Справа № 295/16888/21
Суддя: Стрілецька О. В.
Дата ухвалення: 2022-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.06.2022 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі головуючої судді Стрілецької О.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора 4 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у Вінницькій області Комара Романа Володимировича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу,-

В С Т А Н О В И В:

І. Короткий зміст позовних вимог

17.12.2021 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЕАО №5108225 від 04.12.2021 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладення стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 гривень.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що відповідно до даної постанови він був притягнутий до адміністративної відповідальності за порушення п. 12.4 Правил дорожнього руху, а саме за порушення швидкісного режиму в населених пунктах, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Позивач в позові вказує, що вимірювання швидкості, з якою рухався автомобіль, було здійснено за допомогою вимірювального пристрою TruCam, який працівник поліції тримав в руці, під непрямим кутом нахилу, що є неправомірним. Позивач вказує, що законодавчо не визначено порядок використання лазерних вимірювачів TruCam працівниками патрульної поліції.

Позивач посилається на те, що відповідач порушив процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення, яка визначена ст.ст. 278, 279 КУпАП, незаконно справа була розглянута на місці зупинки автомобіля, жодних прав роз`яснено йому не було, він був позбавлений можливості в повному обсязі скористатись правами, передбаченими ст. 268 КУпАП, заявлені ним клопотання поліцейським розглянуті не були.

Крім того, ОСОБА_1 зазначив, що інспектор поліції Комар Р.В. порушив Правила дорожнього руху, зупинив службовий автомобіль, перетнувши заборонену розділювальну смугу дорожньої розмітки 1.2.

ІІ. Процедура та позиції учасників розгляду справи

Ухвалою суду від 22.12.2021 р. в даній справі відкрито провадження та прийнято рішення проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Згідно з частиною п`ятою статті 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Сторони не скористались наданим процесуальним правом і не подали заяви із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

18.01.2022 р. позивач направив клопотання, в якому просив долучити фото з особистого мобільного телефону на підтвердження того, що відповідач здійснював вимірювання швидкості на автодорозі не обладнаній дорожнім знаком 5,70 «Фото, відеофіксування порушень» (а.с.20-25).

У встановлений судом строк надійшов відзив на позовну заяву від представника Управління патрульної поліції у Вінницькій області Цубер М. (а.с. 30-32).

У своєму відзиві на позовну заяву представник відповідача вказав, що 11.10.2021 року під час несення служби за адресою: автодорога М-21 «Виступовичі-Мог.-Подільський» 244 км. інспектор 4 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у Вінницькій області Комар Р.В. за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 (серійний номер ТС008365) виявив порушення Правил дорожнього руху, а саме: водій транспортного засобу марки «BMW X 5», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 76 км/год, при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті на 26 км/год, чим порушив п. 12.4 ПДР України. Доказом вчинення правопорушення є фотознімки та відеозапис, на якому зафіксований транспортний засіб, який перевищив встановлені Правилами дорожнього руху обмеження швидкості руху для населеного пункту. Також у відзиві зазначено, що фотофіксація здійснювалась в межах граничних допустимих показників 234,0 метри.

У відзиві на позовну заяву також зазначено, що статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменному одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні.

Відеозапис правопорушення з приладу TruCam інспектор поліції представив позивачу на підтвердження вчинення останнім адміністративного правопорушення.

Всупереч твердженням позивача про недозволеність здійснювати вимірювання швидкості на вказаний прилад, тримаючи його в руках, представник відповідача пояснив, що в Інструкції з використання приладу TruCam зазначається, що прилад для вимірювання швидкості руху транспортних засобів TruCam створено для використання як з триноги, так і з рук, а відтак, не можна стверджувати, що використання такого приладу з рук є порушенням, коливання при вимірюванні не можуть привести до більшої похибки, ніж передбачено виробником, у випадку недостатньої стійкості прилад видає повідомлення про помилку.

Представник Цубер М.М. зауважив, що лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 пройшов повірку. Відповідно до свідоцтва про повірку законодавчо врегульованого засобу вимірювальної техніки №22-01/23894, виданого ДП «Укрметртестстандарт», лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCam LTI 20/20 № ТС008365 є придатним до застосування, яке є чинним до 03.11.2022 року.

Також представник відповідача вказує, що будь-яких порушень під час розгляду справи про адміністративне правопорушення та винесення постанови інспектором допущено не було, закон дозволяє процедуру спрощеного провадження, якою передбачено фіксацію правопорушення, розгляд справи та накладення адміністративного стягнення безпосередньо на місці його вчинення, без складання протоколу. ОСОБА_1 був ознайомлений з його правами, йому була надана можливість залучити в телефонному режимі адвоката та надати письмові заперечення, що підтверджується відеозаписом.

Представник Управління патрульної поліції у Вінницькій області вважає винесену постанову про накладення адміністративного стягнення обґрунтованою, а доводи позивача не підтверджені належними доказами, тому просить відмовити в задоволенні позову за безпідставністю.

На підтвердження заперечень проти позову відповідач направив до суду також компакт-диск, який містить відеозаписи з портативного відеореєстратора інспектора «Х 300072 АВ0072», відеозапис «Відео Трукам №_j2200_1204_110827», Роздруківку Трукам №_j2200_1204_110827 (а.с. 33, 46).

16.02.2022 р. позивач направив відповідь на відзив (а.с. 47-50), в якій вказав, що відзив подано не уповноваженою особою, оскільки представник Управління патрульної поліції у Вінницькій області Цубер М.М. не долучив до відзиву довіреність на підтвердження його повноважень. Наполягав, що поліцейськими здійснюється контроль швидкості руху транспортних засобів лише на ділянках облаштованих дорожнім знаком «5.70», інспектор поліції Комар Р.В. здійснював контроль швидкості транспортних засобів на ділянці дороги не облаштованій вказаним знаком. Позивач вказав, що працівники поліції порушили правила дорожнього руху, перетнувши заборонну роздільну лінію. Крім того, здійснювали вимірювання швидкості на прилад «Трукам», тримаючи його в руках, зйомка відбувалась при неправомірному русі під кутом нахилу. Надані представником відповідача докази не засвідченні електронним цифровим підписом, а тому просив задоволити його позовні вимоги в повному обсязі.

Інших заяв по суті спору не надійшло.

В позовній заяві позивач просив витребувати в Управлінні патрульної поліції у Вінницькій області відеодокази, документи, що підтверджують повноваження працівників поліції 04.12.2021 року на місці виявлення правопорушення, свідоцтво про повірку, сертифікацію, інструкції на прилад TruCam, а також безпосередньо прилад TruCam для огляду.

До відзиву на позовну заяву представник відповідача долучив копії свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 № ТС008365, Експертних висновків на даний прилад від 24.12.2020 року.

Водночас, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання позивача в частині витребування у відповідача документів, що підтверджують повноваження працівників поліції 04.12.2021 року, оскільки позивачем не доведено, що вказані докази можуть підтверджувати обставини, на які він посилався і які підлягають встановленню в межах судового розгляду. Не підлягає задоволенню вимога позивача про огляд судом безпосередньо приладу TruCam, оскільки позивач не довів, доказом яких обставин можуть бути результати такого огляду.

ІІІ. Законодавство, що підлягає застосуванню

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно зі ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Стаття 251 КУпАП вказує, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

IV. Обставини встановлені судом, докази на їх підтвердження та мотиви суду

Судом встановлено, що 04.12.2021 року інспектор 4 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у Вінницькій області Комар Р.В. виніс постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАО №5108225, відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності та застосовано відносно нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 гривень за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Згідно вказаної вище постанови 04.12.2021 року о 11:12 год, керуючи транспортним засобом марки «BMW X 5», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на автодорозі М-21 «Виступовичі-Мог.-Подільський» 244 км, рухаючись зі швидкістю 76 км/год в зоні дії дорожнього знаку 5.45 в населеному пункті, чим перевищив швидкість на 26 км/год, чим порушив п. 12.4 ПДР порушення швидкісного режиму. Дане правопорушення зафіксовано на прилад Трукам 83651. В постанові зазначено, що до неї додається Бодікамера АВ00072.

На підтвердження правомірності свого рішення відповідач до відзиву на позовну заяву додав компакт-диск, який містить відеозаписи з портативного відеореєстратора інспектора «Х 300072 АВ0072», відеозапис «Відео Трукам №_j2200_1204_110827», Роздруківку Трукам №_j2200_1204_110827, які, на думку відповідача, підтверджують факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Дослідивши надані сторонами письмові докази у справі, оглянувши фотознімки, відеозаписи, надані представником відповідача, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до п. 1.1. Правил дорожнього руху України, ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Згідно з п. 1.4 Правил дорожнього руху кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила. Кожний учасник дорожнього руху має дотримуватися Правил дорожнього руху і може розраховувати на дотримання цих правил будь-якою іншою особою, яка бере участь у русі. Це має бути гарантією передбачуваності розвитку ситуації на дорозі. Будь-яке відхилення від вимог та положень Правил може призвести до порушення встановленого порядку руху дорогами України і створення аварійної ситуації.

В пункті 1.9 Правил дорожнього руху України зазначено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Закон України «Про дорожній рух» регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання.

Відповідно до ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.

До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, велосипедисти, погоничі тварин.

Учасники дорожнього руху зобов`язані, у тому числі, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху, та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Положення п.1.10 Правил дорожнього руху визначає значення термінів, зокрема: населений пункт, забудована територія, в`їзди на яку і виїзди з якої позначаються дорожніми знаками 5.45 "Населений пункт", 5.46 "Кінець населеного пункта", 5.47 "Населений пункт", 5.48 "Кінець населеного пункта".

Згідно з п.12.4 Правил дорожнього руху України у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год.

Відповідно до положень ч.1 ст.122 КУпАП передбачена відповідальність, зокрема, за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину.

Матеріалами справи підтверджено, і зазначені обставини не заперечуються позивачем в тексті позовної заяви, що він, керуючи автомобілем марки «BMW X 5», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на автодорозі М-21 «Виступовичі-Мог.-Подільський» 244 км був зупинений інспектором поліції за перевищення дозволеної швидкості руху, що утворює склад адміністративного правопорушення, відповідальність за вчинення якого передбачена ч.1 ст. 122 КУпАП.

Приєднаний до оскаржуваної постанови відеозапис та фотокартки дають можливість ідентифікувати державний номерний знак автомобіля, який на ньому зображений, а також його марку, колір, модель та швидкість руху в момент вимірювання, яка становила 76 км/год, що на 26 км/год перевищувало допустиму швидкість руху в населеному пункті, в якому він рухався, що є порушенням вимог п.12.4 Правил дорожнього руху.

Крім того, в момент зупинки транспортного засобу, яким керував позивач, останній не заперечував, що він рухався з перевищенням швидкості, оскільки зазначив, що він поспішає на день народження.

Наданий відповідачем відеозапис є належним та допустимим доказом наявності в діях позивача ознак адміністративного правопорушення - перевищення швидкості руху в межах населеного пункту, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.122 КУпАП. Суд зауважує, що у постанові про накладення адміністративного стягнення зазначено, що перевищення швидкості зафіксовано на прилад ТruCAM, до постанови додається відеозапис з Бодікамери АВ00072, що відповідає положенням ст. 283 КУпАП.

В той же час, судом встановлено, що транспортний засіб, яким керував позивач, окрім перевищення швидкості, був зупинений у зв`язку з тим, що автомобіль перебував в розшуку і він був вилучений працівниками поліції у позивача.

Суд вважає, що не заслуговують на увагу доводи позивача щодо неправомірності використання працівником патрульної поліції вимірювального пристрою TruCam.

Пунктом 9 статті 31 Закону України "Про Національну поліцію" передбачено, що поліція може застосовувати технічні прилади і технічні засоби, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засоби фото-, і кінозйомки, відеозапису.

Спеціальною нормою, яка регламентує порядок застосування технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису є ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію».

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:

1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;

2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

В той же час ні норми КУпАП, ні норми Закону України "Про Національну поліцію" не містять заборони на використання будь-яких інших засобів вимірювальної техніки, як і не містять покладеного імперативного обов`язку для можливості використання лише стаціонарно встановленої техніки.

Матеріалами справи підтверджено, що лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 пройшов повірку, відповідно до свідоцтва про повірку законодавчо врегульованого засобу вимірювальної техніки №22-01/23894, виданого ДП «Укрметртестстандарт», лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCam LTI 20/20 № ТС008365 є придатним до застосування, яке є чинним до 03.11.2022 року (а.с. 34-39).

Крім того, зі змісту Інструкції з використання лазерного вимірювача TruCam вбачається, що коливання при вимірюванні не можуть привести до більшої похибки, ніж передбачено виробником, у випадку недостатньої стійкості лазеру, прилад показує повідомлення про помилку, а не видає результат з хибними даними вимірювання.

Зі змісту свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 № ТС008365 вбачається, що максимально допустима похибка при вимірюванні швидкості в ручному та автоматичному режимах +/- 2 км/год в діапазоні від 2 км/год до 200 км/год; +/- 1 % в діапазоні від 201 км/год до 320 км/год (а.с. 34).

При цьому суд звертає увагу, що похибка є однаковою як для використання засобу вимірювальної техніки в ручному, так і в автоматичному режимах.

Виходячи з технічної характеристики даного засобу вимірювальної техніки, навіть наявність можливої похибки +/- 2 км/год при швидкості, з якою рухався позивач - 76 км/год, не виключає вчинення ним адміністративного правопорушення, оскільки дозволена швидкість руху в населеному пункті становить 50 км/год.

Суд не бере до уваги доводи позивача, що контроль швидкості руху транспортних засобів здійснюється лише в місцях, які облаштовані дорожнім знаком «5.70» про здійснення фото-, відеофіксування порушень Правил дорожнього руху.

Частиною 2 статті 40 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку повинна бути розміщена на видному місці.

Дорожній знак «5.70» «Фото, відеофіксування порушень Правил дорожнього руху» лише інформує про можливість здійснення контролю за порушеннями Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та (або) технічних засобів, та відноситься до категорії інформаційно- вказівних знаків.

В той же час, Закон України «Про Національну поліцію» не зобов`язує встановлювати такі знаки перед ділянкою, на якій використовуються засоби фото-, відеофіксації порушень дорожнього руху, що свідчить про безпідставність посилань на протиправність спірної постанови у зв`язку з відсутністю доказів наявності на місці фіксації перевищення швидкості дорожнього знаку « 5.70».

Крім того, суд вважає, що позивач не довів на підставі належних і допустимих доказів відсутність такого знаку на момент винесення оспорюваної постанови.

Суд не бере до уваги надані позивачем для підтвердження даної обставини фотознімки (а.с. 22-25), оскільки з їх змісту не вбачається, що вони зроблені на ділянці дороги, по якій рухався позивач 04.12.2021 року. Разом з тим, дані фотознімки датовані 18.01.2022 року, про що зазначив сам позивач, а відтак вони не можуть підтверджувати наявність або відсутність встановлених дорожніх знаків станом на 04.12.2021 року.

Що стосується доводів позивача про те, що поданий представником відповідача компакт-диск із відеофайлами та фотокарткою є недопустимим доказом внаслідок порушення вимог ст. 99 КАС України (не засвідчений електронним цифровим підписом), то суд зазначає наступне.

Згідно з ч.2, ч.5 ст. 99 КАС України електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги". Законом може бути визначено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Суд, з урахуванням наведеної норми зазначає, що відповідач не вказував про те, що наданий до суду відеозапис є копією оригінального. Разом з тим, ОСОБА_1 не оспорював того, що на відеозаписах, які розміщені на поданому компакт-диску, дійсно 04.12.2021 р. відбувалась подія за його участю, а не іншої особи, не заперечував обставини, які зафіксовані на відео, їх послідовність та повноту.

Позивач не ставив під сумнів зміст відображення та його відповідність оригіналу, не заявляв клопотання про витребування у відповідача відповідного оригінала.

Беручи до уваги те, що позивач не заперечує обставини, за яких була винесена оспорювана позивачем постанова про накладення адміністративного стягнення, суд бере до уваги надані відповідачем відеозаписи та фотокартки, на які є посилання в постанові, як належні і допустимі докази у справі з метою повного, об`єктивного та всебічного з`ясування обставин справи.

Суд вважає, що з наданих представником відповідача доказів доведено, що позивач рухався з перевищенням встановленої швидкості 26 км/год. Так, з наданих суду фотокарток та відеозапису безперечно встановлено, що саме засобом вимірювання швидкості зафіксований автомобіль марки ««BMW X 5», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Не знайшли свого підтвердження посилання позивача, що відповідач не дотримався процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

В постанові про накладення адміністративного стягнення міститься підпис позивача про те, що він ознайомлений з правами, які передбачені ст. 268 КУпАП, з відміткою, що йому не надали адвоката.

Згідно з ч.1 ст.276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Частинами 2, 4 статті 258 КУпАП встановлено, що у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд, яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, протокол не складається. У випадках, передбачених ч.ч.1, 2 цієї статті, уповноваженими органами на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст.283 КУпАП.

Приписами п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» та ст. 222 КУпАП встановлено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками, правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі та розглядає справи, зокрема, про порушення правил дорожнього руху. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

З метою встановлення нормативно-правового регулювання здійснення проваджень уповноваженими особами Національної поліції України у справах про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі наказом № 1395 від 07.11.2015 року МВС України затверджено Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (далі - Інструкція).

Відповідно до п. 4 Розділу І, п. 2 Розділу III Інструкції у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу; постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачена, зокрема, приписами ч.1 ст. 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Отже, у визначених законодавством випадках допускається скорочене провадження у справах про адміністративні правопорушення, яке передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Застосування процедури скороченого провадження у випадках, визначених законом, не призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених в КУпАП.

Щодо доводу позивача про порушення поліцейським його права на отримання правової допомоги, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Із дослідженого відеозапису судом встановлено, що поліцейським було роз`яснено позивачу право на отримання правової допомоги, проте ОСОБА_1 самостійно не скористався наданим йому правом, адвоката залучити не намагався, просив інспектора поліції забезпечити його послугами адвоката, що не входить до повноважень працівника патрульної поліції.

Можливість реалізації особою своїх прав на участь у розгляді справи, права на захист тощо, передбачена також шляхом оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення до суду.

Висновки аналогічного змісту містяться у рішенні Конституційного Суду України від 26.05.2015 по справі №1-11/2015 за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 КУпАП та у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі №536/583/17, від 14.03.2018 року у справі № 760/2846/17, які відповідно до положень ч. 5 ст. 242 КАС України підлягають до застосування судом.

Суд вважає, що не заслуговують на увагу доводи позивача щодо подання відзиву на позовну заяву неналежною особою.

З матеріалів справи вбачається, що до відзиву на позовну заяву, поданого представником відповідача Цубера М., додано виписку з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, зі змісту якої вбачається, що Цебер М.М. уповноважений вчинять дії від імені Департаменту патрульної поліції, що відповідає нормам ст.55 КАС України, а відповідно до положень ст. 222 КУпАП та ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» від імені органів Національної поліції діють працівники органів і підрозділів Національної поліції.

Згідно зі ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом. Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Водночас, позивач, всупереч вимогам ст.ст. 77, 78 КАС України, не надав суду жодного доказу на підтвердження доводів, викладених ним в позовній заяві. Сам по собі обов`язок відповідача довести правомірність свого рішення не звільняє позивача від обов`язку надати суду докази в обґрунтування власних доводів.

Беручи до уваги встановлені під час розгляду адміністративного позову фактичні обставини, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є безпідставними, не доведені відповідними засобами доказування, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, порушивши Правила дорожнього руху України, судом не встановлено, що рішення відповідача про притягнення позивача до адміністративної відповідальності прийнято з порушенням норм чинного законодавства або з істотним порушенням прав позивача, а відтак позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Суд звертає увагу, що згідно з матеріалами справи позивач є службовою особою, а відтак зобов`язаний неухильно дотримуватись Конституції України та її законів, в тому числі Правил дорожнього руху, а в разі допущення правопорушення нарівні з іншими громадянами нести встановлену відповідальність за вчинене.

Суд не надає оцінку всім доводам, викладеним позивачем в позовній заяві про порушення працівниками поліції Правил дорожнього руху під час паркування службового автомобіля з огляду на те, що вони не мають правового значення для вирішення спору і не входять до предмета доказування.

Суд враховує, що згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Керуючись ст. ст. 7, 122, 251, 283 КУпАП, ст. ст. 2, 5, 42, 43, 74, 77, 99, 139, 242-246, 286, КАС України, суд,-

У Х В А Л И В :

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення, оскільки розгляд справи проведено без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: інспектор 4 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у Вінницькій області Комар Роман Володимирович, місцезнаходження: м. Вінниця, вул. Ботанічна, 23.

Суддя О.В. Стрілецька