Справа № 160/18906/21
Суддя: Озерянська Світлана Іванівна
Дата ухвалення: 2022-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УХВАЛА

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОзерянської С.І.
за участі секретаря судового засіданняНатхи В.С.
представника позивача представника відповідача Аненка П.В. Миткалика Є.В.
В обґрунтування заяви зазначено, що виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.02.2022 року на сьогоднішній день є неможливим у зв`язку з введенням воєнного стану та всій території України та подальшим внесенням змін в законодавство. КП КМР Центральні тепломережі не має змоги виконати його відразу в добровільному порядку, оскільки важкий матеріально-фінансовий стан, що є наслідком загальної кризи в паливно-енергетичному комплексі країни, призвів до виникнення у підприємства значних збитків - 140 178, 30 тис. грн. Зазначений факт є таким, що значно ускладнює можливості підприємства щодо своєчасного та належного здійснення усіх належних платежів до бюджету. Однак, на даний момент, підприємство здійснює активну діяльність направлену на стягнення дебіторської заборгованості, уклало договір оренди та виставило рахунки на загальну суму 1 262 329,33 грн., кошти від надходження яких будуть використані задля погашення податкового боргу перед ГУ ДПС у Дніпропетровській області.
В судовому засіданні 22.06.2022 року представник заявника просив задовольнити заяву про розстрочення виконання рішення суду.
В судовому засіданні 22.06.2022 року представник позивача просив відмовити в задоволенні заяви про розстрочення виконання рішення суду.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.02.2022 року у справі № 160/18906/21 позовну заяву Головного управління ДПС у Дніпропетровській області до Комунального підприємства Кам`янської міської ради "ЦЕНТРАЛЬНІ ТЕПЛОМЕРЕЖІ" про стягнення заборгованості задоволено частково: стягнуто податковий борг з Комунального підприємства Кам`янської міської ради ЦЕНТРАЛЬНІ ТЕПЛОМЕРЕЖІ () у розмірі 2 956 516, 59 грн. шляхом стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вказане рішення суду набрало законної сили 26.03.2022 року.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Згідно з частинами 2-4 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Статтею 370 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судове рішення, що набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, само по собі є підставою для його виконання, що визначено ч. 2 ст. 372 Кодексу адміністративного судочинства України.

Виконання судового рішення є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з частиною першою статті 378 Кодексу адміністративного судочинства України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникнення спору; щодо фізичної особи тяжке захворювання самої особи, або членів її сім`ї, її матеріальне становище; стихійне лихо чи інші надзвичайні події тощо (частини друга та третя ст. 378 Кодексу адміністративного судочинства України).

Наведені норми не містять конкретного переліку обставин для відстрочення та/або розстрочення виконання судового акта, а лише встановлюють критерії для їх визначення, надаючи суду в кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи.

Підставою для застосування правил ст. 378 Кодексу адміністративного судочинства України є обставини, що перешкоджають належному виконанню судового рішення в адміністративній справі: ускладнюють його виконання або роблять неможливим.

З аналізу цієї норми вбачається, що для відстрочення або розстрочення виконання рішення підставою є обставини, що ускладнюють виконання, а для зміни способу і порядку виконання - обставини, які роблять виконання неможливим (при цьому, відповідач у поданій заяві про розсточення виконання рішення зазначає про неможливість виконати це рішення, а не про ускладненість його виконання). Такою обставиною для відстрочення чи розстрочення виконання рішення може бути недостатність коштів на рахунку, стихійне лихо тощо, підтверджене відповідними доказами, як це встановлено положеннями статей 72-77 Кодексу адміністративного судочинства України. Обов`язок доведення наявності цих обставин, покладається на зобов`язану сторону (боржника). Суд вирішує питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, виходячи із конкретних обставин, які впливають на спроможність сторони виконати судове рішення, та балансу між інтересами стягувача та боржника. Відстрочення або розстрочення виконання рішення здійснюється у виняткових випадках.

В даному ж випадку, обґрунтовуючи наявність обставин, що ускладнюють виконання рішення суду, та на підтвердження свого скрутного фінансового становища заявник надає копію фінансової звітності малого підприємства, звіт про фінансові результати (звіти про сукупний дохід) за 2021 рік.

Однак, суд звертає увагу на те, що вказані в заяві факти не є об`єктивними обставинами, що ускладнюють виконання рішення суду. Збитковість діяльності підприємства, наявність у нього кредиторської заборгованості в істотному розмірі є результатом провадження господарської діяльності відповідачем як самостійним суб`єктом господарювання, тому вказані факти не мають об`єктивного характеру.

Суд вказує на те, що несплата відповідачем заборгованості перед бюджетом порушує інтереси держави, оскільки спричиняє шкоду економічним інтересам держави, загрожує виконанню загальнодержавних програм, які фінансуються з бюджету, підриває основні принципи існуючого суспільного ладу.

Крім того, відповідно до п. 6.1 ст. 6 Податкового кодексу України, податком є обов`язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету або на єдиний рахунок, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до п.п. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Верховний Суд у постанові від 13.07.2021 року в адміністративній справі № 805/2784/15-а, аналізуючи застосування положень пунктів 100.5, 100.7 статті 100 ПК України, вказав, що зазначені норми врегульовують загальні підстави відстрочення грошового зобов`язання чи податкового боргу. В даному випадку підстави відстрочення боргового зобов`язання судом, передбачені Кодексом адміністративного судочинства України не є вичерпними та мають застосовуватися в сукупності з нормами матеріального права.

За приписами п. 100.1 ст. 100 Податкового кодексу України, розстроченням, відстроченням грошових зобов`язань або податкового боргу є перенесення строків сплати платником податків його грошових зобов`язань або податкового боргу під проценти, розмір яких дорівнює розміру 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на день прийняття контролюючим органом рішення про розстрочення, відстрочення грошових зобов`язань або податкового боргу.

Відповідно до п. 100.2 ст. 100 Податкового кодексу України платник податків має право звернутися до контролюючого органу із заявою про розстрочення та відстрочення грошових зобов`язань або податкового боргу. Платник податків, який звертається до контролюючого органу із заявою про розстрочення, відстрочення грошових зобов`язань, вважається таким, що узгодив суму такого грошового зобов`язання.

Згідно п. 100.5 с. 100 Податкового кодексу України підставою для відстрочення грошових зобов`язань або податкового боргу платника податків є надання ним доказів, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, що свідчать про наявність дії обставин непереборної сили, що призвели до загрози виникнення або накопичення податкового боргу такого платника податків, а також економічного обґрунтування, яке свідчить про можливість погашення грошових зобов`язань або податкового боргу та/або збільшення податкових надходжень до відповідного бюджету внаслідок застосування режиму відстрочення, протягом якого відбудуться зміни політики управління виробництвом чи збутом такого платника податків.

В свою чергу вичерпний перелік обставин, що свідчить про наявність загрози виникнення або накопичення податкового боргу, і доказів існування таких обставин, затверджений постановою КМУ від 27.12.2010 року № 1235.

Відповідно до п. 100.9 ст. 100 ПК України рішення про розстрочення, відстрочення грошових зобов`язань чи податкового боргу, а також про перенесення строків сплати розстрочених, відстрочених сум або їх частки щодо загальнодержавних податків та зборів на строк, що виходить за межі одного та/або більше бюджетних років, крім випадків, передбачених цим пунктом, приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, про що повідомляється центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Пунктом 100.13 статті 100 ПК України встановлено, що Порядок розстрочення та відстрочення грошових зобов`язань або податкового боргу платника податків встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Так, Порядок розстрочення (відстрочення) грошових зобов`язань (податкового боргу) платників податків, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 30.11.2012 року №1263 (далі Порядок), в пункті 1.4 закріплює, що розстрочення (відстрочення) грошових зобов`язань (податкового боргу) вважається наданим, якщо на підставі заяви платника податків прийнято відповідне рішення органу державної податкової служби та укладено договір про розстрочення (відстрочення). Визначення сум грошових зобов`язань (податкового боргу), що підлягають розстроченню (відстроченню), здійснюється за даними автоматизованої інформаційної системи, що ведеться органами державної податкової служби.

Суд зазначає, що а ні позивачем, а ні відповідачем не надано суду доказів звернення відповідачем до органу державної податкової служби про надання розстрочення або відстрочення сплати податкового боргу, а також рішення, яке може бути прийнято податковим органом за результатом розгляду такої заяви з урахуванням повноважень наданих податковому органу.

Заявником також не зазначено обставин, що свідчить про наявність загрози виникнення або накопичення податкового боргу, і доказів існування таких обставин, які є передумовою для відстрочення/розстрочення податкового боргу або відстрочення/розстрочення виконання рішення суду про стягнення податкового боргу.

В свою чергу, на підтвердження доказів існування сприятливих обставин у фінансовому стані, котрі дають змогу вважати, що заявник в змозі буде сплачувати борг у випадку здійснення судом розстрочення виконання судового рішення, ним надано: договір оренди № 00.01.0144 від 30.07.2021 року, рахунок -фактура № СФ-0000036 від 30.04.2022 року, рахунок - фактура № СФ-0000029 від 31.03.2022 року, рахунок - фактура № СФ-0000028 від 28.02.2022 року, рахунок - фактура № СФ-0000021 від 31.01.2022 року, довідка КП КМР "Центральні тепломережі" за період з січня по травень 2022 року, відповідно якої підприємство отримало кошти по сплаті за дебіторську заборгованість у сумі 3 925 175, 93 грн.; довідка КП КМР "Центральні тепломережі", в якій зазначено, що заборгованість по сплаті ПДВ у сумі 4 443 704, 00 грн. виникла за період березень та квітень 2021 року, а також зазначено, що за період з 30.07.2021 року по 23.02.2022 року підприємством була сплачена сума у розмірі 1 487 187, 41 грн.

Аналізуючи надані документи, суд приходить до висновку, що вони не є доказами існування сприятливих обставин у фінансовому стані, котрі дають змогу вважати, що заявник в змозі буде сплачувати борг у випадку здійснення судом розстрочення виконання судового рішення, оскільки договір оренди, від надходження коштів за яким заявник сподівається погасити податковий борг, було укладено 30.07.2021 року, тобто до подання позивачем позовної заяви до суду.

Отже, існування договору оренди та кошти, які можливо від нього надходили, не спричинили сприятливих умов для погашення податкового боргу та податкових зобов`язань перед ГУ ДПС у Дніпропетровській області, відповідно не можуть бути безумовним доказом наявності даного договору як джерела погашення податкового боргу.

Надані рахунки-фактури від відповідача на сплату орендної плати також не підтверджують гарантованого отримання коштів, а є документами, що надаються орендодавцем орендареві та містять назву послуги та суму коштів, яку орендар має за них сплатити.

Таким чином суд зазначає, що матеріали справи не містять ані доказів існування у позивача обставин, що свідчать про наявність загрози виникнення або накопичення у нього податкового боргу, передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2010 року № 1235, доказів неможливості виконання рішення суду, або його ускладнення, ані певного економічного обґрунтування, яке б свідчило про можливість погашення ним податкового боргу у майбутньому.

Приймаючи до уваги той факт, що спірні правовідносини стосуються сплати грошових зобов`язань до Державного бюджету України, а також виходячи з обставин справи, які полягають у порушенні підприємством встановлених законом загальнообов`язкових правил поведінки суб`єкта господарювання із сплати грошових зобов`язань, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви Комунального підприємства Кам`янської міської ради "ЦЕНТРАЛЬНІ ТЕПЛОМЕРЕЖІ" про розстрочення виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.02.2022 року по справі № 160/18906/21

Керуючись ст.ст. 238, 243, Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Комунального підприємства Кам`янської міської ради "ЦЕНТРАЛЬНІ ТЕПЛОМЕРЕЖІ" про розстрочення виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.02.2022 року по справі № 160/18906/21 за позовом Головного управління ДПС у Дніпропетровській області до Комунального підприємства Кам`янської міської ради "ЦЕНТРАЛЬНІ ТЕПЛОМЕРЕЖІ" про стягнення заборгованості - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст ухвали складено 24.06.2022 року.

Суддя С.І. Озерянська