Справа № 160/20595/21
Суддя: Малиш Н.І.
Дата ухвалення: 2022-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

22 червня 2022 року м. Дніпросправа № 160/20595/21

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Малиш Н.І. (доповідач), суддів: Баранник Н.П., Щербака А.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2022 року (суддя 1-ї інстанції Прудник С.В.) у справі №160/20595/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

29.10.2022р. ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, з урахуванням змінених позовних вимог, до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 27.09.2021 року, щодо відмови у призначенні пенсії та не зарахування до загального страхового стажу позивача усіх періодів роботи згідно наданої трудової книжки НОМЕР_1 ; зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до загального трудового стажу періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 , та здійснити нарахування пенсії з врахуванням даного трудового стажу з моменту звернення із заявою до Головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, з 21.09.2021 року.

Позовні вимоги обґрунтовані протиправною відмовою Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в зарахуванні до трудового стажу періодів роботи згідно наданої трудової книжки оскільки ПІБ позивача в трудовій книжці не співпадає з ПІБ в паспорті, а також позивачу відмовлено у зарахуванні стажу по догляду за дитиною до 3-х років через не вірно зазначеної ПІБ заявника у свідоцтві про народження дитини. Вважає таку відмову формальною та такою, що не ґрунтується на нормах законодавства.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2022 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 27 вересня 2021 року №54 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 21 вересня 2021 року з урахуванням записів у трудовій книжці НОМЕР_1 , з урахуванням висновків суду.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Відповідачем - Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві, на вказане рішення суду подано апеляційну скаргу, в якій зазначає на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не надано належної оцінки доводам відповідача, а спірне рішення прийнято у відповідності до норм законодавства.

Позивачем на апеляційну скаргу подано відзив в якому просить відмовити у її задоволенні, оскільки рішення прийнято обґрунтовано.

Другий відповідач не скористались правом подання відзиву.

Клопотання позивача про відкладення розгляду справи не підлягає задоволенню, відповідно до норм ст. 311, 313 КАС України.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів п.3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що позивач 15.09.1961р.н., 21 вересня 2021 року звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення їй пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Позивач надала до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області трудову книжку серії НОМЕР_1 від 28.08.1978 року; довідку № 10/а від 06 жовтня 2021 року, яка підтверджує що ОСОБА_1 , (до зміни прізвище ОСОБА_2 ) у період з 28.08.1978 року по 06.06.1979 року працювала в ТОВ «Дніпровське автотранспортне підприємство 11203» на посаді табельника на тимчасовій роботі (запис 1-2 трудової книжки); довідку № 39 від 11.10.2021 року видана ОСОБА_1 15.09.1961 року, яка є підтвердженням що позивач працювала у Дніпропетровському АТП-03125 на посаді інспектора відділу кадрів у період з 29.03.1982 року по 12.08.1983 року, (запис 3-4 трудової, книжки); довідку про підтвердження трудового стажу роботи від 11.10.2021 року № 200-в/к видана КНП «Клінічна лікарня швидкої медичної допомоги» ДМР у якій значиться, що ОСОБА_1 працювала у лікарні № 7 м. Дніпропетровська на посаді санітарки поліклініки № 1 в період з 21.10.1983 року по 28.01.1985 року, (запис 5-6 трудової книжки); довідку № 3636 від 22.10.2021 відповідно до якої ОСОБА_1 перебувала на обліку в Індустріальному районному центрі зайнятості як безробітна (запис 23-24 трудової книжки); довідку № 3655 від 22.10.2021 відповідно до якої ОСОБА_1 перебувала на обліку в Індустріальному районному центрі зайнятості як безробітна (запис 12 трудової книжки). Також позивач отримала повторне свідоцтво про народження свого сина ОСОБА_3 , де було виправлено описку в написанні її ПІБ.

Листом від 28.09.2021 Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повідомило позивача про прийняте рішення та відмовило у призначенні пенсії за віком.

Так, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 27 вересня 2021 року №54 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", через відсутність необхідного страхового стажу 28 років.

Позивача одночасно було повідомлено про те, що відповідно до наданих до заяви документів про стаж (ідентифікаційний код, трудова книжка, свідоцтво про народження дітей), загальний страховий стаж складає 16 років 10 місяців 11 днів, який враховано по 08.11.2020, шо є не достатнім для призначення пенсії за віком. До загального страхового стажу не враховано період роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 (на титульній сторінці не вірно вказано ПІБ (ВацлОвовна), догляд за дитиною до 3-х років ОСОБА_3 (в свідоцтві про народження не вірно зазначено ПІБ матері ( ОСОБА_4 ).

Не погоджуючись з рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції задовольняючи позов частково дійшов висновку, що відповідачем протиправно прийнято спірне рішення про відмову у призначення пенсії з підстав викладених у такому, оскільки відмова не ґрунтується на нормах законодавства, проте оскільки зарахування до загального трудового стажу періоди роботи згідно трудової книжки позивача та здійснення нарахування пенсії з врахуванням даного трудового стажу з моменту звернення із заявою до Головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, є процесом призначення пенсії особі не становить одну дію пенсійного органу, та складається з певних стадій перевірки права особи на пенсію, встановлення строків стажу та періодів роботи, розміру пенсії, підтвердження, у разі необхідності, права на пільгову пенсію тощо, зобов`язав повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги доходить висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Спірним у справі є правомірність рішення про відмову у призначенні пенсії позивачеві з підстав викладених у спірному рішенні.

Статтею 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058) встановлено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Згідно ч.2 ст.24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч.4 ст.24 Закону №1058-IV).

Відповідно до ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991р. №1788-XII (далі - Закон №1788-XII) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, згідно ст.48 Кодексу законів про працю України, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

На момент початку заповнення трудової книжки позивача, порядок ведення трудових книжок працівників регулювався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженою постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 №162 (далі Інструкція №162 ).

З 29.07.1993 порядок ведення трудових книжок регулюється Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі Інструкція №58), яка містить аналогічні вимоги щодо внесення записів до трудових книжок, що й Інструкція №162.

Проте жодна із зазначених інструкції не визначає можливість невизнання (неприйняття) трудової книжки.

В постанові Верховного Суду від 21.02.2018 року у справі №687/975/17, викладена правова позиція, де зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Верховний Суд у постанові від 24 травня 2018 року у справі № 490/12392/16-а (провадження № К/9901/2310/18) висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Враховуючи вищезазначене, є вірними висновки суду першої інстанції, що працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці. Крім того, нормативно-правовими актами не передбачено визнання трудової книжки недійсною в разі невірного зазначення ПІБ та не вірного зазначення ПІБ матері в свідоцтві про народження.

Як свідчать встановлені обставини справи, відповідач відмовляючи у призначенні позивачу пенсії, у спірному рішенні вказав, що загальний страховий стаж позивача складає 16 років 10 місяців 11 днів, який враховано по 08.11.2020р., що є не достатнім для призначення пенсії за віком. До загального страхового стажу не враховано період роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 (на титульній сторінці не вірно вказано ПІБ (ВацлОвовна), догляд за дитиною до 3-х років ОСОБА_3 (в свідоцтві про народження не вірно зазначено ПІБ матері ( ОСОБА_4 ).

Проте, рішення відповідача не містить інформації, які періоди роботи позивача і в яких установах/організаціях, зараховано до страхового стажу позивача, а які не можливо зарахувати. Крім того, не вирішено питання неможливості ідентифікувати належність поданої трудової книжки до позивача. Висновки щодо неврахування трудової книжки та свідоцтва про народження дитини є надто формальними.

Крім того, п. 4.2 Порядку приймання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (Порядок №22-1) передбачено, що при прийманні документів працівник сервісного центру: уточнює інформацію про факт роботи (навчання, служби, підприємницької діяльності) і про інші періоди діяльності до 01 січня 2004 року, що можуть бути зараховані до страхового стажу. У разі необхідності роз`яснює порядок підтвердження страхового стажу, повідомляє про право особи на здійснення доплати до мінімального страхового внеску відповідно до частини третьої статті 24 Закону, та/або на добровільну участь у системі загальнообов`язкового пенсійного страхування; повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів; (…)

Таким чином, відповідач при наявності сумнівів щодо належності трудової книжки позивачу та щодо підтвердження страхового стажу позивача, не навів доводів дотримання положень п. 4.2 Порядку №22-1, а також можливої відмови позивача надати додатково певні документи.

Щодо посилання суду першої інстанції на наявність у позивача довідок та іншого (виправленого) свідоцтва про народження дитини, колегія суддів зазначає, що ряд таких позивач отримала після відмови у призначенні пенсії, а отже відповідач не міг надати оцінку таким.

Враховуючи зазначене, колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідачем не доведено обґрунтованість прийняття спірного рішення, а отже таке підлягає скасуванню, із зобов`язанням повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії з урахуванням записів трудової книжки серії НОМЕР_1 .

З урахуванням викладеного колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Керуючись ст. ст. 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2022 року у справі №160/20595/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки визначені ст.ст 328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя Н.І. Малиш

суддя Н.П. Баранник

суддя А.А. Щербак