Справа № 420/5663/22
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2022-06-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 червня 2022 р.м.ОдесаСправа № 420/5663/22

Головуючий в 1 інстанції: Хурса О.О. Дата і місце ухвалення: 20.05.2022р., м. Одеса
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого Ступакової І.Г.

суддів Бітова А.І.

Лук`янчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 20 травня 2022 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Першого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

В квітні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Першого Київського відділу ДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в якому просила суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка виразилася у не розгляді у встановлений законодавством місячний строк звернення ОСОБА_1 вiд 21.01.2022р. про зняття арешту, накладеного на її нерухоме майно 18 грудня 2009 року постановою В-12/652 AA№648041, та у не зняттi вказаного арешту;

- зобов`язати Перший Київський відділ ДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зняти (скасувати) арешт, накладений на все нерухоме майно ОСОБА_1 18 грудня 2009 року постановою В-12/652 AA№648041, реєстраційний номер обтяження 9362654.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що згідно інформації, яка міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, 18.12.2009р. постановою державного виконавця Першого Київського відділу ДВС Одеського міського управління юстиції В-12/652 AA№648041 був накладений арешт на нерухоме майно ОСОБА_1 . При зверненні позивача до відповідача із заявою від 21.10.2021р. щодо повідомлення підстав накладення вказаного арешту та надання для ознайомлення матеріалів відповідного виконавчого провадження, листом від 04.01.2022р. ОСОБА_1 було повідомлено про відсутність можливості надати інформацію по виконавчому провадженні, в ході проведення виконавчих дій в якому винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, у зв`язку з його знищенням за спливом строку зберігання. Звернення ОСОБА_1 щодо зняття накладеного арешту Першим Київським відділом ДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) не розглянуто. Позивач зазначала, що обтяження її власності є втручанням у вільне володіння, користування та розпорядження майном, які захищені Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 20 травня 2022 року провадження у справі закрито на підставі п.1 ч.1 ст.238 КАС України. ОСОБА_1 роз`яснено, що даній спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, а також на не повне з`ясування судом обставин справи, просить скасувати ухвалу від 20.05.2022р. та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що при постановленні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції не враховано, що на майно ОСОБА_1 було накладено три арешти в трьох різних виконавчих провадженнях. Відсутність у Першого Київського відділу ДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) будь-якої інформації по виконавчому провадженню, в якому постановою від 18.12.2009р. В-12/652 AA№648041 був накладений арешт, не дозволяє встановити підстави відкриття цього виконавчого провадження, статус ОСОБА_1 в цьому виконавчому провадженні. Зазначене виключає можливість застосування іншого порядку судового оскарження, зокрема за ст.447 ЦПК України, оскільки згідно вказаної норми тільки сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою на рішення, дії, бездіяльність державного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього кодексу.

Також, апелянт посилається на те, що розгляд позовних вимог особи, яка була заявником щодо реєстраційних дій до державного виконавця про скасування його рішень чи записів у відповідному державному реєстрі стосовно державної реєстрації обтяжень речових прав на нерухоме майно, належить до юрисдикції адміністративних судів при умові, що позовні вимоги обґрунтовані протиправністю дій чи рішень державного виконавця і відсутній спір щодо права власності на відповідне майно. У даній справі право ОСОБА_1 на нерухоме майно ніким не оспорюється, приватноправового спору між позивачем на обтяжувачем прав на відповідне майно не виникає.

Відповідно до ст. ст. 10, 12-2, 26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», враховуючи рішення Ради суддів України від 24.02.2022р. №09, наказом голови П`ятого апеляційного адміністративного суду №9-до/с від 28.02.2022р., з метою недопущення випадків загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів та працівників суду у П`ятому апеляційному адміністративному суді в умовах воєнного стану, встановлено особливий режим роботи. У зв`язку з цим, розгляд справи вирішено проводити у порядку письмового провадження, про що сповіщено сторін.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до пунктів 1 та 2 частини 1 статті 4 КАС України адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - це спір, у якому, зокрема, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Згідно з частиною 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте, сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Водночас, визначальними ознаками приватноправових відносин є, зокрема, наявність майнового чи немайнового особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Положеннями частини 1 статті 287 КАС визначено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Як слідує з матеріалів справи, в провадженні Першого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) перебували виконавчі провадження №12652488, №12652959, №35627000, №35628599, №39269400 та №39269416 з виконання виконавчого документу - виконавчого листа №2-258/08, виданого Київським районним судом м. Одеси 09.02.2009р. про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «УкрСиббанк» грошових коштів.

В рамках зазначених виконавчих провадженнях, частину яких знищено за спливом строку зберігання, державним виконавцем відповідача було винесено постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження №В-12/652 АА№648041 від 18.12.2009р., №35627000 від 04.12.2012р. та №39269416 від 07.08.2013р.

Керуючись п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем Відділу винесено постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 04.11.2011р. ВП №12652488, від 04.11.2011р. ВП №12652959, від 20.06.2013р. ВП №35627000, від 20.06.2013р. ВП №35628599, від 25.11.2013р. ВП №39269400, від 25.11.2013р. ВП №39269416.

Таким чином, вказані виконавчі провадження, в тому числі і те, що в межах якого прийнято постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження №В-12/652 АА№648041 від 18.12.2009р., були відкриті на виконання рішення Київського районного суду м. Одеси від 09.02.2009р. у справі №2-258/08, боржником у якому є ОСОБА_1 .

Як стверджує Перший Київський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) будь-які інші виконавчі провадження у відношенні боржника ОСОБА_1 на примусовому виконанні Відділу не перебували. А відтак, колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на те, що у спірних правовідносинах неможливо встановити підстави відкриття виконавчого провадження, в межах якого накладено арешт на її майно, та статус ОСОБА_1 в цьому виконавчому провадженні.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 74 Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

За приписами статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з ч. 1 ст. 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Таким чином, зазначеними нормами передбачена можливість оскарження боржником або стягувачем дій державного виконавця до того суду, який розглянув справу як суд першої інстанції, на виконання свого рішення, зокрема ухваленого в порядку цивільного судочинства. Така скарга подається з метою судового контролю за виконанням судового рішення, ухваленого у відповідній справі.

В той же час, предметом даного позову не є законність постанови державного виконавця №В-12/652 АА№648041 від 18.12.2009р., про накладення арешту на майно ОСОБА_1 , як боржника у виконавчому провадженні, а вирішення судом питання про зняття арешту з майна боржника у виконавчому провадженні з виконання, як вже встановлено, виконавчого листа №2-258/08, виданого Київським районним судом м.Одеси 09.02.2009р. про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «УкрСиббанк» грошових коштів.

Згідно із частинами третьою - п`ятою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну «Укроборонпром», акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну «Укроборонпром», державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну «Укроборонпром» або на момент припинення Державного концерну «Укроборонпром» було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності», звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності».

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Таким чином зняття арешту з майна здійснюється шляхом винесення виконавцем постанови. Така постанова може бути винесена на підставі постанови начальника відповідного відділу державної виконавчої служби лише у разі порушення порядку накладення арешту, в усіх інших випадках - виключно на підставі рішення суду.

Для визначення юрисдикції цього спору необхідно визначити підстави позову, зміст прав, на захист яких направлено звернення до суду. Якщо підставою позову є неправомірні, на думку позивача, дії органу державної виконавчої служби при накладенні арешту на певне майно, то такий спір має розглядатися в порядку адміністративного судочинства. Якщо підставою позову є наявність спору про право та/або позивач подає його з метою захисту права власності або іншого речового права, то ці спори мають розглядатися в порядку цивільного/господарського судочинства як такі, що випливають із цивільних правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою цього позову позивач визначила наявність арешту, накладеного на належне їй нерухоме майно та не знятого при винесенні постанови про повернення виконавчого документу стягувачу, що порушує права та законні інтереси ОСОБА_1 . Законність постанови державного виконавця від 18.12.2019р. про накладення арешту на майно ОСОБА_1 , як боржника у виконавчому провадженні, не являється предметом даного спору.

Тобто, у цій справі порушується право власності позивача, внаслідок чого вона позбавлена можливості в повному обсязі користуватися та розпоряджатися майном на власний розсуд, а тому у даному випадку порушено її цивільні права.

З огляду на вищевикладене, оскільки ОСОБА_1 була відповідачем у цивільній справі та боржником у виконавчому провадженні з виконання судового рішення в цивільній справі про стягнення заборгованості, то колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції, що справа щодо зняття арешту з майна боржника, який накладено під час здійснення виконавчих дій у виконавчому провадженні щодо виконання судового рішення, ухваленого в порядку цивільного судочинства, також підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі №340/25/19 та постанові Верховного Суду від 06 березня 2020 року у справі №640/23588/19.

Що ж до посилань апелянта на правові позиції Великої Палати Верховного Суду, викладені у постановах від 20.06.2018р. по справі №820/4146/17, від 04.09.2018р. по справі №823/2042/16 та від 28.11.2018р. по справі №490/5986/17, то колегія суддів не приймає їх до уваги, оскільки спори у вказаних справах стосувалися державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, здійсненої органами державної реєстрації, до яких не належать органи ДВС.

На підставі викладеного колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що заявлений спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, у зв`язку з чим провадження у справі підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.238 КАС України.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 та скасування ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 20 травня 2022 року колегія суддів не вбачає.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 20 травня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 28 червня 2022 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лук`янчук