Справа № 640/11083/21
Суддя: Безименна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2022-06-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 червня 2022 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Безименної Н.В.

суддів Бєлової Л.В., Кучми А.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 серпня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2, третя особа - Військова частина НОМЕР_3 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Військової частини НОМЕР_2, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення з 28.09.2017 по 18.03.2020 включно;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення з 28.09.2017 по 18.03.2020 включно;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення з 28.09.2017 по 01.03.2018 включно, з урахуванням базового місяця - січня 2008 року при обчисленні індексації грошового забезпечення позивача.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 серпня 2021 року позов задоволено частково, визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення з 28.09.2017 по 28.02.2018 включно, зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення з 28.09.2017 по 28.02.2018 включно. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що судом першої інстанції не досліджено питання бездіяльності відповідача щодо не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення в період з 01.03.2018 по 18.03.2020, в той же час, саме січень 2008 року має бути базовим місяцем для розрахунку розміру індексації за період до 28.02.2018.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що з 01.01.2016 змінились правила обчислення індексації щодо визначення базового місяця, а здійснення нарахування та виплати індексації відбувались із виконанням вказівки Департаменту фінансів Міністерства оборони України, що виключає умисне порушення прав позивача.

Третя особа подала письмові пояснення, в яких зазначила, що жодних заявок на виплату позивачу індексації грошового забезпечення від військової частини НОМЕР_2 не надходило, при цьому обчислення індексу споживчих цін починається з січня 2016 року, який є базовим місяцем для нарахування індексації.

Відповідно до ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Беручи до уваги, що в суді першої інстанції справа розглядалась в порядку спрощеного провадження, враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, беручи до уваги встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» карантин на всій території України, керуючись приписами ст.311 КАС України, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів доходить наступних висновків.

Статтею 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач в період з 28.09.2017 по 18.03.2020 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 на посаді начальника розвідки штабу, на яку був призначений наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 28.09.2017 та наказом командира Військовій частині НОМЕР_2 (по стройовій частині) №63 від 18.03.2020, ОСОБА_1 виключений зі списків особового складу та усіх видів забезпечення, з подальшим вибуттям до нового місця служби м.Київ (а.с.10-11).

Відповідно до грошового атестату позивача від 18.03.2020 №10 йому виплачено індексацію грошового забезпечення до 18.03.2020 включно в сумі 125,72 грн (а.с.22-23).

Не погодившись із таким розрахунком індексації за період з 28.09.2017 по 18.03.2020, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку, що обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації з 01.03.2018 не здійснювалось, оскільки величина індексу споживчих цін не перевищувала поріг індексації, при цьому бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу індексації грошового забезпечення з 28.09.2017 по 28.02.2018 включно є протиправною, однак доказів на підтвердження того, що основний розмір грошового забезпечення позивача не змінювався протягом січня 2008 - лютого 2018 матеріали справи не містять.

За наслідком перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, колегія суддів доходить наступних висновків.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Бюджетним кодексом України, Законом України «Про індексацію грошових доходів населення», який визначає правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.

В силу вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Нормами ст. 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Визначення індексації наведено у ч.1 ст.1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» № 1282-ХІІ від 03.07.2011 (далі - Закон № 1282-ХІІ), відповідно до якої індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до ч.1 ст.2 вказаного Закону № 1282-ХІІ індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, в тому числі, оплата праці (грошове забезпечення).

Згідно з ч.1 ст.4 цього Закону № 1282-ХІІ індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка.

У разі виникнення обставин, передбачених ст.4 цього Закону №1282-ХІІ грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін (ч. 1 ст. 6 Закону № 1282-ХІІ).

Частинами 2, 6 ст.5 Закону № 1282-ХІІ передбачено, що підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України. Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), згідно з п. 1 якого, він визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.

Пунктом 11 вказаного Порядку встановлено, що підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.

Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка.

Згідно із п.2 цього Порядку індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, в тому числі грошове забезпечення військовослужбовців.

Відповідно до п.6 Порядку виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

Таким чином, індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. Відповідно до вимог діючих нормативно-правових актів, проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Згідно з повідомленням Державної служби статистики України від 11.01.2018 у 2017 році індекс споживчих цін (без урахування тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим, м. Севастополя та частини зони проведення антитерористичної операції) становив 113,7%.

Відповідно до повідомлення Державної служби статистики України від 11.01.2019 у 2018 році індекс споживчих цін (без урахування тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим, м. Севастополя та частини зони проведення антитерористичної операції) становив 109,8 %.

За повідомленням Державної служби статистики України від 11.01.2020, індекс споживчих цін (індекс інфляції) за 2019 рік у цілому становив 104,1 %.

Згідно з повідомленням Державної служби статистики України від 13.01.2021, індекс споживчих цін (індекс інфляції) за 2020 рік у цілому становив 105,0 %.

Таким чином, у 2017-2020 роках доходи населення підлягали обов`язковій індексації відповідно до норм Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», оскільки величина індексу споживчих цін за цей період перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Отже, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що в період з 01.03.2018 по 18.03.2020 грошове забезпечення позивача не підлягало індексації.

В той же час, відповідно до абз.1, 2 п.5 Порядку №1078 у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

На момент виникнення спірних правовідносин визначення розміру посадових окладів військовослужбовців здійснювалося відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 07.11.2007 №1294 (далі - Постанова № 1294), якою було затверджено схеми посадових окладів військовослужбовців.

Відповідно до п.13 Постанови №1294 вона набрала чинності з 01.01.2008.

Тобто, за умови підвищення посадового окладу в січні 2008 року останній виступає базовим, а з лютого здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації.

Вищевказана постанова діяла до дати набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 №704, якою встановлені нові розміри посадових окладів військовослужбовців з 01.03.2018.

Відтак, саме січень 2008 року є базовим місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення позивача за період з 28.09.2017 до 28.02.2018, оскільки підвищення розміру грошового забезпечення позивача за рішенням Уряду відбулось саме з 01.03.2018 на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704, за результатом чого з 01.03.2018 базовим місяцем для розрахунку індексації став березень 2018 року.

Наведене свідчить про обґрунтованість позовних вимог в частині зобов`язання відповідача здійснити позивачу розрахунок індексації грошового забезпечення за період з 28.09.2017 до 28.02.2018 з урахуванням базового місяця для індексації - січень 2008 року.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладений в постанові Верховного Суду від 19.05.2022 у справі №200/3859/21, який підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Згідно із ст.22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 1 ст. 2 КАС України).

Згідно із ч.1, 2 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні «Кечко проти України» від 08.11.2005, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними.

За правовою позицією Європейського Суду з прав людини, викладеної у рішенні по справі «Суханов та Ільченко проти України» (Sukhanov and Ilchenko v. Ukraine) від 26.09.2014, за певних обставин «законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися ст. 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних Судів, якою підтверджується його існування.

Згідно з п.10 наказу Міністерства оборони України від 09.02.2017 № 88 «Про бюджетну політику Міністерства оборони України на 2017 рік» визначено нарахування і виплату індексації здійснювати відповідно до вимог законодавства України.

Відповідно до п.10 наказу Міністерства оборони України від 15.02.2018 № 65 «Про бюджетну політику Міністерства оборони України на 2018 рік» нарахування і виплату індексації здійснювати відповідно до вимог законодавства України.

Згідно з п.10 наказу Міністерства оборони України від 25.01.2019 №30 «Про бюджетну політику Міністерства оборони України на 2019 рік», встановлено, що витрати працівникам на заробітну плату (за всіма бюджетними програмами) здійснювати за нормами, установленими нормативно-правовими актами, у межах виділених асигнувань на оплату праці та дотримуватися такого порядку: у першу чергу виплачувати посадові оклади та гарантовані надбавки і доплати, індексацію заробітної плати.

Пунктом 10 наказу Міністерства оборони України від 25.01.2019 №30 «Про бюджетну політику Міністерства оборони України на 2020 рік» передбачено, що витрати на заробітну плату працівникам у 2020 році (за всіма бюджетними програмами) здійснювати за нормами, установленими нормативно-правовими актами, у межах виділених асигнувань на оплату праці та дотримуватися такого порядку черговості: у першу чергу посадові оклади та гарантовані доплати і надбавки; у другу чергу матеріальні і грошові допомоги та індексація заробітної плати.

З огляду на викладені обставини колегія суддів доходить висновку щодо обґрунтованості позовних вимог в частині неналежного нарахування та виплати індексації грошового забезпечення позивача за період з 28.09.2017 по 18.03.2020 та наявності підстав для застосування базового місяця січень 2008 року при розрахунку індексації грошового забезпечення за період з 28.09.2017 по 28.02.2018.

З огляду на викладені обставини, з урахуванням наведених норм права, беручи до уваги, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків щодо відсутності підстав для задоволення частини позовних вимог, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції в частині із прийняттям нової постанови, з огляду на обґрунтованість позовних вимог щодо застосування базового місяця для розрахунку індексації за період з 28.09.2017 по 28.02.2018 - березень 2008 року та щодо зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію за період з 01.03.2018 по 18.03.2020.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції не оскаржувалось в частині щодо задоволених позовних вимог, в цій частині судове рішення не переглядається судом апеляційної інстанції.

Зазначене узгоджується з позицією, викладеною в п.13.1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20 травня 2013 року №7, відповідно до якого у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права та дійшов помилкових висновків щодо відсутності підстав для задоволення частини позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне скасувати його в частині із прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог.

Відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).

Керуючись ст.ст.243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 серпня 2021 року скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 18 березня 2020 року включно, зобов`язання Військової частини НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення з 01 березня 2018 року по 18 березня 2020 року включно та врахування базового місяця - січня 2008 року при обчисленні індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 28 вересня 2017 року по 28 лютого 2018 року.

Прийняти в цій частині нову постанову, якою позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 (АДРЕСА_1) щодо невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення з 01 березня 2018 року по 18 березня 2020 року включно.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 (АДРЕСА_1) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) індексацію грошового забезпечення з 01 березня 2018 року по 18 березня 2020 року включно.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 (АДРЕСА_1) при здійсненні нарахування і виплати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) індексації грошового забезпечення за період 28 вересня 2017 року по 28 лютого 2018 року застосувати базовий місяць - січень 2008 року.

В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 серпня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Текст постанови виготовлено 28 червня 2022 року.

Головуючий суддя Н.В.Безименна

Судді Л.В.Бєлова

А.Ю.Кучма