Справа № 380/14264/21
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2022-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2022 рокуЛьвівСправа № 380/14264/21 пров. № А/857/2539/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р. Й.,

суддів Гудима Л. Я.,

Гуляка В. В.,

з участю секретаря судового засідання Петрунів В. І.,

представника позивача Пащинської А. О.,

представника відповідача Кельбас Р. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2021 року (прийняте у м. Львові суддею Коморним О. І.; складене у повному обсязі 31 грудня 2021 року) в адміністративній справі № 380/14264/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Макс сейл корн» до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення і зобов`язання вчинити дії.

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2021 р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Макс сейл корн» (далі - ТОВ «Макс Сейл Корн», Товариство) звернулося до Львівського окружного адміністративного суду із вказаним позовом та, з урахуванням уточнення позовних вимог, просило:

- визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області (далі - ГУ ДПС у Львівській області) № 19534/13-01-07-04 від 17.08.2021, винесене за наслідками Акта від 16.07.2021 № 14683/13-01-07-04/43842661 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Макс сейл корн» (43842661) з питань дотримання податкового законодавства при декларуванні за квітень 2021 року від`ємного значення з податку на додану вартість (далі - ПДВ), у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету»;

- зобов`язати ГУ ДПС у Львівській області внести до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування ПДВ дані щодо узгодженої суми бюджетного відшкодування, заявленого ТОВ «Макс сейл корн» за квітень 2021 року.

Позовні вимоги обґрунтувало тим, що висновки акта перевірки не відповідають фактичним обставинам справи, неправильно застосовано норми матеріального права, а загалом винесене податкове повідомлення-рішення є протиправними і підлягає скасуванню. Зазначає, що документи первинного бухгалтерського обліку, які були досліджені ревізорами-інспекторами повністю відповідають вимогам законодавства та розкривають суть і зміст спірних господарських операцій. Формальні недоліки на декотрих документах не можуть вказувати на нереальність самих господарських операцій, адже із сукупного дослідження їх змісту можливо повністю встановити обставини господарських операцій. Відсутність у контрагентів позивача матеріальних та/або трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ним господарської операції та не може свідчити про отримання необґрунтованої вигоди покупцем. Зауважує, що висновки акта перевірки зроблені відповідно до наявної в інформаційних базах ДПС податкової інформації, яка зібрана станом на дату складання акта перевірки в рамках організації і проведення даної документальної перевірки, у тому числі надана платником; також перевіркою встановлено невідповідність даних при звірці та аналізу документів, долучених позивачем до перевірки, проте не зазначено, на підставі яких конкретних даних податковий орган робить такий висновок. Вказує, що твердження податкового органу щодо неможливості здійснення фінансово-господарських операцій з контрагентами позивача, через відсутність у товариства документального підтвердження реальності є помилковими, позаяк позивач надав усі первинні документи, які підтверджують здійснення господарських операцій між Товариством та його контрагентами за відповідні періоди, а також те, що ці операції спричинили реальні зміни майнового стану Товариства. Фактичне виконання своїх зобов`язань за договорами здійснено як позивачем, так і його контрагентами підтверджено належним чином оформленими первинними документами. Зазначає, що на час здійснення спірних господарських операцій платник податків та його контрагенти були належним чином зареєстровані як юридичні особи та установчі документи недійсними в судовому порядку не визнавались.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2021 року позов задоволено.

Не погодившись із зазначеним рішенням, його оскаржило ГУ ДПС у Львівській області, яке вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте без урахування фактичних обставин справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права. Тому просило скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване податкове повідомлення рішення є правомірним, позаяк господарські операції між позивачем та його контрагентами фактично не відбувалися через відсутність у контрагента позивача основних засобів, рухомого та нерухомого майно. Вважає, що подані позивачем документи не є належними доказами підтвердження господарської діяльності. Зазначає, що проведеним аналізом даних Єдиного реєстру податкових накладних встановлено, що ТОВ «Кіма+» декларує операції із придбання зернових культур, які реалізовані в грудні 2020 року Товариству, залучивши по ланцюгу постачання ряд підприємств-«транзитерів», у яких відсутнє фактичне придбання вищезгаданих зернових культур. Проте, зазначені доводи судом не перевірялись та були відхилені через неналежність доказів, які ці обставини підтверджують, хоча використання такої інформації в межах процедури проведення перевірки платника податку узгоджується з приписами статті 83 Податкового кодексу України (далі - ПК України). Ще одним доводом в обґрунтування нездійснення ТОВ «Кіма+» діяльності із вирощування та продажу зернових є його фігурування в кримінальному провадженні від 16.05.2020 № 0000370 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 358 КК України, за фактом підробки договору суборенди з ТОВ «Ольга» на незаконної реєстрації вказаного договору в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Встановлені у межах цього провадження обставини вказують на відсутність у ТОВ «Кіма+» цієї земельної ділянки, що свідчить про відсутність можливостей для здійснення господарської діяльності із вирощування зернових культур. Надані на підтвердження фактичної передачі товарів накладні не є належними документами, позаяк не відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність»; також постачальником не було надано покупцю довідку про походження товару. А в наданих на підтвердження перевезення товару товарно-транспортних накладних не зазначено супровідних документів на вантаж, відсутні дані щодо здійснення вантажно-розвантажувальних операцій; у ТОВ «Кіма+» також встановлено відсутність зареєстрованих транспортних засобів. Вказане є підтвердженням формального складення документів з метою отримання податкової вигоди у вигляді зменшення бази оподаткування ПДВ за рахунок відображення в податковому обліку господарських операцій, які фактично не відбулися. Проте, висновок суду про реальність господарських операцій ґрунтується на формальному дослідженні наявності первинних документів, без встановлення внутрішньої сторони господарських операцій, які ці документи повинні відображати та без встановлення фактичного здійснення руху товарів у ході здійснення останніх. Щодо висновку суду про зобов`язання ГУ ДПС у Львівській області внести до Реєстру заяв про повернення бюджетного відшкодування ПДВ дані щодо узгодженої суми бюджетного відшкодування, заявленої ТОВ «Макс сейл корн», то такий обов`язок у контролюючого органу виникає лише на наступний робочий день після отримання, зокрема, рішення суду, яке набрало законної сили; тому, в цій справі у відповідача такий обов`язок ще не виник.

Представник ТОВ «Макс сейл корн» подав відзив на вказану апеляційну скаргу, у якому зазначив, що Товариство не погоджується із вказаною апеляційною скаргою і, водночас, вважає, що рішення суду першої інстанції є таким, що відповідає нормам чинного законодавства України, прийняте з урахуванням норм матеріального та процесуального права. Тому просило залишити апеляційну скаргу ГУ ДПС у Львівській області без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Доводи відзиву загалом відповідають доводам позовної заяви та вказують на погодження з висновками суду першої інстанції. Зазначає, що в процесі розгляду справи належними та допустимими доказами підтверджено фактичне виконання своїх зобов`язань за договорами як позивачем, так і його контрагентами, а також те, що на час здійснення спірних господарських операцій сторони були належним чином зареєстровані як юридичні особи та установчі документи недійсними в судовому порядку не визнавались. Не заслуговує на увагу твердження апелянта про те, що під час проведення перевірки було дотримано вимог порядку проведення та оформлення документальної перевірки, позаяк висновки акта перевірки ґрунтуються лише на податковій інформації. Судом з акта податкової перевірки встановлено, що на підтвердження сплати сум ПДВ у складі ціни товару, зазначеного у додатках до Договорів поставки продукції за відповідними господарськими операціями контрагентом позивача складені податкові накладні, які були зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, що не заперечується відповідачем у акті перевірки, відтак така обставина не підлягає доказуванню. Суд правильно зазначив, що документи первинного бухгалтерського обліку, долучені до справи, відповідають вимогам законодавства та розкривають суть і зміст спірних господарських операцій. Формальні недоліки на документах не можуть вказувати на нереальність самих господарських операцій, адже із сукупного дослідження їх змісту можливо повністю встановити обставини господарських операцій. А відсутність у контрагентів позивача матеріальних та/або трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ним господарської операції та не може свідчити про отримання необґрунтованої вигоди покупцем, при тому, що висновки акта перевірки зроблені відповідно до наявної в інформаційних базах ДПС податкової інформації, яка зібрана станом на дату складання акта перевірки в рамках організації і проведення даної документальної перевірки, у тому числі надана платником. З приводу покликання апелянта на те, що ТОВ «Кіма+» є фігурантом кримінального провадження зазначає, що апелянтом не наданого доказів того, що в рамках кримінального провадження отримано інформацію про вчинення саме позивачем протиправних дій, які мають наслідком безпідставне отримання відшкодування ПДВ на рахунок платника. Зауважує, що чинне законодавство не ставить умову виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації та наявності чи відсутності основних фондів, позаяк платник податків не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов`язань, при тому, що фактичне виконання своїх зобов`язань за договорами здійснено як позивачем, так і його контрагентами, та підтверджено належним чином оформленими первинними документами. Також, з покликанням на приписи статті 200 ПК України, вказав, що суд першої інстанції вірно застосував норми в частині вимоги з приводу зобов`язання вчинити дії.

У судовому засіданні представник апелянта підтримала вимоги апеляційної скарги з аналогічних підстав; просить апеляційну скаргу задовольнити. Представник позивача, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом, ГУ ДПС у Львівській області у період з 01.07.2021 по 09.07.2021 провело документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Макс сейл корн» з питань дотримання податкового законодавства при декларуванні за квітень 2021 року від`ємного значення з ПДВ, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету, про що 16.07.2021 складений акт № 14683/13-01-07-04/43842661 (т. 1 а. с. 10 - 43).

За висновками Акта перевірки Товариством порушено приписи:

- п.п. 198.1, 198.3 ст. 198; п.п. 200.1, 200.2, 200.4 ст. 200 ПК України, в результаті чого підприємством за квітень 2021 року завищено суму ПДВ, яка підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку, в сумі 13 035 726,55 грн;

- п.п. 85.2, 85,4, 85.8 ст. 85 ПК України - підприємством не надано у повному обсязі документів, що належать до предмета перевірки.

Підставою для таких висновків вказано податкову інформацію, яка наявна в інформаційних базах ДІІС та зібрана в межах організації і проведення перевірки, у тому числі надана платником податків, та результати її опрацювання є відповідно до пп. 19-1.1.46 п.19-1.1 ст. 19-1; п. 74.3 ст. 74 і п.п. 83.1.2 п. 83.1 ст. 83 ПК України.

На підставі Акта перевірки та відповідно до встановлених порушень ГУ ДПС у Львівській області 17.08.2021 прийняло податкове повідомлення-рішення № 19534/13-01-07-04, яким зменшило Товариству бюджетне відшкодування з ПДВ за квітень 2021 року, задеклароване на рахунок платника в банку, на суму 13 635 726,55 грн та застосувало штрафну (фінансову) санкцію (штраф) в сумі 3 408 931,62 грн (т. 1 а. с. 44).

Вважаючи, що зазначене податкове повідомлення-рішення прийнято відповідачем протиправно, ТОВ «Макс сейл корн» звернулося до суду із цим позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції мотивував його тим, що долучені до справи документи первинного бухгалтерського обліку відповідають вимогам законодавства та розкривають суть і зміст спірних господарських операцій. Формальні недоліки на документах не можуть вказувати на нереальність самих господарських операцій, адже із сукупного дослідження їх змісту можливо повністю встановити обставини господарських операцій. Відсутність у контрагентів позивача матеріальних та/або трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ним господарської операції та не може свідчити про отримання необґрунтованої вигоди покупцем. Фактичне виконання своїх зобов`язань за договорами здійснено як позивачем, так і його контрагентами, та підтверджено належним чином оформленими первинними документами.

Також суд вважав, що відповідач зобов`язаний внести до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування дані щодо узгоджених сум бюджетного відшкодування належних позивачу, задля забезпечення доступу органу, що здійснює казначейське обслуговування для подальшого виконання.

Такі висновки суду першої інстанції, на переконання колегії суддів апеляційного суду, відповідають нормам матеріального права, фактичним обставинам справи і є правильними з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із п. 75.1 ст. 75 ПК України органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться органами державної податкової служби в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на органи державної податкової служби.

Документальною перевіркою, згідно із п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК України, вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, а також отриманих в установленому законодавством порядку органом державної податкової служби документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Відповідно до підпунктів 14.1.36, 14.1.18, 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами;

бюджетне відшкодування - відшкодування від`ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника;

податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Об`єктом оподаткування можуть бути майно, товари, дохід (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об`єкти, визначені податковим законодавством, з наявністю яких податкове законодавство пов`язує виникнення у платника податкового обов`язку (п. 22.1 ст. 22 ПК України).

Згідно із п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

За змістом пп. "а" п. 185.1 ст. 185 ПК України об`єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

Приписами п. 187.1 ст.187 ПК України встановлено, що датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до п. 198.1 ст.198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; г) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Пунктом 198.2 ст.198 ПК України визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Водночас згідно із п. 198.3 ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг, придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

У пункті 198.6 ст.198 ПК України зазначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Пунктом 201.10 ст.201 ПК України визначено, що податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків визначає стаття 200 ПК України.

Пунктом 200.1 ст.200 ПК України встановлено сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно із п. 200.2 ст. 200 ПК України при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Відповідно до пункту 200.4 статті 200 ПК України при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

За вимогами пункту 200.7 статті 200 ПК України платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

Порядок ведення та форма Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Платники податку, які мають право на бюджетне відшкодування відповідно до цієї статті та подали заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, отримують таке бюджетне відшкодування в разі узгодження контролюючим органом заявленої суми бюджетного відшкодування за результатами камеральної перевірки, а у випадках, визначених пунктом 200.11 цієї статті, - за результатами перевірки, зазначеної у такому пункті, що проводяться відповідно до цього Кодексу (пункт 200.10 статті 200 ПК України).

Відповідно до пункту 200.12 статті 200 ПК України зазначена у заяві сума бюджетного відшкодування вважається узгодженою в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, зокрема, з дня визнання протиправним та/або скасування податкового повідомлення-рішення (підпункт «ґ»).

У цьому випадку інформація про узгодженість бюджетного відшкодування та його суму відображається в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування контролюючим органом на наступний робочий день після виникнення такого випадку.

Узгоджена сума бюджетного відшкодування стає доступною органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, для виконання на наступний операційний день за днем її відображення в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування та перераховується органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, у строки, передбачені пунктом 200.13 цієї статті, на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку та/або на бюджетні рахунки для перерахування у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до Державного бюджету України.

Згідно із пунктом 200.13 статті 200 ПК України на підставі даних Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, після дня набуття статусу узгодженої суми бюджетного відшкодування перераховує таку суму з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку та/або на бюджетні рахунки для перерахування у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету, протягом п`яти операційних днів.

Відповідно до пункту 200.15 статті 200 ПК України у разі коли за результатами перевірки сум податку, заявлених до відшкодування, платник податку розпочинає процедуру адміністративного або судового оскарження, контролюючий орган не пізніше наступного робочого дня після отримання відповідного повідомлення від платника або ухвали суду про порушення провадження у справі зобов`язаний внести відповідні дані до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування.

Після закінчення процедури адміністративного оскарження або набрання законної сили рішенням суду контролюючий орган на наступний робочий день після отримання відповідного рішення зобов`язаний внести до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування дані щодо узгодженої суми бюджетного відшкодування платника.

Порядком ведення Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.01.2017 року № 26, (далі - Порядок № 26) встановлено, що орган ДФС здійснює формування реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість, шляхом внесення даних щодо, зокрема найменування платника податку на додану вартість та його індивідуальний податковий номер; дату подання заяви про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника податку у банку, поданої у складі податкової декларації з податку на додану вартість або уточнюючого розрахунку з податку на додану вартість (в разі їх подання); дату надсилання платнику податку органом ДФС повідомлення про відмову у прийнятті податкової декларації або уточнюючого розрахунку (в разі їх подання); суму податку, заявленого до бюджетного відшкодування, зазначену в кожній заяві, поданій у складі податкової декларації або уточнюючого розрахунку (в разі їх подання), у тому числі окремо, яка підлягає перерахуванню на рахунок платника податку у банку та/або в рахунок сплати грошових зобов`язань, та/або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету; суму податку, заявленого до бюджетного відшкодування, зменшену на суму податкового боргу тощо.

Згідно із пунктом 3 Порядку № 26 формування Реєстру здійснюється автоматично на підставі баз даних ДФС та Казначейства.

Відповідно до пункту 4 Порядку № 26 орган ДФС вносить до Реєстру певні дані: дату подання заяви про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість (далі - заява) на рахунок платника податку у банку, поданої у складі податкової декларації з податку на додану вартість (далі - податкова декларація) або уточнюючого розрахунку з податку на додану вартість (далі - уточнюючий розрахунок) (в разі їх подання); - суму податку, заявленого до бюджетного відшкодування, зазначену в кожній заяві, поданій у складі податкової декларації або уточнюючого розрахунку (в разі їх подання), у тому числі окремо, яка підлягає перерахуванню на рахунок платника податку у банку та/або в рахунок сплати грошових зобов`язань, та/або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету; - дату початку та закінчення проведення перевірки даних податкової декларації або уточнюючого розрахунку (в разі їх подання), в складі яких подана заява, з обов`язковою відміткою щодо виду перевірки (камеральна, документальна); дату складення та вручення платнику податку акта перевірки; - дату та номер податкового повідомлення-рішення та суму бюджетного відшкодування за кожною заявою з урахуванням уточнюючого розрахунку (у разі їх подання), не узгоджену органом ДФС; - дату початку оскарження податкового повідомлення-рішення та суму бюджетного відшкодування, що оскаржується; - дату закінчення оскарження податкового повідомлення-рішення та суму бюджетного відшкодування, узгоджену за результатами оскарження; - суму узгодженого органом ДФС бюджетного відшкодування за кожною заявою та дату її узгодження.

Порядок повернення узгоджених сум бюджетного відшкодування здійснюється у хронологічному порядку відповідно до черговості внесення заяв до Реєстру (пункт 6 Порядку № 26).

Як встановлено судом, 28 жовтня 2020 року ТОВ «Макс сейл корн» уклало з АГРО БОРД ЕООД (Болгарія) контракт № GSW-28/10/20-T про продаж зернових культур в кількості та по ціні, що обумовлені в підписаних сторонами Специфікаціях до такого контракту. До вказаного контракту між сторонами погоджена та підписана Специфікація № WHE 01/12/20-МС від 28 жовтня 2020 року, за якою Продавець (ТОВ «Макс сейл корн») зобов`язався передати у власність Покупця (АГРО БОРД ЕООД (Болгарія)) товар: пшеницю українського походження м`яку, не насіннєву 2 класу та/або 3 класу та/або 4 класу, насипом, врожаю 2020 р. загальною кількістю 8000,000 МТ +/-10% за вибором Покупця і за Контрактною ціною.

Між сторонами погоджена та підписана Специфікація - № WHE 28/10/20-Т від 28 жовтня 2020 р., згідно з якою Продавець (ТОВ «Макс сейл корн») зобов`язався передати у власність Покупця (АГРО БОРД ЕООД (Болгарія)) товар: пшеницю українського походження м`яку, не насіннєву 2 класу та/або 3 класу та/або 4 класу, насипом, врожаю 2020 р. загальною кількістю 5000,000 МТ +/-10% за вибором Покупця і за Контрактною ціною.

Для виконання вказаного контракту позивачем (покупець) 28.10.2020 укладено з ТОВ „КІМА +" (постачальник) Договір поставки продукції № ВПП-28/10/20-МС.

За умовами договору між позивачем та ТОВ „КІМА +", постачальник поставляє (продає) у власність Покупцеві, а Покупець приймає (придбає) та оплачує на умовах і протягом дії цього Договору продукцію з якісними показниками, вказаними у додатку до цього Договору. Асортимент, номенклатура, кількість, якість, ціна умови та строки поставки Товару, місце прийому - передачі, строки оплати Товару узгоджуються сторонами шляхом вказування їх у Додатках на окремі партії товару, які поставляються згідно цього Договору та становлять його невід`ємну частину.

Згідно з Додатком № ПШЕ 01/12/20-МС до Договору поставки продукції від 28.10.2020 № ВПП-28/10/20-МС Постачальник приймає на себе зобов`язання передати (продати), а Покупець зобов`язується прийняти у власність та оплатити Товар : Пшениця 2-го класу українського походження, врожаю 2020 року на загальну суму 5 720 709,00 грн.

Вказаним додатком сторонами визначені якісні показники, асортимент, номенклатура, кількість, якість, ціна, умови та строки поставки товару, місце прийому-передачі, строки оплати товару, зокрема те, що постачальник постачає Товар партіями на умовах СРТ та/або DAP та/або DAT - м. Миколаїв, ТОВ МСП „Ніка тера" та/або ТОВ „Євровнєшторг" та/або ТОВ „ЄВТ ГРЕЙН" (базис поставки відповідно до Інкотермс 2010 року). Спосіб перевезення насипом (т. 1 а.с. 114).

Транспортування товару підтверджено товарно-транспортними накладними, відповідно до яких автомобільний перевізник, замовник та вантажовідправник: ТОВ „КІМА+" (43160803), 81100, Львівська область, Пустомитівський район, м. Пустомити, вул. Лісневицька, буд. 1Г; Вантажоодержувач: ТОВ „МСП Ніка-Тера" в квоту „Souflet Negoce S.A.S". Експортер ТзОВ „Макс сейл корн" згідно із зовнішньо-економічним контрактом від 28.10.2020 № GSW-28/10/20-MC з „AGRO BORD EOOD" (Bulgaria). Експедитор в порту - ТОВ „Ніка Транс Логістика"; ТОВ „ЄВТ Грейн" в квоту „Souflet Negoce S.A.S". Експортер ТОВ „Макс сейл корн" згідно із зовнішньо-економічним контрактом від 28.10.2020 № GSW-28/10/20-MC з „AGRO BORD EOOD"(Bulgaria). Експедитор в порту - ТОВ „ЄВТ Грейн". Пункт навантаження: Кіровоградська область, м. Олександрія, смт. Пантаївка, вул. Урожайна, 1. Пункт розвантаження: ТОВ „МСП Ніка-Тера", м. Миколаїв, вул. Айвазовського, буд. 23. ТОВ „ЄВТ Грейн", м. Миколаїв, вул. Айвазовського, буд. 14.

Факт поставки товару, окрім ТТН, засвідчується рядом укладених договорів, на виконання яких підписано акти наданих послуг, зокрема ТОВ «НІКА ТРАНС ЛОГІСТИК» (Договір доручення № НТЛ-1065-Б від 30 листопада 2020 року); ТОВ «ЄВТ ГРЕЙН» (Договір доручення № ЄГ-МСТ/2020-297 від 17 листопада 2020 року; ТОВ «Одемара-Інтер» (Договір на митно-брокерське обслуговування № 0-1/524 від 22 січня 2021 року).

Перевіркою встановлено, що на виконання умов договору ТОВ „КІМА+" виписало для позивача видаткові та податкові накладні на суму 81 814 359,27 грн, в тому числі ПДВ 13 635 726,55 грн, а позивач провів оплату в безготівковій формі на суму 113 169 571,36 грн (т. 1 а.с. 17 - 23).

Надалі Товариство експортувало сільськогосподарські культури врожаю 2020 року відповідно до вантажно-митних декларацій, що підтверджують вивезення товару за межі митної території України, у графі 44 яких зазначено усі подані до митного оформлення документи; одержувач - AGRO BORD EOOD; також виконання контракту підтверджено інвойсами.

Основним чинником виникнення від`ємного значення з ПДВ (100 % від суми податкового кредиту) є операції із експорту сільськогосподарських культур врожаю 2020 року, що отримані ТОВ «Макс сейл корн» від ТОВ «КІМА+» (43160803).

Вказані експортні операції з АГРО БОРД ЕООД (Болгарія) оподатковуються за нульовою ставкою відповідно до підпункту 195.1.1 п. 195.1 ст.195 ПК України, які здійснювалися відповідно до вантажно-митних декларацій, що підтверджують вивезення товару за межі митної території України.

У ході розгляду було встановлено, що суми ПДВ, згідно з податковими накладними, отриманими від ТОВ „КІМА +"включено у загальну суму ПДВ, яка підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку за квітень 2021 року в розмірі 13 635 726,55 грн (таблиця 2 додатку З до Декларації з ПДВ за квітень 2021 року).

При проведенні перевірки відповідачем не встановлено та не зафіксовано у акті перевірки фактів не реєстрації отриманих позивачем податкових накладних у реєстрі податкових накладних, а також суду не надано жодних доказів відмови органу податкової служби у реєстрації податкових накладних (блокуванні) складених ТОВ «Кіма+».

Пунктом 44.1 статті 44 ПК України визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України від 16.07.1999 № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996-XIV).

За вимогами частини другої статті 3 Закону № 996-XIV бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій, згідно з вимогами пункту 1 статті 9 Закону № 996-XIV, є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Первинний документ, відповідно до статті 1 Закону № 996-XIV, - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена пунктом 1.2 глави 1 та пунктами 2.2, 2.4, 2.16 глави 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95 за № 88; зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 року за № 168/704, (далі - Положення № 88) відповідно до яких господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування.

Первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення.

Первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать нормативно-правовим актам, встановленому порядку приймання, зберігання і витрачання грошових коштів, товарно-матеріальних цінностей та іншого майна, порушують договірну і фінансову дисципліну, завдають шкоди державі, власникам, іншим юридичним і фізичним особам.

За змістом вказаних норм, наявність господарських операцій з придбання товарів та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності є визначальною умовою для виникнення права на формування податкового кредиту.

При цьому, відображення господарських операцій в податковому обліку здійснюється на підставі даних бухгалтерського обліку. Разом з тим, для підтвердження цих даних можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені з дотриманням вимог законодавства і за результатами фактичного здійснення господарської операції,

Тобто, правові наслідки в податковому обліку створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто ті, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника податків.

Згідно правових висновків Верховного Суду, викладених, зокрема, у постановах від 11.09.2018 (справи № 826/15653, 805/2316/16-а) від 19.09.2018 (справа №2а-2104/12/1370) на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, враховуючи специфіку таких операцій та договорів, що їх регламентують, платник повинен мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, та, які в сукупності з встановленими обставинами справи, зокрема і щодо можливостей здійснення господарюючими суб`єктами відповідних операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна, обсягу матеріальних та трудових ресурсів, економічно необхідних для виконання умов, обумовлених договорами, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником податкового обліку.

Як встановлено в ходу судового розгляду справи, долучені до справи документи первинного бухгалтерського обліку на поставку продукції від ТОВ «Кіма+» до позивача відповідають вимогам законодавства та розкривають суть і зміст спірних господарських операцій. При цьому, судом першої інстанції було надано належну оцінку доказам та іншим обставинами, що спростовують позицію контролюючого органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства щодо виникнення від`ємного значення з ПДВ.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, документи на перевезення товарно-матеріальних цінностей з наслідками формування ПДВ не є обов`язковими при оподаткуванні операцій за договорами купівлі - продажу чи поставки (достатньо самих видаткових накладних); вони є обов`язковими при оподаткуванні операцій за договорами саме перевезення, що відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій зокрема у постанові від 5 січня 2021 року у справі № 820/1124/17.

Також, Верховний Суд у постанові від 12 лютого 2020 року в справі № 440/3783/18 зазначив, що паспорти та сертифікати якості не є документами, що фіксують факти здійснення господарських операцій, тобто не є первинними документами, на підставі яких формуються показники податкової звітності, а їх відсутність не може однозначно свідчити про відсутність факту постачання товару.

Відтак, наявність або відсутність окремих документів, як і деякі помилки чи неточності у їх оформленні, не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних випливає, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце (відбулися), а певні недоліки в заповненні первинних документів носять оціночний характер. Крім того, надані позивачем документи містять відомості, які у повній мірі відображають суть господарських операцій, що відбулись між позивачем та його контрагентами.

Досліджені судом докази підтверджують рух активів між позивачем і його контрагентом, які спричинили зміни у майновому стані позивача, та надалі були продані третій особі з метою отримання прибутку від такого продажу. Вказане є підтвердженням реальності господарської операції, з урахуванням того, що визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків, а наслідки в податковому обліку платника створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто такі, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що узгоджується зі змістом постанов Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 826/13029/14 та від 06.02.2018 у справі № 826/22154/15.

Колегія суддів не бере до уваги посилання апелянта на податкову інформацію, що наявна в інформаційно-аналітичних базах ДПС відносно контрагентів позивача по ланцюгах постачання, а також податкову інформацію надану іншими контролюючими органами, оскільки така інформація не є самостійною та достатньою підставою для висновку про нездійснення господарських операцій платників податків та про порушення саме позивачем податкового законодавства, носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону, не може слугувати підтвердженням нереальності господарської операції, оскільки така інформація містить лише загальну оцінку господарської діяльності контрагентів позивача та їх постачальників (покупців), без оцінки їх спільної діяльності, зокрема, щодо реальності здійснення досліджуваних господарських операцій.

Відтак, враховуючи встановлені обставини справи, а також враховуючи умови укладених договорів та специфіку господарських операцій, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач має та надав суду відповідні належно оформлені первинні документи, які в сукупності беззаперечно свідчать про факт вчинення господарських операцій, натомість доводи контролюючого органу не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

З приводу покликань апелянта про порушення позивачем податкового законодавства, з огляду на те, що ТОВ «КІМА+» є фігурантом у кримінальному провадженні від 16.05.2020 № 0000370 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 358 Кримінального кодексу України, за фактом підробки договору суборенди землі, що укладений ТОВ «КІМА+» із ТОВ «Ольга» та незаконну реєстрацію вказаного договору у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, колегія суддів зазначає, що дані покликання не можуть братись до уваги, з огляду на відсутність обвинувального вироку в цій справі. Також, судом не встановлено і відповідачем не підтверджено належними доказами факт вчинення у межах цього провадження саме позивачем протиправних дій, які мають наслідком безпідставне отримання відшкодування ПДВ на рахунок платника.

Щодо доводів апелянта про те, що контрагенти в ланцюгу постачання зернових культур (пшениця) не були виробниками реалізованої сільськогосподарської продукції, а відсутність реального (законного) джерела походження ідентифікованого товару унеможливлює його рух за ланцюгом всіх платників податків, які брали участь у здійсненні взаємопов`язаних нереальних господарських операцій, зокрема до контрагентів постачальників та наступного за ними платника податків - ТОВ «Макс сейл корн», колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції, який правомірно не взяв до уваги покликання контролюючого органу на вказану податкову інформацію як на підставу для відмови в задоволенні позову, позаяк податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку від дотримання його контрагентами податкової дисципліни в тому числі тими, які не були безпосередніми постачальниками товару, та правильності ведення ними податкового або бухгалтерського обліку, зокрема, від фактичної сплати контрагентами податків до бюджету, від перебування постачальників за юридичною адресою, а також від їх господарських та виробничих можливостей. А викладені в акті перевірки висновки про вчинення контрагентом платника податків нікчемних правочинів або відображення у звітності показників господарських операцій, які фактично не відбулись, не звільняє такий податковий орган від виконання обов`язку із самостійного встановлення та доведення факту вчинення платником податків порушення закону.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 17 листопада 2020 року у справі № 816/5040/14 норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами - постачальниками, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певним постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Зазначене підтверджується і практикою Європейського суду з прав людини: рішення від 09 січня 2007 року (заява № 803/02) у справі «Інтерсплав проти України»; рішення від 22 січня 2009 року (заява № 3991/03) «Справа БУЛВЕС проти Болгарії»; рішення від 18 березня 2010 року (заява № 6689/03) у справі «Бізнес Супорт Центр» проти Болгарії».

Отже, лише встановлення в ході судового розгляду факту узгодженості дій платника податків з недобросовісними постачальниками з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями постачальників чи сприяння ухиленню постачальниками товару від виконання податкових зобов`язань може слугувати підставою для відмови у праві на податковий кредит та праві на отримання бюджетного відшкодування. При цьому такі висновки не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а повинні бути підтверджені належними, достатніми, достовірними доказами із законних джерел у їх взаємній сукупності.

Порушення певним постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог законодавства щодо формування об`єкта оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагентів у ланцюгу постачання за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагентів та злагодженість дій між ними.

Вказане узгоджується із висновками Верховного Суду, висловленими, зокрема, у постановах від 20.03.2020 у справі № 813/5407/15 та від 16.04.2020 у справі № 810/3443/18.

Відсутність у контрагентів позивача матеріальних та/або трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ним господарської операції та не може свідчити про отримання необґрунтованої вигоди покупцем, а відсутність контрагента за юридичною адресою, вказаною в установчих документах, може свідчити лише про недотримання цим контрагентом порядку державної реєстрації або внесення змін до установчих документів, однак не доводить того, що товар насправді не поставлявся, при тому, що господарські операції позивача з ТОВ «Кіма+» підтверджені належними та допустимими доказами щодо придбання товару та його транспортування, як і подальший експорт придбаного товару, водночас позивач не може нести відповідальність за дії контрагентів свого безпосереднього контрагента - ТОВ «Кіма+». Також, відсутність у підприємства матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ним господарських операцій та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки залучення таких ресурсів є можливим за договорами цивільно-правового характеру.

Щодо покликання апелянта на недотримання позивачем обачності у виборі контрагентів колегія суддів зазначає, що законодавство не зобов`язує платника податків одержувача товарів вимагати від контрагента-постачальника будь-яких відомостей щодо повноти сплати ним податків за окремою операцією придбання товарів, відомостей щодо третіх осіб (постачальників у ланцюгу), перевіряти додержання чи порушення ними законодавчих приписів, а також наявність у цього контрагента умов для належного здійснення господарської діяльності, оскільки податкове законодавство не ставить в залежність податковий облік певного платника податків від інших осіб, від фактичної сплати контрагентом податку до бюджету, а також від господарських та виробничих можливостей контрагента.

Також норми ПК України не ставлять у залежність право платника податків на податковий кредит від виконання податкового обов`язку іншими платниками - постачальниками товарів (послуг). Лише у разі встановлення в судовому процесі обставин, які свідчать, що платник податків був чи міг бути обізнаний щодо протиправної діяльності його контрагента, яка полягає в незаконній мінімізації податкових зобов`язань, зокрема у створенні штучних підстав для збільшення валових витрат та/чи податкового кредиту, або у разі коли платник податків діяв без належної обачності чи обережності при виборі контрагента, який не виконує податкового обов`язку, при встановлених обставинах, які не підтверджують реальність господарських операцій, отримана таким платником податків податкова вигода у вигляді права на податковий кредит є безпідставною.

Під час проведення господарських операцій платник податків може бути і необізнаним стосовно дійсного стану правосуб`єктності своїх контрагентів і реально отримати від них товар (послуги), незважаючи на те, що контрагенти можливо і мають наміри щодо порушення податкового законодавства.

Посилання контролюючого органу на податкову інформацію, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагента позивача, як критерій оцінки реальності господарських операцій, є безпідставним оскільки така інформація не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону, а відповідно до статті 61 Конституції України та статті 47 ПК України в Україні діє принцип індивідуальної (в т.ч. податкової) відповідальності.

Вказане відповідає висновкам Верховного Суду, висловленим зокрема у постановах від 24.01.2018 у справі № 824/942/13, від 14.03.2018 у справі № 803/1198/16.

Тобто, судом першої інстанції в повній мірі встановлено фактичні обставини справи, детально досліджено господарські операції позивача з контрагентами, за якими Товариством було сформовано від`ємне значення з ПДВ, та надано об`єктивний та обґрунтований їх аналіз з урахуванням доводів наведених контролюючим органом як в запереченні на позовну заяву так і апеляційній скарзі, у зв`язку з чим, відсутні підстави вважати, що обставини справи встановлено не повно чи неправильно, а отже і наведені скаржником доводи в касаційній скарзі (аналогічні тим, що були зазначені в апеляційній скарзі) щодо цього не спростовують правильних по суті висновків судів попередніх інстанцій.

Натомість, контролюючий орган, всупереч вимогам частини другої статті 77 КАС України, не довів та не надав належних доказів, які б свідчили, що наявні у контрагентів трудові ресурси та матеріально-технічне забезпечення були недостатніми для проведення відповідних видів робіт чи надання послуг, обумовлених укладеними договорами з позивачем. Крім того, порушення контрагентами позивача вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності також не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару вимог закону щодо формування від`ємного значення з ПДВ, тому платник податків (покупець товарів) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема і у вигляді позбавлення права на відшкодування ПДВ, за можливу, на думку контролюючого органу, неправомірну діяльність його контрагентів за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними. Доказів про наявність встановлених судом вказаних фактів контролюючим органом надано не було, натомість судом була встановлено реальність досліджених у справі господарських операцій.

Відтак, з огляду на зазначене, є підставним задоволення позову про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, що відповідно до абзацу другого пункту 200.15 статті 200 ПК України та Порядку № 26 має наслідком зобов`язання відповідача внести до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування дані щодо узгодженої суми бюджетного відшкодування позивача, задля забезпечення доступу органу, що здійснює казначейське обслуговування для подальшого виконання.

З приводу покликання апелянта на передчасність задоволення вказаних позовних вимог колегія суддів зазначає, що критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав позивача в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти при прийнятті рішення на власний розсуд.

Такий підхід, встановлений процесуальним законодавством, є прийнятним не тільки при розгляді вимог про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень, але і у випадку розгляду вимог про зобов`язання відповідного суб`єкта вчинити дії після скасування його адміністративного акта.

Тобто, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення з урахуванням обставин конкретної справи. Перебирання непритаманних суду повноважень державного органу не відбувається за відсутності обставин для застосування дискреції.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 16 травня 2019 року у справі № 826/17220/17.

Конституційний Суд України у рішенні від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 підкреслив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

Колегія суддів наголошує, що відповідно до статті 2 КАС України метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Ця мета перекликається зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Відповідно до неї кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у своїх численних рішеннях сформував сталу практику оцінки ефективності засобу юридичного захисту. Засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути ефективним як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством (рішення у справі Юрій Миколайович Іванов проти України, № 40450/04, пункт 64).

Засіб юридичного захисту має бути ефективним в теорії права та на практиці, зокрема, в тому сенсі, що можливість його використання не може бути невиправдано ускладнена діями або бездіяльністю органів влади держави-відповідача (рішення у справі Аксой проти Туреччини (Aksoy v. Turkey), № 21987/93, пункт 95).

Отже, ефективність засобу захисту оцінюється не абстрактно, а з урахуванням обставин конкретної справи та ситуації, в якій опинився позивач після порушення.

Задоволення вказаної позовної вимоги, на переконання колегії суддів, гарантує дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечує його виконання та унеможливлює необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права є ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що за встановлених обставин, судом першої інстанції правомірно зобов`язано ГУ ДПС у Львівській області внести до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування ПДВ дані щодо узгодженої суми бюджетного відшкодування, заявленого ТОВ «Макс сейл корн» за квітень 2021 року.

Решта доводів апеляційної скарги на законність рішення суду першої інстанції не впливають та висновків суду першої інстанції не спростовують, а відтак не потребують додаткового аналізу.

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Тобто, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

За таких обставин колегія суддів приходить до переконання, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність задоволення позовних вимог.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2021 року в адміністративній справі № 380/14264/21 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді Л. Я. Гудим
В. В. Гуляк
Постанова складена у повному обсязі 27 червня 2022 року.