Справа № 380/17199/21
Суддя: Кравців Олег Романович
Дата ухвалення: 2022-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2022 року

Львівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Кравціва О.Р. розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління пенсійного фонду України у Волинській області, про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання призначити пенсію на пільгових умовах.

Суть справи.

До Львівського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі - відповідач 1, ГУПФУ у Львівській області), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення начальника відділу обслуговування громадян №4 (Сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії №94 від 28.08.2021 та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області до страхового стажу ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) зарахувати період роботи з 12.10.1988 по 11.01.1996 та період роботи з 25.06.2000 по 10.07.2016 і з врахуванням цих періодів роботи призначити пенсію по інвалідності;

- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 908,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на переконання ОСОБА_1 у нього є достатній страховий стаж для призначення йому пенсії по інвалідності. Проте відповідачем протиправно, на думку позивача, не зараховано до страхового стажу періоди роботи з 12.10.1988 по 11.01.1996 та з 25.06.2000 по 10.07.2016 у зв`язку з чим прийняте рішення про відмову у призначенні пенсії.

Ухвалою суду від 13.10.2021 позовну заяву залишено без руху.

Позивач недоліки позовної заяви усунув належним чином.

Ухвалою від 26.11.2021 суд відкрив спрощене позовне провадження в адміністративній справі.

ГУПФУ у Львівській області проти позову заперечило з підстав викладених у відзиві.

Вказує, що згідно наданих до заяви про призначення пенсії документів страховий стаж ОСОБА_1 складає 08 років 0 місяців 17 днів при необхідному не менше 14 років. ГУПФУ у Волинській області не зараховано до страхового стажу роботи період роботи з 12.10.1988 по 11.01.1996 оскільки запис в трудовій книжці завірений печаткою старого зразка та період роботи з 25.06.2000 по 10.07.2016 так як в записі про звільнення відсутня дата наказу і в даних ОК-5 відомості за даний період роботи відсутні.

Також зазначає, що для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки з наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи, тощо. Однак зазначені документи на підтвердження стажу роботи позивачем до ГУПФУ у Львівській області не надавались.

Ухвалою від 16.02.2022 суд залучив до участі у справі другого відповідача Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі ГУПФУ у Волинській області, відповідач 2) та продовжив строк розгляду справи.

Відповідач 2 відзиву на позов у встановлений строк не подав. Належним чином повідомлений про розгляд справи.

У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 6 ст. 162 КАС України).

Відповідно до ч. 4 ст. 159 КАС України неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі (ч. 2 ст. 262 КАС України).

Суд на підставі позовної заяви, відзиву, а також долучених письмових доказів,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 громадянин України, ІНФОРМАЦІЯ_1 .

20.08.2021 позивач звернувся до Стрийського об`єднаного управління Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії по інвалідності.

Відповідно до розписки-повідомлення заява позивача та долучені до неї документи зареєстровані за №3879.

Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності відділ призначення пенсій управління пенсійного забезпечення ГУПФУ у Волинській області визначено органом, уповноваженим розглянути заяву позивача.

28.08.2021 ГУПФУ у Волинській області розглянуло заяву про призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та прийняло рішення №94 про відмову у призначенні пенсії.

Рішення мотивовано тим, що при необхідному страховому стажу не менше 14 років, страховий стаж ОСОБА_1 складає 08 років 0 місяців 17 днів. До страхового стажу не зараховано період роботи з 12.10.1988 по 11.01.1996, оскільки запис завірений печаткою старого зразка та період роботи з 25.06.2000 по 10.07.2016, так як в записі про звільнення відсутня дата наказу, а в даних ОК-5 відомості за даний період відсутні.

Вважаючи вказане рішення протиправним, а безумовне право на призначення пенсії порушеним, ОСОБА_2 звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи справу суд керується таким.

Завданням адміністративного судочинства України відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пенсійні правовідносини регулюються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-ІV), який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закон №1058-ІV, особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією: для осіб з інвалідністю II та III груп: від 56 років до досягнення особою 59 років включно - 14 років.

Згідно зі ст. 7 Закону України «Про пенсійне забезпечення» звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.

Суд з`ясував що на день звернення із заявою про призначення пенсії ОСОБА_1 досяг віку 59 років.

Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією Серія 12ААв №032819 ОСОБА_1 01.07.2021 вперше безтерміново встановлено третю групу інвалідності за загальним захворюванням.

Спірним у даному випадку є питання наявності у позивача необхідного страхового стажу.

В якості підстави для відмови у призначенні пенсії позивачу, послугувало не врахування до страхового стажу періоду його роботи з 12.10.1988 по 11.01.1996, оскільки запис завірений печаткою старого зразка та період роботи з 25.06.2000 по 10.07.2016, так як в записі про звільнення відсутня дата наказу, а в даних ОК-5 відомості за даний період відсутні.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

З матеріалів справи суд з`ясував, що трудова книжка позивача НОМЕР_1 містить записи про те що 12.10.1988 позивач прийнятий на роботу в Сколівський кооператив «Дубрава» столярем-мебельщиком ІV розряду на підставі протоколу №1 від 01.10.1988. 11.01.1996 позивач звільнений з роботи в кооперативі у зв`язку з самоліквідацією кооперативу на підставі протоколу №22 від 10.01.1996 та рішення №172. Вказані записи скріплені печатками та засвідчені підписами голови кооперативу ОСОБА_3 .

Також наявні записи про те, що 25.06.2000 позивач прийнятий на роботу в МПП «Золоте Руно» заступником директора на підставі протоколу №21 від 10.06.2000 року та 10.07.2016 звільнений з роботи МПП «Золоте Руно» за згодою двох сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. зазначені записи також скріплені печатками та засвідчені підписами директора ОСОБА_4 .

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (Порядок №637).

Відповідно до пункту 1 зазначеного Порядку №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Інструкцією Про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29 липня 1993 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за №110, в редакції наказу Міністерства соціальної політики №720/1642/5 від 06 жовтня 2014 року (далі - Інструкція) також встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника (пункт 1.1 Інструкції).

Відповідно до пункту 2.2 Інструкції до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Згідно з пунктом 2.4 Інструкції усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Відповідно до пункту 4.1 Інструкції у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів. Аналогічна за змістом норма містилась у п. 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка була затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.74 №162, яка діяла в Україні станом на дату складання запису 10 у трудовій книжці позивача.

Таким чином, здійснення записів у трудовій книжці та їх належне оформлення законодавцем покладено на роботодавця, а не на працівника. Отже, відповідальність за можливе не вчинення такого запису або його неналежне оформлення не може бути перекладена на працівника та призводити до позбавлення його права на врахування фактично відпрацьованого часу у складі трудового стажу, який враховується для призначення пенсії.

Аналогічна правова позиція у подібних правовідносинах була висловлена Верховним Судом у постановах від 02.02.2018 у справі №677/277/17, від 26.06.2019 у справі №423/3762/16-а, від 11.07.2019 у справі №683/737/17, згідно із якою відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення.

Трудова книжка ОСОБА_1 засвідчена належним чином та містить засвідчені підписами уповноважених осіб та печатками підприємств відомості про весь трудовий стаж позивача.

Той факт, що запис в трудовій книжці про звільнення позивача за згодою сторін з МПП «Золоте Руно» не містить дати наказу не є його виною.

Вказане стосується і повірка записів про період роботи на Сколівському кооперативі «Дубрава» печаткою старого зразка. Суд наголошує, що звільнення позивача із вказаного підприємства відбулося у зв`язку із його самоліквідацією, тому від позивача жодним чином не могла залежати процедура та порядок повірки відповідних записів.

Доказів того, що позивач вносив недостовірні відомості до трудової книжки відповідачем не надано.

Суд зазначає, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

За загальним правилом, формальні неточності у документах не можуть бути підставою для обмеження особи у реалізації її права на соціальний захист шляхом призначення пенсії.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 25.04.2019 у справі №593/283/17, від 30.09.2019 у справі №638/18467/15-а, від 23.10.2019 у справі №263/3783/17, від 19.06.2020 у справі №359/2076/1 від 20.01.2021 у справі №588/647/17.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Окремо суд звертає увагу на покликання відповідача у спірному рішенні на те, що у даних ОК-5 відомості за період роботи з 25.06.2000 по 10.07.2016 відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 11 Закону №1058-IV загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають громадяни України, іноземці (якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України) та особи без громадянства, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, створених відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, у філіях, представництвах, відділеннях та інших відокремлених підрозділах цих підприємств та організацій, в об`єднаннях громадян, у фізичних осіб - підприємців та інших осіб (включаючи юридичних та фізичних осіб - підприємців, які обрали особливий спосіб оподаткування (єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок) на умовах трудового договору (контракту) або працюють на інших умовах, передбачених законодавством, або виконують роботи на зазначених підприємствах, в установах, організаціях чи у фізичних осіб за договорами цивільно-правового характеру.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 14 Закону №1058-IV передбачено, що страхувальниками відповідно до цього Закону є роботодавці, у тому числі на підприємствах, установах, організаціях, створених відповідно до законодавства України.

Частиною 1 ст. 15 вказаного Закону визначено, що платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині першій статті 12 цього Закону.

Відповідно до ч.ч. 5, 6, 9 ст. 20 Закону №1058-IV страхові внески сплачуються страхувальниками шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків.

Перерахування страхових внесків здійснюється страхувальниками одночасно з одержанням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплати доходу), у тому числі в безготівковій чи натуральній формі або з виручки від реалізації товарів (послуг). При цьому фактичним одержанням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплати доходу) вважається одержання відповідних сум готівкою, зарахування на банківський рахунок одержувача, перерахування за дорученням одержувача на будь-які цілі, одержання товарів (послуг) або будь-яких інших матеріальних цінностей в рахунок зазначених виплат (доходу), фактичне здійснення із цих виплат (доходу) відрахувань, передбачених законодавством або за виконавчими документами, чи будь-яких інших відрахувань.

Днем сплати страхових внесків вважається: у разі перерахування сум страхових внесків у безготівковій формі з банківського рахунку страхувальника на банківський рахунок органу Пенсійного фонду - день списання установою банку, органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з банківського (спеціального реєстраційного) рахунку страхувальника незалежно від часу її зарахування на банківський рахунок органу Пенсійного фонду.

Частина десята цього Закону передбачає: якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Частиною 12 ст. 20 Закону №1058-IV визначено: страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків. Установи банків приймають від страхувальників платіжні доручення та інші платіжні документи на видачу (перерахування) коштів для виплат заробітної плати (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески, та здійснюють видачу (перерахування) зазначених коштів лише за умови одночасного подання страхувальником платіжних документів про перерахування коштів для сплати відповідних сум страхових внесків або документів, що підтверджують фактичну сплату цих сум, у порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду України за погодженням із Національним банком України та центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення. У разі невиконання банками цієї вимоги вони за рахунок власних коштів у порядку, встановленому Національним банком України, сплачують відповідному територіальному органу Пенсійного фонду суму, що дорівнює сумі несплачених страхових внесків, з правом зворотної вимоги до страхувальників щодо відшкодування цієї суми.

З огляду на викладені норми, суд дійшов висновку про те, що факт ненадходження відрахувань до ПФУ із заробітної плати позивача за відсутності його вини, не є підставою для відмови у зарахуванні позивачу до страхового стажу роботи у період з 25.06.2000 по 10.07.2016.

Вказані висновки щодо спірного питання узгоджуються із позицією Верховного Суду у подібних правовідносинах, що викладена у постанові від 29.07.2020 року у справі №165/2354/16-а.

Таким чином, висновки що наведені у спірному рішенні є безпідставними та не відповідають нормам законодавства України.

Ба більше суд наголошує, що відповідачем 1 до матеріалів справи долучено докази з яких суд з`ясував, що до винесення спірного у даній справі рішення, позивач ще двічі звертався до органів пенсійного фонду із заявами про призначення пенсії по інвалідності і обидва рази приймалися рішення про відмову у призначенні відповідної пенсії. У рішенні від 06.08.2021 Пенсійним фондом визначено, що страховий стаж позивача становить 04 роки 11 місяців 16 днів, у рішенні від 16.08.2021 зазначено, що страховий стаж становить 13 років 04 місяці 01 день, тоді як вже у оскаржуваному рішенні зарахований трудовий стаж склав 08 років 0 місяців 17 днів. Вказані обставини свідчать про очевидну невизначеність позиції Пенсійного фонду. У кожному випадку вказані інші підстави для відмови, під сумнів ставляться різні періоди з посиланням на відсутність та необхідність подання різних уточнюючих довідок.

З огляду на викладене суд висновує, що наведені відповідачем аргументи не є достатньо вагомими, чіткими та узгодженими доказами, що підтверджують відсутність у позивача страхового стажу за спірні періоди, факт чого підтверджується належними та допустимими доказами в розумінні положень ст. 74 КАС України.

За таких обставин рішення про відмову у призначенні пенсії є протиправним і підлягає скасуванню.

З метою захисту прав позивача, підлягає задоволенню похідна вимога щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати позивачу період роботи зарахувати період роботи з 12.10.1988 по 11.01.1996 та період роботи з 25.06.2000 по 10.07.2016 до страхового стажу.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача із врахуванням цих періодів роботи призначити пенсію по інвалідності, суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 44 Закону №1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Згідно з ч. 5 ст. 45 Закону №1058-IV документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Статтею 58 Закону №1058-IV визначено, що Пенсійний фонд є органом, який, зокрема, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати.

На виконання вказаних норм Закону №1058-IV постановою Правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25 листопада 2005 року затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Порядок №22-1).

Відповідно до підпунктів 1-3 пункту 4.2 розділу ІV Порядку №22-1 при прийманні документів орган, що призначає пенсію: перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Згідно з пунктом 4.3 розділу ІV Порядку №22-1 не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Відповідно до абзацу 1 пункту 4.7 розділу ІV Порядку №22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Аналіз зазначених норм дозволяє дійти висновку, що підставою для вчинення дій, спрямованих на призначення пенсії за віком, є відповідна заява особи та додані до неї необхідні документи, подані до уповноваженого органу Пенсійного фонду у встановленому порядку.

Суд звертає увагу на те, що уповноваженим органом для призначення (перерахунку) пенсії є Пенсійний фонд, до компетенції якого і входить розгляд документів, в тому числі і поданих вперше.

При цьому, суд не може перебирати на себе компетенцію суб`єктів владних повноважень (у цьому конкретному випадку пенсійного органу) та досліджувати документи, яким не надавалась оцінка, а також встановлювати на їх основі наявність чи відсутність права на призначення пенсії.

Судом з`ясовано, що для призначення пенсії по інвалідності необхідним є дотримання таких обов`язкових умов, які мають існувати одночасно: досягнення віку 59 років; наявності страхового стажу не менше 14 років та встановлення інвалідності.

У спірному рішенні відповідач дійшов висновку про відсутність у позивача необхідного страхового стажу та з цієї підстави відмовив у призначенні позивачу пенсії по інвалідності.

Отже, з вказаного рішення слідує, що відповідач, отримавши заяву позивача про призначення пенсії та додані до неї документи надав оцінку лише одній з обов`язкових умов, необхідних для призначення зазначеної пенсії, а саме наявності стажу роботи.

Суд враховує, що Верховний Суд у постанові від 07.03.2018 у справі №233/2084/17 зазначив, що вирішення питання призначення пенсії є виключною компетенцією Пенсійного фонду, а тому належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву про призначення пенсії по інвалідності, а не зобов`язання відповідача призначити таку пенсію.

Завданням адміністративного суду є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень та їх відповідності правовим актам вищої юридичної сили.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Тому, завданням адміністративного суду є саме контроль за легітимністю прийняття рішень.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 10.09.2019 у справі №818/985/18 та від 26.12.2019 у справі №810/637/18.

У межах спірних правовідносин судом надана оцінка правомірності оскаржуваного рішення щодо не зарахування до страхового стажу позивача спірних періодів роботи.

При цьому, суд не може перебирати на себе компетенцію суб`єктів владних повноважень (у цьому конкретному випадку пенсійного органу) та досліджувати документи, яким не надавалась оцінка, а також встановлювати на їх основі наявність чи відсутність права на призначення пенсії.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, суд відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 07 березня 2018 року у справі №233/2084/17, відповідно до якої вирішення питання призначення пенсії є виключною компетенцією Пенсійного фонду, а тому належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву про призначення пенсії на пільгових умовах, а не зобов`язання відповідача призначити таку пенсію.

Адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення з урахуванням обставин конкретної справи.

Беручи до уваги викладене, суд вважає, що належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язати ГУПФУ у Львівській області повторно розглянути заяву від 01.10.2021 про призначення пенсії за віком, за результатами розгляду якої було прийнято оскаржуване рішення про відмову у призначенні пенсії, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних у матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають частковому задоволенню.

За правилами передбаченими ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Отже, поверненню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 2 підлягає сума у розмірі 454,00 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 8-10, 14, 72-77, 90, 139, 242-246, 255, 257, 293 КАС України, суд,-

в и р і ш и в :

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області №94 від 28.08.2021 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області () зарахувати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) до страхового стажу період роботи з 12.10.1988 по 11.01.1996 та період роботи з 25.06.2000 по 10.07.2016.

4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області () розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) від 20.08.2021 про призначення пенсії по інвалідності, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

5. У задоволенні інших вимог відмовити.

6. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Волинської області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір в сумі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Кравців О.Р.