Справа № 400/13143/21
Суддя: Фульга А. П.
Дата ухвалення: 2022-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2022 р. № 400/13143/21
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Фульги А.П. розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2

до відповідача:Головного управління ДПС у Миколаївській області, вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001,

про:визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 03.07.2019 № 5, № 5, № 5, № 5, рішень від 03.07.2019 № , № 002491305 і вимоги від 03.07.2019 № Ф-68,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС України

у Миколаївській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень ГУ ДФС (після переіменування - ГУ ДПС) у Миколаївській області від 03.07.2019р. №№5, 5, 5, 5, рішення про застосування штрафних санкцій від 03.07.2019 року №, , вимогу від 03.07.2019р. №Ф-68., мотивуючи свої вимоги тим, що йому не було відомо про проведення перевірки та її результати, акт перевірки з викладеними в ньому висновками є доказом здобутим з порушенням закону та не може мати юридичної значимості, наголошував, що в перевіряємий період господарську діяльність як фізична особа підприємець не здійснював, а діяв виключно як фізична особа і сплатив податки з доходів фізичних осіб.

Відповідач позов не визнав, надав відзив, в якому просив у задоволенні позову відмовити. Зазначив, що перевірку було проведено згідно діючого законодавства, позивача про початок перевірки повідомлено належним чином, про що свідчить повернення повідомлення про вручення відправлення з позначкою "в звязку з закінченням терміну зберігання", зазначив, що позивач був зареєстрований як фізична особа підприємець, здійснював систематичний продаж нерухомого майна з метою одержання прибутку, таким чином отримуючи доходи від здійснення господарської діяльності повинен був подавати необхідну звітність і сплачувати податки і збори.

Суд, в зв`язку з дією Указу Президента України №341/2022 "Про продовження дії строку воєнного стану" розглянув справу в письмовому провадженні, без виклику сторін.

Проаналізувавши матеріали справи, судом встановлено наступне.

На виконання наказу ГУ ДФС у Миколаївській області від 09.04.2019р. N 757, про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки, було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ОСОБА_2 щодо своєчасності,

достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, виконання вимог валютного та іншого законодавства, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками за період з 01.01.2016р. по 28.12.2017р. правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011р. по 28.12.2017р. тривалістю 5 робочих днів, починаючи з 25.04.2019р.

Копію наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки від 09.04.2019р. №757 та письмове повідомлення про дату початку та місце проведення перевірки від 10.04.2019р. було направлено рекомендованим листом з повідомленням про вручення 10.04.2019р. Дані документи було повернуто за зворотньою адресою з причини закінчення терміну зберігання. На штампі пошти зазначено дату 02.05.2019р.

Фахівцями відділу контрольно - перевірочної роботи фізичних осіб ГУ ДФС у Миколаївській області у період з 25.04.2019р. по 06.05.2019р. було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку в приміщенні ГУ ДФС у Миколаївській області, за результатами якої складено акт перевірки, який направлено 13.05.2019р. рекомендованим листом з повідомленням про вручення позивачу, даний акт також повернуто відправнику 19.06.2019р. в зв`язку з закінченням терміну зберігання.

При проведенні перевірки ГУ ДФС у Миколаївській області дійшло висновку про порушення позивачем податкового законодавства. В акті перевірки було зазначено, що відповідно до зібраної інформації, яка була отримана для проведення перевірки, платник податків фізична особа ОСОБА_1 протягом перевіряємого періоду отримував доходи від провадження господарської діяльності, які підлягають включенню до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу та відображенню платником в податковій декларації про майновий стан і доходи, так як він здійснював з 07.06.2017р. по 27.06.2017р. особисто та через своїх законних представників систематичний продаж двадцяти семи об`єктів нерухомого майна (квартири, нежитлові приміщення, офісні приміщення, земельні ділянки) фізичним особам.

За результатами перевірки ГУ ДФС у Миколаївські області 03.07.2019р. прийняті оскаржувані податкові повідомлення рішення та вимогу зі сплати боргу з єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування, які було направлено на адресу позивача рекомендованим листом з повідомленням про вручення 03.07.2019р.

Проаналізувавши діюче законодавство, доводи сторін, суд дійшов висновку про задоволення позову, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право: проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Відповідно до пункту 61.1 статті 61 Податкового кодексу України податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Згідно з п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до пункту 78.4 статті 78 Податкового кодексу України про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Пунктом 79.1 статті 79 Податкового кодексу України передбачено, що документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.

В свою чергу, відповідно до пункту79.2 статті 79 Податкового кодексу України документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

Згідно з пунктом 79.3 статті 79 Податкового кодексу України присутність платників податків під час проведення документальних невиїзних перевірок не обов`язкова.

Відповідно до абзацу 2 пункту 78.4 статті 78 Податкового кодексу України право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено під розписку копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

Незважаючи на визначену пунктом 79.3 статті 79 Податкового кодексу України необов`язковість присутності платника податків під час проведення документальних невиїзних перевірок, останній має право бути присутнім.

Такий висновок узгоджується з приписами підпункту 17.1.6 пункту 17.1 статті 17 Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 42.2статті 42 Податкового кодексу України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

При цьому, абзацом 6 пункту 42.4 статті 42 Податкового кодексу України визначено, що у разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їх відмову прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

З аналізу вищенаведеного слідує, що чинним ПК України передбачено альтернативні шляхи направлення документів платнику податків податковим органом, а саме: або засобами електронного зв`язку, або засобами поштового зв`язку, або шляхом вручення особисто платнику чи його представнику. При цьому, наведені вище правові норми не містять обов`язку для контролюючого органу щодо послідовного використання наведених засобів надіслання документів платнику з метою використання усіх можливих.

З наказом про невиїзну перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку.

Невиконання вище вказаних вимог призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності її правових наслідків.

Крім того, оскільки невиїзна перевірка проводиться не за місцезнаходженням платника податків, завчасне (до початку перевірки) повідомлення його про час та місце проведення перевірки є гарантією його права на об`єктивну, повну та всебічну перевірку дотримання ним податкової дисципліни, включаючи можливість надання платником податків наявних у нього документів для підтвердження показників податкового обліку.

Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 06.08.2019 у справі N 520/8681/18.

У постановах Верховного Суду України від 27.01.2015 у справі N 21-425а14 та від

09.02.2016 у справі N 826/5689/13-а визначено наступну правову позицію:"нормами ПК, з дотриманням балансу публічних і приватних інтересів, встановлені умови та порядок прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок, зокрема документальних позапланових невиїзних. Лише їх дотримання може бути належною підставою наказу про проведення перевірки. З наказом про перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку. Невиконання вимог підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 та пункту 79.2 статті 79 ПК призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.

Крім того, у постанові від 23.04.2019 у справі N 823/5028/15 Верховний Суд, з посиланням на практику Верховного Суду України у справах, предметом позову в яких були вимоги про визнання недійсними та скасування наказів про призначення документальної позапланової невиїзної перевірки платників податків, а в деяких мали місце обставини складання контролюючими органами за наслідками таких перевірок податкових повідомлень-рішень, неодноразово висловлював правову позицію про те, що нормами ПК України, з дотриманням балансу публічних і приватних інтересів, установлені умови та порядок прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок, зокрема документальних позапланових невиїзних. Лише їх дотримання може бути належною підставою наказу про проведення перевірки.

Незважаючи на визначену у п. 79.3 ст. 79 ПК України необов`язкову присутність платника податків під час проведення документальної невиїзної перевірки, останній має право бути присутнім. З наказом на перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку.

Згідно з частиною 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В ході розгляду справи встановлено, що 10.04.2019 копію наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки було направлено позивачу за адресою: АДРЕСА_3 , проте повернуто контролюючому органу, у зв`язку з не врученням позивачу з причин закінчення терміну зберігання поштового відправлення, з датою 02.05.2019р. Дата надходження до ГУ ДФС у Миколаївській області 06.05.2019р.

Разом з тим, згідно з наказом від 09.04.2019 N757 документальну позапланову невиїзну перевірку ФО ОСОБА_1 вирішено провести з 25.04.2019р. тривалістю 5 робочих днів.

Згідно з пунктом 78.4 статті 78 Податкового кодексу України право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

Таким чином, контролюючий орган може приступити до проведення документальної позапланової перевірки платника податків лише у разі належного повідомлення останнього про проведення перевірки шляхом вручення відповідного наказу до початку її проведення.

Водночас, з матеріалів справи вбачається, що контролюючий орган приступив до проведення перевірки з 25.04.2019 та закінчив її проведення 06.05.2019, в той час як поштове відправлення із копією наказу та повідомлення повернуто ГУ ДФС у Миколаївській області лише 06.05.2019р., а на штампі пошти дату повернення за закінченням встановленого строку зберігання зазначено 02.05.2019р., тобто після початку проведення перевірки, що є порушенням гарантії платника податків на об`єктивну, повну та всебічну перевірку.

Щодо доводів відповідача про те, що, з урахуванням п. 42.4 ст. 42 ПК України, позивач є належним чином повідомлений про проведення перевірки навіть за умови повернення поштового повідомлення з відміткою про відсутність знаходження платника податків за податковою адресою, необхідне зауважити на таке.

Абзацом 6 пункту 42.4 статті 42 Податкового кодексу України визначено, що у разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їх відмову прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

Отже, з аналізу вказаної норми законодавства вбачається, що платник податків вважається ознайомленим із наміром про проведення перевірки у разі неможливості вручення йому відповідних документів після проставлення поштовим органом відповідної відмітки.

Як вже було зазначено, 10.04.2019 копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки направлено позивачу, проте повернуто контролюючому органу, у зв`язку з не врученням позивачу з причин закінчення терміну зберігання поштового відправлення.

Органом поштового зв`язку проставлено вказану відмітку 02 травня 2019 року.

Таким чином, саме з 02 травня 2019 року ОСОБА_1 вважається таким, що належним чином повідомлений про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки.

В свою чергу, контролюючий орган приступив до проведення перевірки з 25.04.2019р., тобто до дати повідомлення позивача про її проведення.

Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.

Принцип "належного урядування" не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь- яка інша позиція була б рівнозначною санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку,

потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу.

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Крім того, Європейський суд у справі "Black Clawson Ltd. v. Papierwerke AG" (1975, AC 591 at 638) вказав, що сприйняття верховенства права як конституційного принципу вимагає того, аби будь-який громадянин, перед тим, як вдатися до певних дій, мав змогу знати заздалегідь, які правові наслідки настануть.

Сутність принципу правової визначеності Європейський суд визначив як забезпечення передбачуваності ситуації та правовідносин у сферах, що регулюються, цей принцип не дозволяє державі посилатись на відсутність певного правового акта, який визначає механізм реалізації прав і свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах.

Як зазначив Європейський суд у справі ";Yvone van Duyn v. Home Office";,принцип правової визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатись на

зобов`язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться в законодавчому акті, якій загалом не має автоматичної прямої дії.

Така дія названого принципу пов`язана із іншим принципом - відповідальності держави, який полягає в тому, що держава не може посилатись на власне порушення зобов`язань для запобігання відповідальності.

На державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах "Лелас проти Хорватії";, "Тошкуце та інші проти Румунії") і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах (рішення у справах" Онер`їлдіз проти Туреччини" (п. 128), та "Беєлер проти Італії" (п. 119).

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (п. 74 рішення ЄСПЛ у справі "Лелас проти Хорватії";).

Зважаючи на викладене, в розумінні положень п. 42.4 ст. 42 ПК України, суд вважає, що відповідачем не вчинено всіх залежних від нього дій щодо вчасного повідомлення позивача про проведення перевірки, що не надало практичну можливість позивачу бути обізнаним про проведення такої перевірки.

З урахуванням наведеного, а також зважаючи на те, що всупереч вимог Податкового кодексу України позивач не був повідомлений про початок проведення щодо нього документальної невиїзної позапланової перевірки, адже не отримав наказ про її проведення завчасно, тобто з наказом про перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення не був ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку, суд вважає, що були відсутні правові підстави для проведення позапланової перевірки позивача.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що контролюючим органом порушено приписи пункту 78.4 статті 78 Податкового кодексу України, що свідчить про протиправність дій ГУ ДФС у Миколаївській області з проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ФО ОСОБА_1 на підставі наказу ГУ ДФС у Миколаївській області від 09.04.2019 N 757.

Як вбачається з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В даному випадку відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірність дій, що оскаржуються.

З огляду на викладене, суд зазначає про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв,54001 ) задовольнити.

2.Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення ГУ ДФС (після переіменування - ГУ ДПС) у Миколаївській області від 03.07.2019р. №№5, 5, 5, 5, рішення про застосування штрафних санкцій від 03.07.2019 року №, , вимогу від 03.07.2019р. №Ф-68.

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) судові витрати в розмірі 2659,12 грн.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо справу було розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя А. П. Фульга