цієї норми пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків від сум їх заробітної плати, на які нараховується збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, без обмеження граничного розміру пенсії. За кожний повний рік роботи понад 10 років на державній службі пенсія збільшується на один відсоток заробітку, але не більше 90 відсотків заробітної плати.

В цій редакції стаття 37 Закону України "Про державну службу" діяла і на час виходу ОСОБА_2 у відставку у 2010 році.

Відповідно до частини 1 статті 138 цього Закону судді, який вийшов у відставку, при досягненні пенсійного віку виплачується пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України "Про державну службу" або, за його вибором, щомісячне довічне грошове утримання.

Відповідно до частини 3 статті 138 цього Закону щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Отже, ОСОБА_2 , виходячи у відставку, мав право обрати пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання судді. Окрім того, він мав право на пенсію за віком на загальних підставах, визначених Законом №1058.

У статті 37-1 Закону №3723 було передбачено, що у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв`язку із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій. Перерахунок пенсії здійснюється виходячи із сум заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування працюючого державного службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсії.

Отже, якщо б ОСОБА_2 обрав пенсію за віком, то мав би право отримувати її (а у разі підвищення заробітної плати суддів у збільшеному розмірі) до смерті.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" №2453-VI від 07.07.2010 не визначав і не визначає зараз особливостей пенсійного забезпечення осіб, що перебували на утриманні судді, на випадок його смерті.

Законом №3723 було передбачено, що у разі смерті особи у період перебування на державній службі за наявності у померлого годувальника стажу державної служби не менше 10 років непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні (при цьому дітям - незалежно від того, чи були вони на утриманні померлого годувальника), призначається пенсія у зв`язку з втратою годувальника на одного непрацездатного члена сім`ї у розмірі 70 відсотків суми заробітної плати померлого годувальника, на яку нараховувалися страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, з урахуванням норм частини п`ятої цієї статті, а на двох і більше членів сім`ї 90 відсотків. До непрацездатних членів сім`ї належать особи, зазначені у статті 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника на умовах, передбачених частиною восьмою цієї статті, мають також непрацездатні члени сім`ї померлої особи, яка отримувала пенсію за цим Законом. Отже, утриманці державних службовців, що отримали право на пенсію за статті 37 Закону №3723, мають право на пенсію по втраті годувальника, розмір якої обчислюється від суми заробітної плати померлого годувальника.

Верховний Суд розглядав справу №236/3193/16-а, в якій висловлювався щодо права утриманців судді, що перебував у відставці та отримував щомісячне довічне грошове утримання, на отримання пенсії у зв`язку із втратою годувальника на підставі статті 37 Закону №3723 у розмірі 70% від заробітної плати судді. Відмовляючи у призначення такої пенсії, відповідач наводив ті самі мотиви, що й у справі, що розглядається.

Таким чином, спірним у тій справі була правомірність дій відповідача щодо відмови в переведенні позивача на пенсію у зв`язку з втратою годувальника за померлого судді у відставці відповідно до статті 37 Закону №3723.

У постанові від 09.11.2018 у справі №236/3193/16-а Верховний Суд дійшов висновку, що право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника на умовах, передбачених частиною 10 статті 37 Закону №3723, мають також непрацездатні члени сім`ї померлої особи, яка отримувала або мала право на пенсію за цим Законом. Дотримання принципу правової визначеності як складової принципу верховенства права полягає у тому, що, приймаючи нові умови пенсійного забезпечення згідно Закону №889-VIII, Верховна Рада України закріпила право певних осіб на конкретні умови призначення пенсії, зокрема, пенсії державного службовця шляхом відсилання до норм Закону, який, серед іншого, передбачає такий вид пенсійного забезпечення, як призначення пенсії по втраті годувальника. За таких умов, розповсюдивши право на особу, законодавець шляхом прийняття закону поширив і право членів сім`ї цієї особи при призначенні пенсії на випадок втрати годувальника у разі її смерті, тобто позивача, відповідно до статті 37 Закону №3723-XII.

З урахуванням викладеного колегія суддів у справі №236/3193/16-а погодилася із рішенням суду апеляційної інстанції, яким позов було задоволено частково та зобов`язано Управління Пенсійного фонду України перевести позивача на пенсію у зв`язку з втратою годувальника на підставі статті 37 Закону №3723-XI.

Відповідно до частини 5 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №1402 висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Отже, Пенсійний фонд та його органи у практичній роботі повинні застосовувати законодавство з урахуванням висновків Верховного Суду.

Закон України №1058 не містить норми, яка б дозволяла замість пенсії за віком померлого годувальника застосовувати щомісячне довічне грошове утримання судді. Однак цей Закон і не визначає, за яким законом повинна розраховуватися пенсія за віком померлого годувальника, якщо він мав право на таку пенсію за Законом №3723 і за Законом №1058.

З огляду на це, слідує висновок, що частину першу статті 37 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування слід застосовувати з урахуванням того, що розмір пенсії у зв`язку із втратою годувальника судді у відставці, що отримував щомісячне довічне грошове утримання і на час смерті мав право на пенсію за віком на підставі статті 37 Закону України Про державну службу №3723-XII від 16.12.1993, визначається на вибір заявника, що звернувся за призначенням пенсії у зв`язку із втратою годувальника у розмірі:

1) 70% від розміру пенсії за віком, обчисленої на підставі ст. 37 Закону України Про державну службу № 3723-XII від 16.12.1993, або

2) 50% від розміру пенсії за віком, обчисленої на підставі Закону Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування №1058-ІV від 09.07.2003.

Такий висновок зробив Верховний Суд у постанові від 21.12.2021 року (справа № 440/7341/20) та зазначив, що судова палата, заперечуючи можливість застосування як базової величини розміру щомісячного довічного грошового утримання судді, вважає за можливе застосування на вибір утриманця розміру пенсії за віком, на яку суддя мав право на підставі ст. 37 Закону № 3723, або пенсії за віком, визначеної на підставі Закону № 1058.

Водночас, цей правовий висновок прямо не суперечить правовому висновку, що виплата довічного грошового утримання нерозривно пов`язана з конституційно визначеним статусом професійного судді, не є видом пенсії у розумінні законодавства, а відтак її розмір не може бути базовою величиною при розрахунку розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника, у випадку призначенні такої пенсійної виплати непрацездатним членам сім`ї судді.

Разом з тим, заперечуючи можливість застосування як базової величини розміру щомісячного довічного грошового утримання судді, суд вказує на можливість застосування на вибір утриманця розміру пенсії за віком, на яку суддя мав право на підставі статті 37 Закону № 3723, або пенсії за віком, визначеної на підставі Закону №1058.

Відповідно до частини 1 статті 10 Закону №1058 особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Вибір заявника (там, де він є) є вирішальним і тоді, коли йдеться про обчислення розміру пенсії. Однак цей вибір є ілюзорним, коли особа не обізнана про свої права та альтернативи.

Відповідно до пункту 4.2. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (затверджено Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 №13-1)) при прийманні документів працівник сервісного центру, зокрема надає інформацію щодо умов та порядку призначення (перерахунку) пенсії.

Отже, саме Пенсійний фонд та його органи повинні забезпечити умови, за яких особа обізнана з умовами призначення різних пенсій і може робити усвідомлений вибір.

Належне виконання цього обов`язку передбачає надання інформації про умови призначення усіх видів пенсії, на які заявник має право. З огляду на це, працівник відповідача повинен був роз`яснити позивачці можливість оформлення пенсії у зв`язку із втратою годувальника, розрахованої з розміру пенсії за віком годувальника як за Законом №1058, так і за Законом №3723, якщо ОСОБА_2 мав на неї право, проінформувати заявницю про їх розміри.

Із матеріалів пенсійної справи ОСОБА_2 , судом встановлено, що станом на 01.04.2010 року (дата звернення до Пенсійного фонду про призначення пенсії) його загальний стаж роботи складав 35 років 9 місяців та 21 день, з яких 23 роки 10 місяців 5 днів спеціальний стаж, що дає право на щомісячне грошове утримання судді. Тобто, на час виходу у відставку ОСОБА_2 , набув право на пенсію на підставі Закону №3723 (а.с. 54).

Таким чином, оскільки позивач перебуваючи на посаді судді (стаж, на якій підлягає зарахуванню до державної служби) більше 20 років, помер, то його непрацездатна дружина, яка перебувала на його утриманні (що не заперечується відповідачем), має право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника на підставі ст. 37 Закону № 3723-XII, а тому відповідно наявні правові підстави для то його непрацездатна дружина, яка перебувала на його утриманні (що не заперечується відповідачем), має право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника на підставі ст. 37 Закону № 3723-XII.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 409/2218/17 адміністративне провадження № К/9901/1732/18.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів того, що відповідачем роз`яснювалася позивачу можливість оформлення пенсії у зв`язку із втратою годувальника, розрахованої з розміру пенсії за віком годувальника як за Законом №1058, так і за Законом №3723, а також не містять доказів інформування позивача про те, чи мав суддя у відставці ОСОБА_2 право на пенсію за віком на підставі Закону №3723, а якщо мав, то який її розмір і чому її не було взято відповідачем для розрахунку пенсії у зв`язку із втратою годувальника.

При цьому, суд зазначає, що відповідач приймаючи рішення про відмову у переведенні на пенсію по втраті годувальника посилався на Закон України № 1058, проте у поданій позивачкою заяві на перерахунок/переведення пенсії по втраті годувальника від 04 березня 2022 року не посилалась на вказану норму Закону, а відповідач не зазначив чи мав суддя у відставці ОСОБА_2 право на пенсію за віком на підставі Закону №3723, а якщо мав, то який її розмір і чому її не було взято відповідачем для розрахунку пенсії у зв`язку із втратою годувальника.

За приписами частини 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного суб`єктами владних повноважень, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення.

У відповідності з пунктів 2, 10 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд в порядку адміністративного судочинства може визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень, а також прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що Постановою Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року № 21-1465а15 встановлено, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Суд зауважує, що позивачка просить визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови, ОСОБА_1 , у переведенні з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника, проте, за встановлених обставин справи та з огляду на їх правове регулювання та наявність практики Верховного Суду, суд дійшов висновку, що належним способом захисту у цій справі є визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 35 від 28.03.2022 року про відмову у переведенні з пенсії за віком на пенсію у зв`язку із втратою годувальника.

Під час розгляду справи відповідач, як суб`єкти владних повноважень, не надав до суду доказів, які свідчать про обґрунтованість його дій, а відтак, не довів їх правомірність.

Окрім того, і за приписами ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, дає найбільший ефект.

Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права та відповідати наявним обставинам.

Також слід зазначити, що за приписами ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Так, Європейський Суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011р. (остаточне) по справі "Чуйкіна проти України" констатував: " 50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів ( див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. The United Kingdom),п.п.28-36, Series A №18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє всіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції - гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі - провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені.

Враховуючи вищевикладене, суд з метою повного та ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача, вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області перевести ОСОБА_1 на пенсію державного службовця у зв`язку з втратою годувальника на підставі статті 37 Закону України № 3723-ХІ «Про державну службу» з 04.03.2022 року.

У той же час, не належать до задоволення вимога щодо здійснення перерахунку пенсії розмір якої обчислюється від суми заробітної плати померлого годувальника на день смерті з урахуванням виникнення права на перерахунок пенсії у разі підвищення заробітної плати суддів - у збільшеному розмірі) як такі, що на час звернення позивача з позовом та на час ухвалення судового рішення є передчасними (заявленими на майбутнє), тому у цій частині позовних вимог належить відмовити.

Відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України суд у конкретній справі вирішує спір, предмет якого існує на час розгляду справи, і не може приймати рішення на майбутнє. Судовому захисту належать порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому.

Під час розгляду справи відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав до суду жодних належних і достовірних доказів, а відтак, не довів правомірності своїх дій.

За сукупністю наведених обставин, враховуючи, що позовні вимоги обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи, відповідачем не спростовані, а відтак, підлягають частковому задоволенню.

Враховуючи положення ч. 3 ст. 139 КАС України, сплачений позивачем судовий збір в розмірі 496,20 грн. відповідно до квитанції № 0.0..1 від 18.05.2022 року підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Відповідно до частини 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 28.03.2022 № 35 про відмову у перерахунку пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області перевести ОСОБА_1 на пенсію у зв`язку з втратою годувальника на підставі статті 37 Закону України № 3723-ХІ «Про державну службу» з 04.03.2022 року.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_3 ) судовий збір у розмірі 496,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А.О. Коренев