Справа № 460/16821/22
Суддя: С.М. Дуляницька
Дата ухвалення: 2022-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

29 червня 2022 року м. Рівне №460/16821/22
Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді С.М. Дуляницька, розглянувши за правилами письмового провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доДепартаменту соціальної політики Рівненської міської ради
про визнання дій та рішення протиправними, зобов`язання вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернулася до суду з позовом до Департаменту соціальної політики Рівненської міської ради (далі - відповідач), в якому просить суд:

-дії та рішення Департаменту соціальної політики Рівненської міської ради в частині відмови у визначенні статусу особи, на яку поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", та видачі посвідчення "Член сім`ї загиблого" визнати протиправними;

- зобов`язати Департамент соціальної політики Рівненської міської ради визначити позивачу правовий статус особи, на яку поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", та видати посвідчення "Член сім`ї загиблого".

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем безпідставно, всупереч вимогам Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 №3551-Х11, відмовлено їй у видачі посвідчення члена сім`ї загиблого у зв`язку з тим, що відсутні правові підстави для встановлення статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана згідно п.1 ст. 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". Вважає такі дії відповідача протиправними, оскільки її покійний чоловік був учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, йому була встановлена інвалідність та помер внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Просить суд позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою суду від 30.05.2022 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи проводити за правилами прощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, зі змісту якого вбачається, що захворювання, що призвело до смерті чоловіка позивача, пов`язане з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, не дає законних підстав для встановлення статусу особи, на яку поширюється чинність п.1 ст. 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". На підставі зазначеного відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Згідно з ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), при розгляді справи в порядку письмового провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши позовну заяву, відзив на позовну заяву та дослідивши письмові докази, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 є дружиною померлого ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 та свідоцтвом про смерть ОСОБА_2 серії НОМЕР_2 .

ОСОБА_2 (чоловік позивачки) був учасником ліквідації наслідків аварії Чорнобильській АЕС, йому встановлено інвалідність ІІ групи та на нього розповсюджувалися пільги, передбачені Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_3 від 15.02.2019.

Відповідно до експертного висновку №05 від 20.04.2022 захворювання, що призвело до смерті ОСОБА_2 , пов`язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

За наслідками розгляду заяви позивачки про встановлення їй статусу особи, на яку поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та надання їй посвідчення члена сім`ї загиблого згідно з рішенням комісії Департаменту соціальної політики Рівненської міської ради для розгляду питань, пов`язаних із встановленням статусу згідно Законів України та розгляду спірних питань від 06.05.2022, оформленого протоколом № 70, відмовлено ОСОБА_1 у встановленні статусу особи, на яку поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" згідно абз.1 п.1 ст. 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (а.с.10).

Вважаючи вказане рішення протиправним, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Спірним питанням у справі є правомірність дій відповідача щодо фактичної відмови у наданні позивачеві посвідчення члена сім`ї загиблого ветерана війни відповідно до приписів статті 10 "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 № 3551-Х11 (далі - Закон №3551-ХII).

В преамбулі до Закону №3551-ХII зазначено, що цей Закон визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

Поширення чинності Закону №3551-ХII на дружину померлої особи є похідними від приналежності такої особи до ветеранів війни.

Відповідно до ст.4 Закону №3551-ХІІ, ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.

До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.

Згідно з ч.1 ст.7 Закону №3551-XII до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать особи з числа військовослужбовців діючої армії та флоту, партизанів, підпільників, працівників, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) чи пов`язаних з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, визнаних такими законодавством України, в районі воєнних дій, на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Другої світової воєн або з участю в бойових діях у мирний час.

Пунктом 1, 9 частини 2 статті 7 Закону №3551-XII передбачено, що до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа: військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами; осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

З огляду на зазначені правові норми обов`язковими умовами, за якими особу можна віднести до осіб з інвалідністю внаслідок війни, є наявність інвалідності, доказів залучення такої особи до військовослужбовців або до складу формувань Цивільної оборони та отримання інвалідності внаслідок захворювання пов`язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 09.10.2018 у справі №1740/2180/18, яке набрало законної сили 20.12.2018, встановлено, що ОСОБА_2 брав безпосередню участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі формувань Цивільної оборони, як працівник САБ-21.

Згідно з п.6 Рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 №20-РП/04 ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи бойових діях на території інших держав. Розділ ІІ Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту" визначає поняття і зміст статусу ветеранів війни (учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни) та осіб, на яких поширюється дія його положень. Це колишні військовослужбовці та особи вільнонайманого складу військових формувань, працівники правоохоронних органів, які безпосередньо брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань усіх видів і родів військ діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і в мирний час, виконували інші обов`язки військової служби та тилового забезпечення, пов`язані з необхідністю захисту Батьківщини, у тому числі з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами.

З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 , який мав пільги для ветеранів війни - інвалідів війни, і помер від захворювання, пов`язаного з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, відповідно до ст. 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" належить до інвалідів війни, а згідно ст. 4 Закону до ветеранів війни. Вказане також підтверджується посвідченням серії НОМЕР_3 (а.с.8).

Частиною 1 статті 10 Закону №3551-XII передбачено, що до сімей загиблих (померлих) ветеранів війни належать: сім`ї осіб, зазначених у статтях 6 і 7 цього Закону, які загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), а також внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби (у тому числі на території інших держав) під час воєнних дій та конфліктів.

Отже, зі змісту цієї норми слідує, що чинність Закону "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" поширюється і на членів сім`ї осіб, зазначених у статтях 6 і 7 цього Закону, які померли внаслідок захворювання, одержаного в період проходження військової служби.

До членів сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, зазначених у цій статті, належать, зокрема, один з подружжя, який не одружився вдруге, незалежно від того, виплачується йому пенсія чи ні.

Відповідач вказує, що померлий ОСОБА_2 , хоча і належав до ветеранів війни, однак смерть настала внаслідок захворювання, пов`язаного з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, а не як передбачено статтею 10 Закону - внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби (у тому числі на території інших держав) під час воєнних дій та конфліктів.

При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що таке буквальне тлумачення відповідачем вказаної норми права обмежує права членів сімей осіб, зазначених у статтях 6 і 7 цього Закону.

В даному випадку суд схиляється до позиції щодо можливості застосування поширювального (розповсюджувального, розширювального) тлумачення ст.10 Закону №3551-XII, та вважає, що одному з подружжя, який не одружився вдруге, незалежно від того, виплачується йому пенсія чи ні, має надаватися статус члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни також і у випадку, коли смерть ветерана війни настала внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи (як і сам статус ветерана війни відповідно до п. 9 ч.2 ст. 7 Закону №3551-XII).

Оскільки позивач є дружиною померлого внаслідок захворювання, пов`язаного з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС ОСОБА_2 , то суд дійшов висновку щодо наявності у позивача права на встановлення їй статусу особи, на яку поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Отже, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням наявні в матеріалах справи докази, надавши правову оцінку спірним правовідносинам, суд дійшов висновку, що відповідач протиправно відмовив у встановленні позивачу такого статусу.

Відповідно до п.4 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 № 302, особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (стаття 10 зазначеного Закону) видаються посвідчення з написом "Посвідчення члена сім`ї загиблого".

Абзацом 2 пункту 7 цього Положення передбачено, що "Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни", "Посвідчення учасника війни" і відповідні нагрудні знаки, "Посвідчення члена сім`ї загиблого" видаються структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у місті (у разі їх утворення) рад за місцем реєстрації громадянина.

Як було встановлено судом у позивача наявні всі юридичні підстави для встановлення статусу особи, на яку поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Згідно з ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб спосіб захисту повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005).

Отже, "ефективний засіб правого захисту" у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Враховуючи викладене, а також те, що позивач перебувала в зареєстрованому шлюбі з померлим ОСОБА_2 , який належав до осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, та смерть якого настала внаслідок захворювання, пов`язаного з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, суд дійшов висновку, що позивач у відповідності до вимог ст.10 Закону № 3551-XII має право на встановлення статусу та отримання посвідчення члена сім`ї загиблого, а тому відповідач неправомірно відмовив у задоволенні її заяви про видачу такого посвідчення.

Відповідно до ч.1 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, позов слід задовольнити повністю.

При вирішенні питання про розподіл понесених позивачем судових витрат суд керується ч.1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Тому, на користь позивача слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень судовий збір в сумі 992,40грн.

Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною відмову Департаменту соціальної політики Рівненської міської ради у встановленні ОСОБА_1 статусу особи, на яку поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту".

Зобов`язати Департамент соціальної політики Рівненської міської ради встановити ОСОБА_1 статус особи, на яку поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту" та видати ОСОБА_1 "Посвідчення члена сім`ї загиблого".

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту соціальної політики Рівненської міської ради судовий збір в сумі 992,40грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 29 червня 2022 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_4 )

Відповідач - Департамент соціальної політики Рівненської міської ради (вул. Соборна, 12, м. Рівне, 33028, ЄДРПОУ/РНОКПП 03195441)

Суддя С.М. Дуляницька