Справа № 640/22260/20
Суддя: Єгорова Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2022-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2022 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Єгорової Н.М.,

суддів - Федотова І.В., Чаку Є.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 листопада 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа - Київський міський військовий комісаріат про визнання протиправними та скасування рішення в частині, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Міністерства оборони України, яким просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства оборони України про відмову ОСОБА_1 в призначені одноразової грошової допомоги, як інваліду третьої групи з 24 січня 2020 року, внаслідок травми пов`язаної із захистом Батьківщини, оформлене протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 17 квітня 2020 року №64 пункт 112;

- зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку з настанням інвалідності третьої групи, що настала внаслідок травми пов`язаної із захистом Батьківщини, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 "Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві" та статей 16, 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01 січня 2020 року.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 листопада 2021 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, судом не надано оцінки доводам позивача про те, що інвалідність і втрата працездатності без встановлення інвалідності - самостійні підстави для врахування при виплаті одноразової грошової допомоги по цим критеріям.

Також позивач наголосив, що інвалідності до 24 лютого 2020 року не мав і вона не могла змінювалась.

Міністерством оборони України подано до суду відзив, відповідно до якого останнє просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, оскільки 24 січня 2020 року позивачу було проведено повторний огляд МСЕК та за результатами огляду встановлено ІІІ групу інвалідності у зв`язку з травою пов`язаною із захистом Батьківщини, водночас у разі зміни групи інвалідності, її причин або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку зі змінами не здійснюється.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції ОСОБА_1 проходив військову службу за контрактом у військовій частині А1414. Згідно наказу командира військової частини А1414 позивач звільнений з військової служби у запас та виключений зі списків особового складу частини з 21 листопада 2019 року.

Відповідно до довідки військової частини В4080 від 23 лютого 2015 року № 574, ОСОБА_1 з 04 листопада 2014 року по 04 лютого 2015 брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської області.

Згідно з довідкою військової частини В4080 від 23 квітня 2015 року № 4692 ОСОБА_1 20 січня 2015 року одержав вогнепальне осколкове поранення м`яких тканин лівої скронево-тім`яної ділянки, за обставин - під час виконання бойового завдання в зоні АТО, в районі нп Кримське, Луганської обл., потрапив під артилерійський обстріл та танкову атаку, під час якої був відкинутий вибуховою хвилею.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами, ОСОБА_1 03 листопада 2015 року під час первинного огляду органами МСЕК встановлено 10% втрати працездатності внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини.

У зв`язку з встановленням ОСОБА_1 10% ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності внаслідок травмування, пов`язаного із захистом Батьківщини, відповідачем була виплачена одноразова грошова допомога у розмірі 9646 грн.

Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 24 лютого 2020 року ОСОБА_1 встановлено ІІІ групу інвалідності з 24 січня 2020 року причина інвалідності - травма, пов`язана із захистом Батьківщини.

У зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності, позивач звернувся до Київського міського військового комісаріату з заявою про виплату одноразової грошової допомоги як інваліду ІІІ групи.

Відповідно до копії витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 17 квітня 2020 року № 64 розглянувши подані документи, комісія дійшла висновку про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги капітану в запасі ОСОБА_1 (Київський МВК), якого 21 листопада 2019 року звільнено з військової служби та 03 листопада 2015 року під час первинного огляду органами МСЕК встановлено 10% втрати працездатності внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, що сталося 20 січня 2015 року (довідка МСЕК серія АГ № 0002055 від 03 листопада 2015 року), а 24 січня 2020 року під час огляду органами МСЕК визнано особою з інвалідністю ІІІ групи внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини (довідка МСЕК серія АВ № 0032534 від 24 січня 2020 року).

Не погоджуючись з зазначеним рішенням Міністерства ва оборони України, позивач звернувся до суду з позовом.

На підставі встановлених вище обставин, виходячи з системного аналізу приписів ст. 41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року №2232-XII, ст. ст. 16, 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року №2011-XII, Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 (далі - Порядок №975), а також ряду правових позицій Верховного Суду, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, оскільки з дня первинного встановлення ступеня втрати працездатності до дня встановлення ІІІ групи інвалідності минуло понад два роки.

Відповідно до абз. 1 ч. 4 ст. 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється.

Отже, норми ч. 4 ст. 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (абз. 1 і 2) передбачають обмеження строку, протягом якого зміна групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності можуть бути підставою для виплати одноразової грошової допомоги, двома роками, який обчислюється з часу первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності.

Судова колегія вважає за необхідне підкреслити, що на момент первинного встановлення позивачу втрати працездатності (а не інвалідності) - 03 листопада 2015 року - правова норма, яка обмежує право на перегляд розміру одноразової грошової допомоги дворічним строком, вже діяла.

Отже, зі змісту наведених вище нормативних актів випливає, що законодавство допускає можливість виплати грошової допомоги у разі встановлення військовослужбовцю вищої групи інвалідності або ступеня втрати працездатності, проте при виникненні цих підстав протягом двох років з моменту їх первинного встановлення.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 26 серпня 2019 року у справі № 826/7472/18, від 21 серпня 2019 року у справі № 806/2187/18.

У межах спірних правовідносин, як встановлено вище, підставою для відмови ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням вищої групи інвалідності Міноборони України було визначено те, що позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності понад дворічний термін після встановлення ступеня втрати працездатності.

Відтак, на переконання судової колегії, оскільки ІІІ група інвалідності встановлена позивачу з 24 січня 2020 року, тобто після спливу дворічного терміну з моменту встановлення йому втрати працездатності без встановлення інвалідності - 03 листопада 2015 року, то викладене виключає підстави для отримання грошової допомоги у більшому розмірі.

Наведений висновок суду апеляційної інстанції узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі Судової палати для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду, викладеною у постанові від 02 грудня 2020 року у справі №1.380.2019.006957, в якій зазначено, що:

- встановлення інвалідності та встановлення часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності є пов`язаними підставами для виплати одноразової грошової допомоги;

- встановлення інвалідності особі, якій раніше було встановлено часткову втрату працездатності без встановлення інвалідності, надає такій особі право на виплату одноразової грошової допомоги з урахуванням раніше виплаченої суми;

- дворічний строк для виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі застосовується з моменту першого рішення компетентного органу (МСЕК), яким встановлено інвалідність або ступінь втрати працездатності без встановлення інвалідності.

Указану позицію Верховного Суду у подальшому було відображено й у постановах суду касаційної інстанції, зокрема, від 21 грудня 2020 року у справі №278/2604/17, від 21 грудня 2020 року у справі №725/4136/17, від 21 січня 2021 року у справі №818/2448/18, від 10 червня 2021 року у справі №620/238/19.

Окрім того, у постанові від 02 грудня 2020 року у справі №1.380.2019.006957 Верховний Суд підкреслив, що держава, незалежно від завершення цього дворічного строку, зберігає для такої особи всі інші, окрім права на отримання одноразової грошової допомоги, гарантії права на соціальний захист, гарантованого, зокрема частиною п`ятою статті 17 (держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей) та статтею 46 Конституції України (громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними), які деталізовані в низці Законів України та підзаконних нормативно-правових актах.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 листопада 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Н.М. Єгорова

Судді І.В. Федотов

Є.В. Чаку