Справа № 320/12881/21
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2022-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2022 року справа №320/12881/21

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Бориспільської районної державної адміністрації Київської області про визнання протиправною відмови, зобов`язання вчинити певні дії,

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Управління соціального захисту населення Бориспільської районної державної адміністрації Київської області, в якому позивач просить суд:

- визнати протиправною та скасувати відмову Управління соціального захисту населення Бориспільської районної державної адміністрації Київської області від 07.09.2021 №642 у встановленні ОСОБА_1 статусу дружини інваліда війни;

- зобов`язати Управління соціального захисту населення Бориспільської районної державної адміністрації Київської області прийняти рішення та надати ОСОБА_1 статус дружини інваліда війни та видати посвідчення члена сім`ї загиблого відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту".

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що її померлий чоловік був учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії, та на підставі рішення Київського окружного адміністративного сулу від 03.05.2019 йому було видано 05.06.2019 посвідчення інваліда війни серії НОМЕР_1 . Експертним висновком Центральної міжвідомчої експертної комісії встановлено, що смерть чоловіка позивачки пов`язана з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Зазначені обставини відповідно до вимог чинного законодавства дають право на отримання їй статусу члена сім`ї померлого ветерана війни. Проте, звернувшись до відповідача з відповідною заявою, вона отримала відмову у присвоєнні такого статусу.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 18.10.2021 позовну заяву залишено без руху та встановлено десятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви, протягом якого позивачу необхідно було надати докази сплати судового збору у розмірі 908,00 грн. за подання даного адміністративного позову (оригінал платіжного документу).

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 20.12.2021 відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено її розгляд здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, витребувано докази від сторін.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову, зазначивши, що встановлення статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни дружинам померлих учасників ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС, смерть яких пов`язана із захворюванням, отриманим під час ліквідації аварії на ЧАЕС, Законом України «Про статус ветеранів війни, гаранті їх соціального захисту» не передбачено. При цьому зазначено, що померлий чоловік позивачки ОСОБА_2 не належав до жодної з перерахованих підстав, визначених в п.1 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і статус інваліда війни отримав відповідно до рішення суду.

Відповідно до частини п`ятої та шостої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.

З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_2 , що виданий Яготинським РВ ГУ МВС України в Київській області 11.09.2002 (а.с.6).

Відповідно до копії свідоцтва про укладення шлюбу від 09.01.1982, позивач починаючи з 09.01.1982 перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 (а.с.8).

Чоловік позивачки у період з 21.03.1982 по 26.08.1996 брав участь в ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи у складі формувань Цивільної оборони Чорнобильської АЕС та отримав інвалідність другої групи внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 03.05.2019 у справі №320/524/19 зобов`язано Управління соціального захисту населення Яготинської районної державної адміністрації Київської області встановити ОСОБА_2 статус особи з інвалідністю внаслідок війни та видати ОСОБА_2 посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни (а.с.12-19).

На виконання вказаного судового рішення Управлінням соціального захисту населення Яготинської районної державної адміністрації Київської області було видано ОСОБА_2 посвідчення інваліда війни ІІ групи серії НОМЕР_1 від 05.06.2019 (а.с.10).

Відповідно до свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 чоловік позивачки ОСОБА_2 помер (а.с.9).

30.07.2021 позивач отримала статус дружини померлого громадянина з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (Категорії 1), смерть якого пов`язана з Чорнобильською катастрофою відповідно до посвідчення № НОМЕР_4 , виданого Київською облдержадміністрацією (а.с.10).

Згідно експертного висновку Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України від 07.06.2021 № 6163 вказано, що захворювання, що призвело до смерті ОСОБА_2 , пов`язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (а.с.11).

На звернення позивача щодо встановлення статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни згідно Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», відповідач листом від 07.09.2021 № 642 повідомив, що померлий чоловік позивача ОСОБА_2 не належав до жодної з перерахованих підстав, визначених в п.1 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а статус інваліда війни отримав відповідно до рішення суду (а.с.20-21).

Наведене стало підставою для звернення позивача з даним адміністративним позовом до суду.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовий статус ветеранів війни визначений Законом України від 22.10.1993 №3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - Закон № 3551-ХII).

В преамбулі до Закону № 3551-ХII зазначено, що цей Закон визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

Поширення чинності Закону № 3551-ХII на дружину померлої особи є похідними від приналежності такої особи до ветеранів війни.

Статтею 4 Закону №3551-ХII визначено, що ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.

До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.

Положеннями пунктів 1, 9 частини 2 статті 7 Закону № 3551-ХII визначено, що до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа:

військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами;

осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

З огляду на зазначені правові норми, умовою, за наявності якої особу можна віднести до інвалідів війни, є серед іншого отримання інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Згідно з пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 року № 20-РП/04 ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи бойових діях на території інших держав. Розділ ІІ Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту» визначає поняття і зміст статусу ветеранів війни (учасників бойових дій, інваліди війни, учасники війни) та осіб, на яких поширюється дія його положень. Це колишні військовослужбовці, які безпосередньо як у воєнний, так і в мирний час виконували інші обов`язки військової служби та тилового забезпечення, пов`язані з необхідністю захисту Батьківщини, у тому числі з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій.

Судом встановлено, що померлий чоловік позивачки мав статус інваліда війни 2 групи та користувався пільгами, встановленими законодавством України для ветеранів війни-інвалідів війни, отже на нього поширювалась дія Закону № 3551-XII, що підтверджується посвідченням інваліда 2 групи серії НОМЕР_1 , виданим 05.06.2019 на ім`я ОСОБА_2 .

Згідно з частиною 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 370 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Враховуючи те, що рішення Київського окружного адміністративного суду від 03.05.2019 у справі №320/524/19, на час розгляду даної справи набрало законної сили, суд має підстави використовувати його як джерело преюдиційних фактів.

Відповідачем не заперечується, що захворювання, що спричинило смерть ОСОБА_2 пов`язана із виконанням службових обов`язків з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що також підтверджується відповідним висновком Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України від 07.06.2021 № 6163 (а.с.11).

Таким чином, за встановлених у справі обставин, враховуючи положення статті 4 Закону №3551-ХII слід дійти висновку, що ОСОБА_2 , який мав пільги для інвалідів війни та помер від захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, відповідно до ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» належить також і до ветеранів війни.

Частиною 1 ст. 10 Закону № 3551-ХII передбачено, що чинність цього Закону поширюється на сім`ї військовослужбовців, партизанів, підпільників, учасників бойових дій на території інших держав, прирівняних до них осіб, зазначених у статтях 6 і 7 цього Закону, які загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), а також внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби чи на території інших держав під час воєнних дій та конфліктів.

Отже, зі змісту цієї норми слідує, що чинність Закону № 3551-ХII поширюється і на членів сім`ї військовослужбовців, які померли внаслідок захворювання, одержаного в період проходження військової служби при виконанні інших обов`язків військової служби, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій.

Відповідно до абзаців 4, 7 п. 1 ст. 10 Закону № 3551-ХII до членів сім`ї загиблих (тих, які пропали безвісті) військовослужбовців, партизанів та інших осіб, зазначених у цій статті, належать, зокрема, один з подружжя, який не одружився вдруге, незалежно від того, виплачується йому пенсія чи ні.

Оскільки позивач перебувала в зареєстрованому шлюбі з померлим ОСОБА_2 , який мав статус інваліда війни відповідно до статті 7 Закону №3551-XІІ, на ОСОБА_1 , як дружину померлого ветерана війни, поширюється чинність Закону № 3551-ХII та остання має право на встановлення їй статусу члена сім`ї померлого інваліда війни.

Таким чином, відповідач неправомірно відмовив у встановленні позивачу такого статусу.

Крім того, позивач, як член сім`ї померлого ветерана війни, має право на отримання відповідного посвідчення.

Порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни встановлені Положенням про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, яке затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 року № 302 (далі - Положення № 302).

Згідно з пунктом 2 Положення № 302 посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», на основі якого надаються відповідні пільги і компенсації.

Відповідно до пункту 4 Положення № 302 особам, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (стаття 10 зазначеного Закону) видаються посвідчення з написом «Посвідчення члена сім`ї загиблого».

Нормами абзацу 2 пункту 7 Положення № 302, зокрема, передбачено, що «Посвідчення члена сім`ї загиблого» видаються органами праці та соціального захисту населення за місцем реєстрації громадянина.

Крім того, згідно із статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом №475/97-ВР від 17 липня 1997 року (далі - Конвенція), кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, треба зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Отже, суть наведених рішень зводиться до вимоги надати заявникові такі заходи правового захисту на національному рівні, які би дозволили компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, ЄСПЛ указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб спосіб захисту повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року).

Отже, "ефективний засіб правого захисту" у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Як вбачається з положень Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року, під дискреційними повноваженнями треба розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Суд не може підміняти державний орган рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями, оскільки вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але і не має права виходити за її межі.

Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Отже, у разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним.

Оскільки оскаржувана відмова відповідача не ґрунтується на дискреційних повноваженнях, зважаючи, що право позивача на отримання статусу члена сім`ї померлого ветерана війни підтверджується матеріалами справи, належним захистом порушеного права ОСОБА_1 є необхідність зобов`язання відповідача встановити позивачу вищевказаний статус та видати відповідне посвідчення.

Суд також наголошує, що відзив на позовну заяву та відповідь відповідача від 07.09.2021 №642 не містить жодного обґрунтування щодо того, в чому саме полягає неповнота або невірність висновків, викладених у рішенні суду від 03.05.2019 у справі №320/524/19, відзив містить лише вказівку на те, що соціальний захист дружин померлих учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, смерть яких пов`язана із захворюванням, отриманих під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, здійснюється відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Суд врахував, що позивачу встановлено статус дружини померлого громадянина з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (потерпілих) категорії 1 на підставі Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Проте доказів наявності підстав щодо відсутності у позивача права на встановлення їй статусу члена сім`ї померлого ветерана війни, визначеного Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", відповідачем не надано.

Таким чином позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно з ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Під час звернення з адміністративним позовом до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 908,00 грн., що підтверджується квитанцією від 28.10.2021 № 20832.

Сплачений позивачем судовий збір підлягає відшкодуванню їй у повному обсязі за рахунок відповідача.

Доказів понесення позивачем інших витрат, пов`язаних з розглядом справи, матеріали справи не містять.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 242 - 246, 250, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним і скасувати рішення Управління соціального захисту населення Бориспільської районної державної адміністрації Київської області, викладене у листі від 07.09.2021 №642 про відмову в установленні ОСОБА_1 статусу члена сім`ї померлого ветерана війни з видачею їй відповідного посвідчення.

3. Зобов`язати Управління соціального захисту населення Бориспільської районної державної адміністрації Київської області (місцезнаходження: 08300, Київська область, місто Бориспіль, вулиця Головатого, буд. 4; ідентифікаційний код 03193778) встановити ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_5 ) статус члена сім`ї померлого ветерана війни з видачею посвідчення відповідного зразка.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_5 ) за рахунок бюджетних асигнувань Управління соціального захисту населення Бориспільської районної державної адміністрації Київської області (місцезнаходження: 08300, Київська область, місто Бориспіль, вулиця Головатого, буд. 4; ідентифікаційний код 03193778) судовий збір у розмірі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім грн. 00 копійок.).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 27.06.2022.

Суддя Кушнова А.О.