Справа № 420/23018/21
Суддя: Марин П.П.
Дата ухвалення: 2022-06-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 червня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі Головуючого судді Марина П.П., розглянувши за правилами загального позовного провадження в порядку письмового провадження адміністративний позов селянського (фермерського) господарства «Нива» до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправною та скасування податкового повідомлення-рішення

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшов позов селянського (фермерського) господарства «Нива» до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправною та скасування податкового повідомлення-рішення №1 від 03.11.2021 року..

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що на підставі висновків акту перевірки ГУ ДПС в Одеській області прийнято податкове повідомлення-рішення №1 від 03.11.2021 р., яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) у розмірі 7370639,00 грн. та застосовані штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у розмірі 1842660,00 грн.

Представник позивача зазначає, що приймаючи оскаржуване податкове повідомлення-рішення відповідач виходив з того, що правовідносини між позивачем та ТОВ «ЕКО-ФАБРИКА», ТОВ «НЕОКОМПОСТ», ТОВ «ВКП ЕКОЛОГІЯ ПЛЮС», ТОВ «НОВАТЕРС ТОРГ» оформлені лише документально, оскільки, їх реальність не підтверджується через неможливість встановити джерело погодження сільськогосподарської продукції, яка у період, що перевірявся, реалізована вищевказаним контрагентам-постачальникам, відсутність у контрагентів достатньої кількості трудових ресурсів, оборотних коштів, виробничих активів, земельних ділянок при значних обсягах реалізованої сільськогосподарської продукції тощо.

Разом з тим, представник позивача вказує, що отримана від контрагентів-постачальників продукція була використана позивачем шляхом внесення в ґрунт земельних ділянок, що перебувають в оренді у позивача, про що свідчать акти витрати.

Також представник позивача зазначає, що висновок відповідача про неможливість встановити джерело походження добрива, яке у період, що перевірявся, було реалізовано контрагентами-постачальниками позивачу є необґрунтованим оскільки норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування об`єкта оподаткування податком на прибуток, витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагентів за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагентів та злагодженість дій між ними.

Позивач вважає, що прийняті податкове повідомлення-рішення є протиправним та - таким, що порушує законні права та інтереси позивача, у зв`язку з чим підлягає скасуванню.

Відповідачем до суду надано відзив на адміністративний позов, згідно якого представник відповідача зазначає, що Головне управління ДПС в Одеській області адміністративний позов не визнає, та не погоджується з доводами позивача, вважає що позов не підлягає задоволенню.

Представник відповідача зазначив, що доводи викладені в адміністративному позові не спростовують встановлених під час перевірки порушень.

На переконання представника відповідача, встановлені під час перевірки порушення є обґрунтованими, а прийняте контролюючим органом оскаржувані податкові повідомлення рішення є правомірними.

Представником позивача подано відповідь на відзив, відповідно в якій зазначив, що первинні документи повною мірою розкривають зміст господарських операцій, підтверджують рух активів позивача та отримання ним реального результату в процесі господарської діяльності з контрагентами. Придбані у контрагентів товари були використані позивачем у межах власної господарської діяльності з метою отримання прибутку. Відповідачем не надано доказів, які б спростовували реальність таких операцій,

означали б відсутність .у позивача відповідних розрахункових та інших первинних документів обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення

бухгалтерського обліку, або ж неузгодженість їх з вимогами ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», невідповідність господарських операцій цілям та

завданням статутної діяльності позивача, їх збитковості тощо, які б окремо або вказували б не те, що вчинення таких операцій не було обумовлено розумними економічними причинами (цілями ділового характеру).

Ухвалою суду від 14.12.2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 31.01.2022 року продовжено строк підготовчого провадження до тридцяти днів.

Ухвалою суду від 26.05.2022 року, занесеною до протоколу судового засідання, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні, призначеному на 09.06.2022 року сторони участі не приймали, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, відповідно до вимог КАС України.

Представником позивача надано до суду клопотання про розгляд справи без участі представника позивача за наявними у справі доказами.

У зв`язку з відсутністю потреби заслухання свідка чи експерта, судом, керуючись положеннями ч.9 ст.205 КАС України, прийнято рішення про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовувалися вимоги, перевіривши їх доказами, суд встановив наступні факти та обставини.

Селянське (фермерське) господарство «НИВА» зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських об`єднань 28.03.2021, дата запису: 27.10.2005, номер запису: 0000148, основним видом економічної діяльності підприємства є вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (КВЕД 01.11).

На підставі направлень, виданих Головним управлінням ДПС в Одеській області, наказу від 01.09.2021 р. №6397-п, посадовими особами відповідача проведена документальна планова виїзна перевірка селянського (фермерського) господарства «НИВА» за результатами якої складено акт від 12.10.2021 року №22504/0701 «Про результати документальної планової виїзної перевірки СФГ «НИВА» з питань дотримання податкового законодавства за період з 01.04.2018 по 30.06.2021, валютного законодавства за період 01.04.2018 по 30.06.2021, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.04.2018 по 30.06.2021, іншого законодавства за період 01.04.2018 по 30.06.2021». (а.с22-80 т.1)

В акті перевірки встановлено завищення СФГ «НИВА» податкового кредиту за період з 01.04.2018 по 30.06.2021 всього на суму 7370638,3грн. у т.ч. по періодам: червень 2018 року 377699 грн., липень 2018 року - 1546162,8 грн., вересень 2018 року 824082 грн., грудень 2018 року 172690 грн., липень 2019 року - 249997,5 грн., липень 2020 року 2200007 грн., вересень 2020 року 2000000 грн.

Також в акті перевірки посадовими особами відповідача зазначено, що в ході проведення перевірки, не доведено реальне здійснення господарських операцій по придбанню товару, тому що підприємством не надано в повному обсязі необхідні документи.

Так, в акті перевірки встановлено, що на формування податкового кредиту вплинуло здійснення операцій з придбавання добрив від ТОВ «ЕКО-ФАБРИКА», ТОВ «НЕОКОМПОСТ», ТОВ «ВКП ЕКОЛОГІЯ ПЛЮС», ТОВ «НОВАТЕРС ТОРГ», які за висновками податкового органу не мають реального характеру.

У висновках акту перевірки зазначено, що перевіркою встановлено порушення СФГ «НИВА»:

п.198.1, п.198.3 ст.198, п.201.1 ст.201 Податкового Кодексу України №2755-VI від 02.12.10 зі змінами та доповненнями, в результаті чого занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті в бюджет на загальну суму на суму 7370639грн. у т.ч. по періодам: липень 2018 року - 1923 862 грн., вересень 2018 року 824082 грн., грудень 2018 року 172690 грн., липень 2019 року - 249997,5 грн., липень 2020 року 2133742 грн., серпень 2020 року 66265 грн., вересень 2020 року 2000000 грн.

На підставі зазначеного акту перевірки від 22504/0701 від 27.10.2021 року ГУ ДПС в Одеській області прийнято податкове повідомлення - рішення:

№1 від 03.11.2021 року яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на суму 7370639,00 грн та застосовано штрафні санкції в розмірі 1842660,00 грн. (а.с. 100 т.1).

Позивач, вважаючи, що висновки, викладені в акті перевірки є необґрунтованими, а податкові повідомлення-рішення протиправними та такими що підлягають скасуванню, звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до вимог частини 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст.67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до п.п.14.1.36 п.14.1.ст.14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Підпунктом 14.1.185 п.14.1. ст.14 ПКУ встановлено, що постачання послуг - будь-яка операція, що не є постачанням товарів, чи інша операція з передачі права на об`єкти права інтелектуальної власності та інші нематеріальні активи чи надання інших майнових прав стосовно таких об`єктів права інтелектуальної власності, а також надання послуг, що споживаються в процесі вчинення певної дії або провадження певної діяльності.

Відповідно до п.п.14.1.202. п.14.1. ст.14 ПКУ продаж (реалізація) товарів - будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими господарськими, цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за плату або компенсацію незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатного надання товарів. Не вважаються продажем товарів операції з надання товарів у межах договорів комісії (консигнації), поруки, схову (відповідального зберігання), доручення, довірчого управління, оперативного лізингу (оренди), інших цивільно-правових договорів, які не передбачають передачі прав власності на такі товари.

Відповідно до п.44.1 ст.44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Згідно з пп.14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк) (п.14.1.156. ст.14 ПК України)

Відповідно до п.198.1-198.3 ст.198 ПК України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу;

ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п.198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 1095 календарних днів з дати складення податкової накладної/розрахунку коригування.

Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» надано визначення наступних понять: господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Виходячи з вимог п.2 ст.3 вказаного Закону бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку. Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена також п.1.2 ст.1, п.2.1 ст.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995р., та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за №168/704 (зі змінами та доповненнями), відповідно до якого первинні документи це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

З урахуванням викладеного, суд зазначає, що для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Так, відповідач ставить під сумнів господарські взаємовідносини позивача з ТОВ «ЕКО-ФАБРИКА», ТОВ «НЕОКОМПОСТ», ТОВ «ВКП ЕКОЛОГІЯ ПЛЮС», ТОВ «НОВАТЕРС ТОРГ», у зв`язку з не встановленням реєстрації податкових накладних з номенклатурою товару, реалізованого на користь позивача, відсутністю у контрагентів основних фондів, матеріальних та трудових ресурсів, дозволів на роботи підвищеної небезпеки, придбаванням добрив, які відсутні в реєстрі пестицидів і агрохімікатів дозволених до використання в Україні згідно вимог постанови КМУ від 21.11.17 №1328.

Відповідно до ст.61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальних характер, тому позивач не може нести відповідальності за можливі протиправні дії інших юридичних осіб, оскільки вони перебувають поза межами його впливу.

З огляду на викладене, поняття добросовісний платник, яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням контрагентами контрагента правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентами його контрагента податкових зобов`язань.

Під час дослідження обсягу податкових прав і обов`язків платника за господарською операцією суд не обмежується перевіркою формальної відповідності поданих платником податків документів вимогам податкового законодавства, а оцінює всі докази в сукупності та взаємозв`язку для встановлення дійсного економічного змісту господарської операції.

Водночас, суд зазначає, що належними та допустимими в розумінні ст.124 Конституції України, доказами факту вчинення платником податків нікчемного правочину або факту відображення в обліку показників господарських операцій, які в дійсності не відбулись, можуть бути або обвинувальний вирок суду (оскільки діяння платника податків по протиправному заволодінню майном іншої особи або ухиленню від сплати податків, тобто вчинення нікчемного правочину, є об`єктивною стороною злочинів, передбачених ст.191 КК України та ст.212 КК України), або рішення суду у справі про стягнення одержаного за нікчемним правочином (бо наслідком вчинення платником податків нікчемного правочину відповідно до ст.ст. 207, 208, 250 Господарського кодексу України є застосування конфіскаційного заходу у вигляді стягнення одержаного за нікчемним правочином), або рішення суду про визнання правочину недійсним (оскільки відповідно до ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України вчинення платником податків правочину, котрий суперечить інтересам держави та суспільства, є підставою для звернення до суду з вимогою про визнання такого правочину недійсним).

Проте, відповідачем не подано до суду жодних доказів щодо наявності обвинувального вироку суду, рішень суду про стягнення одержаного за нікчемними правочинами, наявності рішень суду про визнання недійсними правочинів позивача з контрагентами.

Натомість, судом досліджено надані позивачем докази та первинні документи, а саме.

Судом встановлено, що здійснюючи свою господарську діяльність, СФГ «НИВА» уклало договори поставки добрив з ТОВ «ЕКО-ФАБРИКА», ТОВ «НЕОКОМПОСТ», ТОВ «ВКП ЕКОЛОГІЯ ПЛЮС», ТОВ «НОВАТЕРС ТОРГ».

Так, між СФГ «НИВА» та ТОВ «ЕКО-ФАБРИКА», укладено договір поставки від 02.07.2018 року №02.07-18-2, предметом якого є постачання Біогумусу (а.с. 103 т.1)

На підтвердження виконання договору позивачем надано: видаткові накладні, витяг з Єдиного реєстру податкових накладних, податкові накладні, ТТН (а.с. 104-250 т.1, а.с. 1-51 т. 2, 152-250 т.3, а.с. 1-3 т.4).

Між СФГ «НИВА» та ТОВ «НЕОКОМПОСТ» укладено договір поставки від 18.06.2018 року №18.06-18-1, предметом якого є постачання Біогумусу. Ціна товару зазначається в накладних. (а.с. 52-53 т.2)

Також між СФГ «НИВА» та ТОВ «НЕОКОМПОСТ» укладено договір поставки від 03.07.2018 року №03.07-18-1, предметом якого є постачання Біогумусу. Ціна товару зазначається в накладних. (а.с. 149-151 т.3)

На підтвердження виконання договору позивачем надано: видаткові накладні, витяг з Єдиного реєстру податкових накладних, податкові накладні, ТТН. (а.с. 54-215 т. 2, а.с.4-86 т.4).

Між СФГ «НИВА» та ТОВ «ВКП ЕКОЛОГІЯ ПЛЮС» укладено договір поставки від 01.07.2020 року №20/01-07, предметом якого є поставка товару, найменування, кількість номенклатура і вартість якого вказується у Специфікаціях та відповідає технічним характеристикам визначеним у п. 2.3 Договору.(а.с. 227-228 т.2)

Відповідно до специфікації №1 предметом поставки є органічні добрива марки Б в біг бегах, кількість 2200,0 т, на суму 13200000,00 грн, в т.ч. ПДВ 2 200 000,00 грн. (а.с. 229 т.2)

Відповідно до специфікації №2 предметом поставки є органічні добрива марки Б в біг бегах, кількість 2000,0 т, на суму 12000000,00 грн, в т.ч. ПДВ 2 000 000,00 грн.(а.с. 230 т.2)

На підтвердження виконання договору позивачем надано: видаткові накладні, витяг з Єдиного реєстру податкових накладних, податкові накладні, ТТН. (а.с. 231-250 т.2, а.с 1-31 т.3, а.с.87-250 т.4, а.с. 1-12 т.5).

Між СФГ «НИВА» та ТОВ «НОВАТЕРС ТОРГ» укладено договір купівлі-продажу від 16.07.2019 року №16/07, предметом якого є поставка товару сульфат амонію.(а.с. 41 т.3)

На підтвердження виконання договору позивачем надано: видаткові накладні, витяг з Єдиного реєстру податкових накладних, податкові накладні, ТТН. (а.с. 42-48 т.3, а.с 13-24 т.5).

Як зазначено представником позивача в адміністративному позові, поставлений товар добриво використано у власній господарській діяльності.

На підтвердження використання добрив у власній господарській діяльності надано акти витрат (а.с. 216-226 т.2, а.с. 32-40, 49-50 т.3)

Також представником позивача надано звіти про посівні площі сільськогосподарських культур під урожай 2018 року, 2019 року, 2020 року, звіти про використання добрив і пестицидів під урожай 2019 року, 2020 року, звіти про площі та валові збори сільськогосподарських культур, плодів, ягід і винограду на 1 грудня 2018 року, у 2019 році, 2020 році, у 2021 році (а.с. 101-118 т.3, а.с. 25-80 т.5)

Відповідно до п.198.1 ст.198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (в тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (п.198.2 ст.198 ПК України).

Отже, податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування ПДВ має бути фактично здійснений і підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Згідно із ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Крім того, п.14.1.27 ст.14 ПК України передбачено, що витрати - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 ст. 139 ПК України встановлено, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Судом, під час встановлення обставин наводився перелік документів, які цілком підтверджують реальність господарських операцій позивача з його контрагентами та засвідчують мету та факт подальшого використання придбаних ним послуг. В матеріалах справи наявні первинні документи (належним чином засвідчені їх копії), які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій між позивачем та вказаними контрагентами, а саме: договори, специфікації, ТТН, податкові накладні, звіти про використання добрив, акти списання добрив, тощо.

Реальність здійснення господарської операції повинна досліджуватися на підставі первинних документів, складених за результатами таких операцій та не може ґрунтуватися виключно на отриманій податковій інформації з баз даних податкового органу.

Суд зазначає, що непідтвердження операцій за ланцюгом постачання, відсутність основних засобів у контрагента, так само як і податкова інформація про інші порушення податкової дисципліни, допущені контрагентом платника податків або третіми особами у відносинах з контрагентом, не є свідченням нереальності господарських операцій, за умови їх підтвердження належними і допустимими первинними документами, як підставами формування бухгалтерського обліку.

До того ж, норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами.

Відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.

Вказана правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 12.07.2019 року у справі №808/109/18.

Надаючи оцінки доводам сторін спору в контексті реальності спірних господарських операцій, суд зазначає й про те, що обставини щодо фіктивності контрагентів позивача можуть бути встановлені виключно вироком суду, що набрав законної сили. При цьому слід врахувати, що відомості, отримані в ході оперативно-розшукових заходів чи досудового слідства не є доказами при доведенні фактів допущення порушень вимог податкового законодавства платником податків.

В контексті встановлених обставин у цій справі слід врахувати те, що як на час перевірки платника податку, так і час ухвалення судового рішення у цій справі не було ухвалено жодного вироку та/або постановлено ухвали про закриття кримінального провадження, які набрали законної сили та якими б посадових осіб контрагентів позивача або безпосередньо посадових осіб СФГ «НИВА» було визнано винними у вчиненні кримінальних правопорушень. Водночас, і відповідач не наводить доводів про ухвалення судом вироку у кримінальному провадженні, який би мав преюдиційне значення для цієї адміністративної справи.

Також, у справі, що розглядається, контролюючим органом не було надано й відомостей про те, що засновки чи учасники контрагентів позивача надали пояснення щодо непричетності до діяльності даних суб`єктів господарювання.

Суд зазначає, що норми податкового законодавства, не ставлять у залежність право платника податків на врахування витрат при визначенні оподатковуваного прибутку та на податковий кредит від дотримання податкової дисципліни його контрагентом, якщо цей платник мав реальні витрати у зв`язку з фактичним придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Одне тільки порушення постачальником товару (робіт, послуг) вимог податкового законодавства не може бути підставою для висновку про порушення іншим платником податків - покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту та обліку витрат за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про його обізнаність щодо протиправної податкової поведінки контрагента та про злагодженість дій між ними.

Отже, лише встановлення в ході судового розгляду факту узгодженості дій платника податків з недобросовісними постачальниками з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями постачальників чи сприяння ухиленню постачальниками товару від виконання податкових зобов`язань може слугувати підставою для відмови у праві на податковий кредит та праві на отримання бюджетного відшкодування. При цьому такі висновки не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а повинні бути підтверджені належними, достатніми, достовірними доказами із законних джерел у їх взаємній сукупності.

Відсутність трудових та матеріальних ресурсів, в свою чергу, не є безумовною підставою для висновків про відсутність фактичного виконання спірних операцій за умови наявності у позивача первинних документів, які спростовують такі доводи. За умови подання платником податків усіх належним чином оформлених документів, передбачених податковим законодавством, дані податкового обліку вважаються сформованими правомірно (обґрунтовано), якщо контролюючий орган не доведе зворотне.

Аналогічний підхід застосовано Верховним Судом у постановах від 17 листопада 2020 року у справі № 813/2761/17, від 21 січня 2021 року у справі № 820/4411/16, від 29.09.2021 року №300/1490/20.

З огляду на викладене доводи податкового органу, викладені в акті перевірки стосовно встановленням реєстрації податкових накладних з номенклатурою товару, реалізованого на користь позивача, відсутністю у контрагентів основних фондів, матеріальних та трудових ресурсів, дозволів на роботи підвищеної небезпеки є необґрунтованими.

Стосовно зауважень податкового органу щодо придбання позивачем добрива, яке відсутнє у Державному реєстрі пестицидів і агрохімікатів дозволених до використання в Україні згідно вимог постанови КМУ від 21.11.17 №1328, суд зазначає, що зазначені обставини жодним чином не впливають на формування податкового кредиту.

Відсутність сертифікатів якості та документів на підтвердження реєстрації у Державному реєстрі пестицидів і агрохімікатів дозволених до використання в Україні може свідчити лише про можливе використання несертифікованих або не дозволених добрив у господарській діяльності позивача, проте не свідчить про порушення податкового законодавства України.

Таким чином, в матеріалах справи наявні первинні документи бухгалтерського та податкового обліку, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій між позивачем та вказаними контрагентами. Зазначені документи складені за результатами проведених операцій та з дотриманням вимог діючого на момент виникнення правовідносин законодавства і містять у собі відомості щодо змісту та обсягу проведених операцій, які узгоджуються між собою.

Тобто, фактичні обставини об`єктивно засвідчують правомірність формування позивачем витрат та податкового кредиту на підставі первинних документів, які виписані на виконання умов викладених вище договірних відносин, що дало право позивачу включити дані суми до витрат та податкового кредиту.

Отже, господарські операції між позивачем та його контрагентами мали реальний характер, діяльність позивача була спрямована на отримання економічної вигоди від підприємницької діяльності, що зумовлює хибність висновків податкового органу про вчинення платником податків порушень податкового законодавства, а відтак, вони не можуть бути покладені в основу спірних податкових повідомлень-рішень. Крім того, окремі дефекти первинних документів бухгалтерського та податкового обліку не можуть слугувати підставою для висновків податкового органу про нереальність господарської операції.

Враховуючи встановлені обставини в їх сукупності, виходячи з системного аналізу норм чинного законодавства, суд дійшов висновку, що висновки контролюючого органу, на підставі яких прийняті оскаржуване рішення щодо збільшення податкового зобов`язання з податку на прибуток та податку на дану вартість, базуються на припущеннях та не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 242 КАСУ, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі РуїсТоріха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем за подання даного адміністративного позову сплачений судовий збір в розмірі 22700,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №477 від 17.11.2021 року.

Враховуючи, що адміністративний позов підлягає задоволенню, з Головного управління ДПС в Одеській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь селянського (фермерського) господарства Нива слід стягнути 22700,00 грн.

Керуючись ст. ст. 9, 72-73, 77, 90, 242, 245, 255, 295 КАС України суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов селянського (фермерського) господарства Нива до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправною та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №1 від 03.11.2021 року.

Стягнути з Головного управління ДПС в Одеській області (код ЄДРПОУ ВП: 44104032) за рахунок його бюджетних асигнувань на корить селянського (фермерського) господарства Нива (, адреса: 67725, Одеська область, Білгород Дністровський район, с. Салгани, вул. Шабська, буд. 47) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 22700,00 грн (двадцять дві тисячі сімсот гривень).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст.255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи проводився в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: селянське (фермерське) господарство Нива (, адреса: 67725, Одеська область, Білгород Дністровський район, с. Салгани, вул. Шабська, буд. 47);

Відповідач: Головне управління ДПС в Одеській області (, адреса: 65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5)

Суддя П.П. Марин