Справа № 520/26748/21
Суддя: Старосєльцева О.В.
Дата ухвалення: 2022-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

27 червня 2022 р. справа № 520/26748/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Старосєльцевої О.В. розглянувши за процедурою письмового провадження у порядку ст. 263 КАС України справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії ,-

встановив:

Позивач, ОСОБА_1 (далі за текстом - заявниця, громадянин), у порядку адміністративного судочинства заявила вимоги про: 1) визнання протиправним та скасування рішення - Відділу перерахунків пенсій №2 (м. Горішні Плавні) Управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області №190 віл 30.11.2021, яким вирішено відмовити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в проведенні перерахунку пенсії та призначенні грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій; 2) зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області при здійсненні перерахунку пенсії та призначенні і виплаті, відповідно до п. 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення" Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі її десяти місячних пенсій станом на день її призначення, зарахувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , станом на 29.09.1961 до стажу роботи періоди роботи, страхового стажу, у липні 2017, грудні 2020 та липні-жовтні 2021 в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення"; 3) зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з урахуванням періодів роботи, страхового стажу у липні 2017, грудні 2020 та липні - жовтні 2021 в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення"; 4) зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, відповідно до п.7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», призначити та виплатити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі її десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Аргументуючи ці вимоги зазначила, що спеціальний стаж заявниці є достатнім для призначення і виплати грошової допомоги в розмірі 10 місячних пенсій, у чому відповідачем протиправно відмовлено через неврахування до спеціального страхового стажу періоди роботи липень 2017р., грудень 2020р. та липень-жовтень 2021р., з підстав відсутності у цей період відомостей щодо сплати страхових внесків щодо заявниці у системі персоніфікованого обліку.

Відповідач, Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі за текстом - адміністративний орган, владний суб`єкт, ГУ, Управління), з поданим позовом не погодився.

Підставами заперечень проти позову є доводи про те, що періоди роботи заявниці липень 2017р., грудень 2020р. та липень-жовтень 2021р. не зараховано до спеціального страхового стажу, позаяк у ці періоди відомості щодо сплати страхових внесків щодо заявниці у системі персоніфікованого обліку відсутні.

В письмових поясненнях, наданих представником заявниці до суду, підтримано правову позицію викладену у позовній заяві та зазначено, що фактично внаслідок невиконання роботодавцем обов`язку по сплаті страхових внесків до Пенсійного фонду України позивач позбавлена соціальної захищеності та стажу за час роботи протягом спірних періодів, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Суд, вивчивши доводи позову і заперечень проти позову, письмові пояснення, повно виконавши процесуальний обов`язок із збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, з`ясувавши обставини фактичної дійсності, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Установлені судом обставини спору полягають у наступному.

За матеріалами справи судом встановлено, що заявниця народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно записів у трудовій книжці заявниці, вона працювала, зокрема, в ДНЗ №1 сел. Комсомольського: з 07.09.2009 р. по 28.07.2017 р. на посаді вихователя; в дошкільному підрозділі Задонецької філії Зміївського ліцею №1 імені двічі Героя Радянського Союзу З.К. Слюсаренка Зміївської районної ради Харківської області (24.12.2020р. змінено назву на Комунальний заклад «Зміївський ліцей №1 імені двічі Героя Радянського Союзу З.К. Слюсаренка» Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області): з 01.09.2017 р. (зокрема, у періоди: грудень 2020р. та липень-жовтень 2021р.) до моменту виходу на пенсію (що також підтверджується довідкою від 22.11.2021р. №01-36/260) - на посаді вихователя.

З 30.09.2021р. заявниця отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

26.11.2021р. заявниця звернулась до пенсійного органу з заявою №4055 щодо проведення перерахунку у зв`язку з допризначенням пенсії (виплати грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій) у порядку п. 7-1 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області №190 від 30.11.2021р. заявниці відмовлено в проведенні перерахунку та призначенні грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, оскільки на час звернення за призначенням пенсії заявниця має 29 років 6 місяців 24 дні спеціального страхового стажу в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що є недостатнім для призначення та виплати грошової допомоги.

У відзиві на позов владний суб`єкт зазначив, що періоди роботи липень 2017р., грудень 2020р. та липень-жовтень 2021р. не зараховано до спеціального страхового стажу заявниці, оскільки у ці періоди відомості щодо сплати страхових внесків щодо заявниці у системі персоніфікованого обліку відсутні.

Не погоджуючись із правомірністю відмови пенсійного органу, заявник ініціював даний спір.

Вирішуючи спір по суті, суд вважає, що до відносин, які склались на підставі установлених обставин спору, підлягають застосуванню наступні норми права.

Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами п.6 ч.1 ст.92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

З 01.01.2004р. таким законом є, насамперед, Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", який був прийнятий на зміну положенням Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Отже, оскільки і Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", і Закон України «Про пенсійне забезпечення» регулюють одні і ті ж правовідносини, то пріоритет у застосуванні мають норми Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" як однопредметного та рівносильного акту права, прийнятого пізніше у часі, а норми Закону України «Про пенсійне забезпечення» підлягають субсидіарному (додатковому) застосуванню у разі неурегульованості певного питання у приписах Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням дії норм Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

За змістом ст.27 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" розмір пенсії за віком визначається залежно від середньомісячного заробітку та коефіцієнту страхового стажу, тобто параметрів, арифметичне значення яких обчислюється за нормами ст.ст.24, 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Так, у розумінні ч.1 ст.24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Отже, з 01.01.2004р. обов`язковими кваліфікуючими умовами для включення періоду трудової діяльності громадянина до страхового стажу є одночасна сукупність таких обставин як: 1) провадження діяльності, котра є об`єктом загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; 2) реальність щомісячної оплати страхових внесків (тобто єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною ч.2 ст.24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності нормами Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" правила обчислення стажу роботи громадянина у цілях пенсійного забезпечення визначались, зокрема, ст.56 Закону України "Про пенсійне забезпечення", ч.1 якої містила положення про те, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Частиною 3 ст.56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" окреслювались спеціальні випадки включення до стажу роботи періодів іншої діяльності громадянина.

Згідно з п.7-1 розділу XV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

У відповідності до п. 2 Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати (затверджено постановою КМУ від 23.11.2011р. №1191; далі за текстом - Порядок №1191) до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" і "ж" ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

За приписами п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», право на пенсію за вислугу років мають: працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.

Постановою КМУ від 12.08.1993 р. №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі за текстом Порядок №637).

Згідно з п.1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Дослідивши зміст копії трудової книжки заявниці, суд відзначає, що записи про роботу в ДНЗ №1 сел. Комсомольського у період з 07.09.2009 р. по 28.07.2017 р.; в дошкільному підрозділі Задонецької філії Зміївського ліцею №1 імені двічі Героя Радянського Союзу З.К. Слюсаренка Зміївської районної ради Харківської області (24.12.2020р. змінено назву на Комунальний заклад «Зміївський ліцей №1 імені двічі Героя Радянського Союзу З.К. Слюсаренка» Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області) у період з 01.09.2017 р. до моменту виходу на пенсію, є чіткими та однозначним, не порушують хронологічної послідовності попередніх та наступних записів.

Учасниками справи фактично визнані ті обставини, що у спірні періоди заявниця працювала в закладі освіти.

Як вбачається з Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років (затверджено постановою КМУ від 04.11.1993р. №909 із змінами і доповненнями; далі за текстом - Перелік №909), до переліку посад, які дають право на пенсію за вислугою років, зокрема у дошкільних навчальних закладів входять посади: директори (завідуючі), всіх типів вихователі-методисти, вихователі, асистенти вихователів дошкільних навчальних закладів в інклюзивних групах, музичні керівники, вчителі-дефектологи, вчителі-логопеди, практичні психологи.

Аналізуючи наведені вище норми законодавства, суд доходить висновку, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з наявністю необхідного спеціального страхового стажу роботи на певних визначених законодавством посадах й вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" будь-якого іншого виду пенсії.

Продовжуючи розгляд справи, суд зазначає що відповідно до статті 106 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

За змістом вищезазначених норм, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

У спірних відносинах, фактично внаслідок невиконання роботодавцем обов`язку по сплаті страхових внесків до Пенсійного фонду України позивач позбавлений соціальної захищеності та стажу за час роботи на вказаному підприємстві, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Таким чином, суд наголошує, що позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, несплата підприємства по страховим внескам не може бути підставою для незарахування до страхового стажу періодів його роботи на такому підприємстві, що спростовує відповідні доводи відповідача.

Вказаний висновок узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема, у постановах від 17 липня 2019 року у справі №144/669/17 та від 20 березня 2019 року у справі № 688/947/17.

Таким чином, період роботи позивача у ДНЗ №1 сел. Комсомольського у липні 2017; в дошкільному підрозділі Задонецької філії Зміївського ліцею №1 імені двічі Героя Радянського Союзу З.К. Слюсаренка Зміївської районної ради Харківської області (24.12.2020р. змінено назву на Комунальний заклад «Зміївський ліцей №1 імені двічі Героя Радянського Союзу З.К. Слюсаренка» Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області) у грудні 2020 та липні-жовтні 2021, підлягають зарахуванню пенсійним органом.

Критерії законності рішення (діяння, тобто управлінського волевиявлення як такого) владного суб`єкта викладені законодавцем у приписах ч.2 ст.2 КАС України і обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений на владного суб`єкта ч.2 ст.77 КАС України.

З положень наведеної норми процесуального закону слідує, що владний суб`єкт повинен доводити обставини фактичної дійсності за стандартом доказування - «поза будь-яким розумним сумнівом», у той час як до приватної особи підлягає застосуванню стандарт доказування - «баланс вірогідностей».

Між тим, пенсійним органом не спростовані обставини виконання заявницею у закладі освіти за період липень 2017р., грудень 2020р. та липень-жовтень 2021р. саме роботи вихователя.

Тому суд констатує, що у ході розгляду справи владним суб`єктом не подано доказів відповідності закону оскарженого рішення (діяння), а обсяг використаних доказів та обрані мотиви не дозволяють визнати юридично правильними та фактично обґрунтованими ті підстави, які покладені адміністративним органом в основу оскарженого рішення.

Наведені ж приватною особою доводи не відкидають можливості існування в умовах реальної дійсності.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст. 72-77, 90, 211 КАС України, суд доходить висновку, що у спірних правовідносинах владний суб`єкт не забезпечив реалізацію управлінської функції відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України при винесенні рішення за письмовим зверненням громадянина про призначення та виплату грошової допомоги при виході на пенсію.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України предметом судової перевірки у порядку адміністративного судочинства є рішення та діяння (дія чи бездіяльність) владних суб`єктів.

Зміст рішення владного суб`єкта розтлумачено законодавцем у положеннях п.п. 18 і 19 ч.1 ст.4 КАС України.

Визначення ж змісту діяння (дії чи бездіяльності) владного суб`єкта норми КАС України не містять.

Разом із тим, у силу ч.6 ст.7 КАС України суд вважає за можливе застосувати загальні визначення рішення, дії, бездіяльності, згідно з якими рішення владного суб`єкта - це письмовий акт, дія владного суб`єкта - це вчинок компетентного працівника владного суб`єкта, бездіяльність владного суб`єкта - це невиконання обов`язку.

При цьому, суд зважає, що відмова владного суб`єкта як різновид форми реалізації адміністративного волевиявлення (управлінської функції) може бути втілена як у рішенні владного суб`єкта, так і в дії владного суб`єкта, котра має певну документальну фіксацію.

Тому, у спірних відносинах, належним і ефективним способом захисту є визнання протиправним та скасування рішення відповідача про відмову позивачу в проведенні перерахунку пенсії та призначенні грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій.

Щодо позовних вимог про перерахунок пенсії заявниці, суд зазначає, що відповідач по справі - ГУ ПФУ в Полтавській області не приймав рішення та не вчиняв діянь з приводу проведення перерахунку пенсії заявниці, адже матеріали справи містять лише звернення заявниці до пенсійного органу з приводу перерахунку (допризначення) пенсії, а саме виплати грошової допомоги у розмір 10 місячних пенсій, та оскаржуваним рішенням відмовлено в проведенні перерахунку та призначенні саме грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, а не перерахунку пенсії з зарахуванням до страхового стажу періодів роботи у липні 2017, грудні 2020 та липні-жовтні 2021.

При цьому, рішення щодо призначення з 30.09.2021р. пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", позивачем не оскаржено.

Таких вимог до суду не заявлено.

Наведене призводить до відсутності підстав для визнання протиправними діянь Головного управління з приводу перерахунку пенсії, з урахуванням періодів роботи, страхового стажу у липні 2017, грудні 2020 та липні - жовтні 2021.

Оскільки інших доводів (окрім недостатності спеціального страхового стажу роботи як працівника освіти на посаді вихователя), владний суб`єкт в основу оскарженого рішення не поклав, а цей мотив визнаний судом неспроможним, то слід вважати підтвердженим факт порушення прав та інтересів позивача у спірних правовідносинах у галузі справи соціального забезпечення, що є визначеною процесуальним законом обставиною для задоволення заявлених шляхом скасування оскарженого рішення.

Разом із тим, у порядку ч.2 ст.9 КАС України суду належить вийти за межі позову і застосувати спосіб захисту суб`єктивного права приватної особи шляхом обтяження владного суб`єкта повторно розглянути заяву від 26.11.2021 року щодо проведення перерахунку у зв`язку з допризначенням пенсії (виплати грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій) у порядку п. 7-1 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", зарахувавши до страхового стажу періоди роботи у липні 2017 року, грудні 2020 року та липні-жовтні 2021 року в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

При розв`язанні спору, суд зважає на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007р. у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011р. у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010р. у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994р. у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003р. у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008р. у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") і тому надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору, та дослухався до усіх аргументів сторін, які ясно і чітко сформульовані та здатні вплинути на результат вирішення спору.

Розподіл судових витрат належить провести за правилами ст.ст. 139, 143 КАС України та Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст. 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 6-9, ст.ст. 72-77, 211, 241-243, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

Позов - задовольнити частково.

Вийти за межі позовних вимог.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області №190 віл 30.11.2021 року про відмову ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в проведенні перерахунку пенсії та призначенні грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (ідентифікаційний код - 13967927; місцезнаходження 36014, м. Полтава, вул. Соборності, 66, каб. 609) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (ідентифікаційний код - НОМЕР_1 ; дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_2 ; місце проживання АДРЕСА_1 ) від 26.11.2021 року щодо проведення перерахунку у зв`язку з допризначенням пенсії (виплати грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій) у порядку п. 7-1 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", зарахувавши до страхового стажу періоди роботи у липні 2017 року, грудні 2020 року та липні-жовтні 2021 року в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Позов у решті вимог - залишити без задоволення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (ідентифікаційний код - 13967927; місцезнаходження 36014, м. Полтава, вул. Соборності, 66, каб. 609) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код - НОМЕР_1 ; дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_2 ; місце проживання АДРЕСА_1 ) частину витрат зі сплати судового збору у розмірі 726,40 грн. (сімсот двадцять шість гривень 40 копійок).

Роз`яснити, що рішення підлягає оскарженню згідно з ч.1 ст.295 КАС України (протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення); набирає законної сили відповідно до ст. 255 КАС України.

Суддя О.В. Старосєльцева