Справа № 240/28671/21
Суддя: Горовенко Анна Василівна
Дата ухвалення: 2022-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2022 року м. Житомир

справа № 240/28671/21

категорія 113040000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Горовенко А.В.,

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні суду за адресою: 10014, місто Житомир, вул. Мала Бердичівська, 23, адміністративну справу за позовом Управління Держпраці у Житомирській області до Дочірнього підприємства "Агрофірма "Немиринецька" про застосування заходів реагування,-

встановив:

Управління Держпраці у Житомирській області звернулось до Житомирського окружного адміністративного суду із позовом, в якому (з урахуванням заяви про зменшення та уточнення позовних вимог) просить застосувати заходи реагування у сфері державного нагляду до Дочірнього підприємства "Агрофірма "Немиринецька", а саме негайно заборонити шляхом зупинення:

1) виконання робіт:

- вантажно-розвантажувальні роботи за допомогою машин і механізмів;

- відсторонити від роботи посадових осіб підприємства, які не пройшли навчання та перевірку з питань охорони праці;

- відсторонити від роботи працівників, які виконують роботи з підвищеною небезпекою та не пройшли щорічну перевірку знань з питань охорони праці;

2) експлуатації машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки:

- об"єкта підвищеної небезпеки (АЗС, АГЗП);

- кран-балки без заводського та реєстраційного номера, за місцем знаходження майстерні;

- електрогосподарства, до усунення порушень зазначених в акті перевірки №1401/10-84 від 05.08.2021.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що проведено планову перевірку 05.08.2021 Дочірнього підприємства "Агрофірма "Немиринецька" (далі - ДП "Агрофірма "Немиринецька") на предмет дотримання вимог законодавчих та нормативно-правових актів з охорони праці та промислової безпеки, гігієни праці. Застосування заходів реагування у сфері державного нагляду до ДП "Агрофірма "Немиринецька" до усунення порушень, зазначених в акті планової перевірки від 05.08.2021 №1401/10-84, позивач обґрунтовує необхідністю захисту конституційних прав громадян на належні, здорові та безпечні умови праці та недопущення настання нещасного випадку або аварії на виробництві. Посилається на положення Конституції України, Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності".

Відповідно до ухвали Житомирського окружного адміністративного суду від 12.10.2021 провадження у справі відкрито, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвала про відкриття провадження була направлена позивачу та відповідачу за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, вказана ухвала отримана відповідачем.

Відповідач у строк, встановлений ч.1 ст.261 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), зазначений в ухвалі про відкриття провадження у справі надіслав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вказує, що відповідно до Положення про Управління Держпраці у Житомирській області, позивачу не делеговано право на звернення до суду, начальнику управління Держпраці у Житомирській області не надано повноважень на підписання позовної заяви. Вказує, що право на звернення до суду передбачено лише для центрального органу виконавчої влади - Державної служби України з питань праці.

Щодо встановлених позивачем порушень зокрема, вказує, що посадові особи та працівники ДП "Агрофірма "Немиринецьке" пройшли необхідне навчання та перевірку з питань охорони праці, штатний розпис підприємства не передбачає посад на які згідно з функціональними обов"язками покладались роботи щодо управління кран-балки чи виконання вантажно-розвантажувальних робіт за допомогою машин і механізмів.

За таких обставин заходи реагування до ДП "Агрофірма "Немиринецьке" не підлягають застосуванню.

26 листопада 2021 року позивач надіслав до суду відповідь на відзив на позовну заяву (за вх.№74757/21), в якому вказує, що встановлення порушень, зазначених у акті перевірки №1401/10-84 від 05.08.2021 можливе лише на підставі проведення позапланового заходу державного нагляду з підстав передбачених частиною 1 ст.6 Закону України №877-V.

08 грудня 2021 року відповідач надіслав до суду письмові заперечення на відповідь на відзив (за вх.№77871/21), в яких додатково вказує на відсутність повноважень позивача щодо звернення до суду з даним позовом та із заявою про зменшення та уточнення позовних вимог.

Відповідно до положень ч. 5 ст.262, ч. 1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Суд зазначає, що судове рішення у справі, постановлене у письмовому провадженні, складене у повному обсязі відповідно до ч.4 ст.243 КАС України.

Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Суд, розглянувши матеріали справи, оцінивши наявні докази за своїм внутрішнім переконанням, зазначає наступне.

Судом встановлено, що відповідно до наказу управління Держпраці у Житомирській області №1599 від 23.07.2021 та на підставі направлення на проведення перевірки №1401/10 від 23.07.2021, в період з 23.07.2021 по 05.08.2021 службовими особами управління Держпраці в Житомирській області проведено планову перевірку ДП "Агрофірма "Немиринецьке", розташованого за адресою: с.Немиринці, Ружинський район, Житомирська область, на предмет дотримання вимог законодавства у сферах охорони праці та промислової безпеки, гігієни праці. (а.с. 5).

За результатами перевірки складено акт №1401/10-84 від 05 серпня 2021 року (далі - акт перевірки), яким встановлено 15 порушень ДП "Агрофірма "Немиринецьке" нормативно-правових актів з охорони праці, з яких, зокрема порушення, визначені у рядку №1-4, 12, 13 розділу V таблиці, стали підставою для звернення до суду з метою застосування заходів реагування, оскільки можуть створювати загрозу життю та здоров`ю людей, а саме:

- відсутній дозвіл на виконання робіт та експлуатацію об`єктів, машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки, а саме: Газонебезпечні роботи та роботи у вибухопожежонебезпечних та/або пожежонебезпечних зонах (АЗС, АГЗП); вантажно-розвантажувальні роботи за допомогою машин і механізмів, вантажопіднімальні крани механізми (Кран-балка без заводського та реєстраційного номера, місце знаходження майстерня), що є порушенням статті 21 Закону України "Про охорону праці", постанови КМУ від 26 жовтня 2011 року №1107 "Перелік робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткувння підвищеної небезпеки";

- відсутня декларація видів робіт підвищеної небезпеки, які виконуються на підставі декларації відповідності матеріально-технічної бази вимогам законодавства з охорони праці: Роботи, що виконуються на висоті понад 1,3 метра; зварювальні роботи, що є порушенням статті 21 Закону України "Про охорону праці", постанови КМУ від 26 жовтня 2011 року №1107 "Перелік робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткувння підвищеної небезпеки";

- не проведено ідентифікацію об`єкта підвищеної небезпеки, що є порушенням ст.9 Закону України «Про об`єкти підвищеної небезпеки»;

- відсутня декларація безпеки об`єкта підвищеної небезпеки, що є порушенням ст.10 Закону України «Про об`єкти підвищеної небезпеки»;

- посадові особи які відповідають за справний стан в підрозділах підприємства не всі пройшли навчання та перевірку знань за нормативно-правовими актами з охорони праці, додержання яких входить до їхніх функціональних обов`язків, що є порушенням статті 18 Закону України "Про охорону праці";

- працівники, які виконують роботи з підвищеною небезпекою, а також роботи, де є потреба у професійному доборі, не всі пройшли щорічну перевірку знань, що є порушенням статті 18 Закону України "Про охорону праці";

- відсутні виміри опору ізоляції, перехідних опорів, повного опору петлі фаза-нуль, що є порушенням статті 13 Закону України "Про охорону праці";

- відсутнє захисні заземлення обладнання, машин, механізмів, устаткування на підприємстві, що є порушенням статті 13 Закону України "Про охорону праці".

З метою недопущення спричинення шкоди життю та здоров`ю людей позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом, у якому просить застосувати заходи реагування.

Вирішуючи питання про наявність підстав для застосування заходів реагування, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини третьої статті 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права працівників на охорону їх життя і здоров`я у процесі трудової діяльності, на належні, безпечні і здорові умови праці, регулювання за участю відповідних органів державної влади відносин між роботодавцем і працівником з питань безпеки, гігієни праці та виробничого середовища і встановлення єдиного порядку організації охорони праці в Україні визначено Законом України "Про охорону праці" від 14 жовтня 1992 року №2694-ХІІ (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон №2694-XII)

Частиною першою статті 4 Закону №2694-ХІІ встановлено, що державна політика в галузі охорони праці визначається відповідно до Конституції України Верховною Радою України і спрямована на створення належних, безпечних і здорових умов праці, запобігання нещасним випадкам та професійним захворюванням.

Приписами статті 8 Закону №2694-ХІІ визначено, що на роботах із шкідливими і небезпечними умовами праці, а також роботах, пов`язаних із забрудненням або несприятливими метеорологічними умовами, працівникам видаються безоплатно за встановленими нормами спеціальний одяг, спеціальне взуття та інші засоби індивідуального захисту, а також мийні та знешкоджувальні засоби. Працівники, які залучаються до разових робіт, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварій, стихійного лиха тощо, що не передбачені трудовим договором, повинні бути забезпечені зазначеними засобами. Роботодавець зобов`язаний забезпечити за свій рахунок придбання, комплектування, видачу та утримання засобів індивідуального захисту відповідно до нормативно-правових актів з охорони праці та колективного договору.

Положеннями статті 13 Закону №2694-ХІІ закріплено, що роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Відповідно до частини першої статті 38 Закону №2694-ХІІ державний нагляд за додержанням законів та інших нормативно-правових актів про охорону праці здійснюють: центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони праці; центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері ядерної та радіаційної безпеки; центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства у сферах пожежної і техногенної безпеки; центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення

Згідно з ч.1, 3, 9 ст.21 Закону №2694-ХІІ виробничі будівлі, споруди, машини, механізми, устаткування, транспортні засоби, що вводяться в дію після будівництва (виготовлення) або реконструкції, капітального ремонту тощо, та технологічні процеси повинні відповідати вимогам нормативно-правових актів з охорони праці.

Роботодавець повинен одержати дозвіл на виконання робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки (далі - дозвіл). Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони праці, видає дозволи на безоплатній основі на підставі висновку експертизи стану охорони праці та безпеки промислового виробництва суб`єкта господарювання, проведеної експертно-технічними центрами, які належать до сфери управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони праці, або незалежними експертними організаціями, які забезпечують науково-технічну підтримку державного нагляду у сфері промислової безпеки та охорони праці. На застосування машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки виробник або постачальник устаткування підвищеної небезпеки отримує дозвіл до прийняття зобов`язань на постачання. Одержання дозволу не вимагається у разі експлуатації (застосування) устаткування підвищеної небезпеки, яке прийнято в експлуатацію з видачею відповідного сертифіката або щодо якого зареєстровано декларацію про готовність до експлуатації, а також у разі реєстрації машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони праці.

Набуття права на виконання робіт підвищеної небезпеки та експлуатації (застосування) машин, механізмів та устаткування підвищеної небезпеки може здійснюватися на підставі декларації відповідності матеріально-технічної бази вимогам законодавства з охорони праці. Переліки видів робіт, машин, механізмів та устаткування підвищеної небезпеки, виконання або експлуатація (застосування) яких може здійснюватися на підставі такої декларації, встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Частиною першою статті 39 Закону №2694-XII встановлено, що посадові особи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони праці, мають право безперешкодно відвідувати підконтрольні підприємства (об`єкти), виробництва фізичних осіб, які відповідно до законодавства використовують найману працю, та здійснювати в присутності роботодавця або його представника перевірку додержання законодавства з питань, віднесених до їх компетенції.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначено Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" від 05 квітня 2007 року №877-V (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон №877-V).

За приписами частини п`ятої статті 4 Закону №877-V виробництво (виготовлення) або реалізація продукції, виконання робіт, надання послуг суб`єктами господарювання можуть бути зупинені повністю або частково виключно за рішенням суду. Відновлення виробництва (виготовлення) або реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг суб`єктами господарювання після призупинення можливе з моменту отримання органом державного нагляду (контролю), який ініціював призупинення, повідомлення суб`єкта господарювання про усунення ним усіх встановлених судом порушень.

Частиною сьомою статті 7 Закону №877-V закріплено, що на підставі акта, складеного за результатами здійснення заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства, орган державного нагляду (контролю) за наявності підстав для повного або часткового зупинення виробництва (виготовлення), реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг звертається у порядку та строки, встановлені законом, з відповідним позовом до адміністративного суду. У разі необхідності вжиття інших заходів реагування орган державного нагляду (контролю) протягом п`яти робочих днів з дня завершення здійснення заходу державного нагляду (контролю) складає припис, розпорядження, інший розпорядчий документ щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу.

Постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження Положення про Державну службу України з питань праці" від 11 лютого 2015 року №96 затверджено Положення про Державну службу України з питань праці (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Положення №96).

Пунктом 1 Положення №96 передбачено, що Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

У відповідності до підпункту 1 пункту 3 Положення №96 основними завданнями Держпраці, зокрема, є реалізація державної політики у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Приписами пункту 4 Положення №96 закріплено, що Держпраці відповідно до покладених на неї завдань: здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю; здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням законодавства у сфері охорони праці в частині безпечного ведення робіт, гігієни праці, промислової безпеки, безпеки робіт у сфері поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, у тому числі з питань: забезпечення працівників спеціальним одягом, спеціальним взуттям та іншими засобами індивідуального та колективного захисту; монтажу, ремонту, реконструкції, налагодження і безпечної експлуатації машин, механізмів, устаткування, транспортних та інших засобів виробництва і машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки; безпеки робіт у сфері поводження з вибуховими матеріалами, проведення робіт з утилізації звичайних видів боєприпасів, ракетного палива та вибухових матеріалів військового призначення; виробництва, зберігання, використання отруйних речовин у виробничих процесах, у тому числі продуктів біотехнологій та інших біологічних агентів; організації проведення навчання (в тому числі спеціального) і перевірки знань з питань охорони праці; навчання працівників у сфері поводження з вибуховими матеріалами та перевірки їх знань.

Пунктом 7 Положення №96 визначено, що Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи. На утворені територіальні органи Держпраці може покладати виконання завдань за міжрегіональним принципом.

Відповідно до Положення про Головне управління (Управління) Державної служби з питань праці в області, затвердженого наказом Мінсоцполітики №340 від 27 березня 2015 року та Положення про Управління Держпраці у Житомирській області, затвердженого наказом Державної служби України з питань праці від 04 лютого 2016 року №8, Управління Держпраці у Житомирській області є територіальним органом Державної служби України з питань праці, що їй підпорядковується.

З огляду на викладене, твердження відповідача, щодо відсутності в Управління Держпраці у Житомирській області права на звернення до суду із позовом про застосування заходів реагування, є безпідставними.

Суд зазначає, що відповідно до системного аналізу вищевказаних норм права, повне або часткове зупинення виробництва (виготовлення) або реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг суб`єктами господарювання можливе лише за рішенням суду. При цьому передумовою прийняття такого рішення є встановлення факту (фактів) виконання робіт (надання послуг) суб`єктами господарювання та порушень вимог законодавства під час їх виконання, які створюють загрозу життю працюючих.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 31.03.2021 у справі № 480/1958/19, поняття загроза життю та / або здоров`ю людини є оціночним поняттям та віднесено до сфери захисту населення, територій, навколишнього природного середовища та майна, функція контролю (нагляду) за чим, зокрема, покладена на позивача, посадові особи якого володіють спеціальними знаннями у цій сфері.

Таким чином, існує три обставини, які обов`язково мають бути встановлені у цій справі: наявність порушення правил охорони праці та безпеки життєдіяльності; наявність загрози життю та здоров`ю працівників відповідача; прямий та безпосередній причинно-наслідковий зв`язок між порушенням та загрозою.

Заборона виконання робіт та експлуатації певного об`єкту є крайнім заходом впливу і повинна застосовуватися у виключних випадках, коли виявлені порушення дійсно становлять реальну загрозу життю і здоров`ю людей, а усунення цих порушень вимагає вжиття саме таких заходів реагування.

Матеріали справи свідчать, що під час планової перевірки ДП "Агрофірма "Немиринецька", виявлено 15 порушень, з яких 8 створюють загрозу життю та здоров`ю людей, що було зафіксовано у акті перевірки, проте, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог (за вх.№78516/21) від 10.12.2021, не усунутими залишились 7 порушень, а саме:

- відсутній дозвіл на виконання робіт та експлуатацію об`єктів, машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки, а саме: вантажно-розвантажувальні роботи за допомогою машин і механізмів, вантажопіднімальні крани механізми (Кран-балка без заводського та реєстраційного номера, місце знаходження майстерня), що є порушенням статті 21 Закону України "Про охорону праці", постанови КМУ від 26 жовтня 2011 року №1107 "Перелік робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткувння підвищеної небезпеки";

- не проведено ідентифікацію об`єкта підвищеної небезпеки, що є порушенням ст.9 Закону України «Про об`єкти підвищеної небезпеки»;

- відсутня декларація безпеки об`єкта підвищеної небезпеки, що є порушенням ст.10 Закону України «Про об`єкти підвищеної небезпеки»;

- посадові особи які відповідають за справний стан в підрозділах підприємства не всі пройшли навчання та перевірку знань за нормативно-правовими актами з охорони праці, додержання яких входить до їхніх функціональних обов`язків, що є порушенням статті 18 Закону України "Про охорону праці";

- працівники, які виконують роботи з підвищеною небезпекою, а також роботи, де є потреба у професійному доборі, не всі пройшли щорічну перевірку знань, що є порушенням статті 18 Закону України "Про охорону праці", п.4.1. НПАОП 000-4.12-05 «Типове положення про порядок проведення навчання і перевірки знань з питань охорони праці ;

- відсутні виміри опору ізоляції, перехідних опорів, повного опору петлі фаза-нуль, що є порушенням статті 13 Закону України "Про охорону праці", п.8.7.3 НПАОП 40.1-1.21-98 «Правила безпечної експлуатації електроустановок споживачів»;

- відсутнє захисні заземлення обладнання, машин, механізмів, устаткування на підприємстві, що є порушенням статті 13 Закону України "Про охорону праці", п. 1.1.7 НПАОП 40.1-1.21-98 «Правила безпечної експлуатації електроустановок споживачів".

Суд зазначає, що при прийнятті рішення суд враховує, що життя та здоров`я людини має бути найвищою цінністю у суспільстві.

Недотримання правил у сфері охорони праці може призвести до тяжких наслідків, що є неприпустимим, оскільки порушуватиме конституційно закріплені права людей, зокрема тих, які працюють в будівлі де використовуються устаткування з порушенням вимог законодавства.

У постанові від 21 жовтня 2019 року Верховний Суд зазначив, що Законом України від 05 квітня 2007 року № 877-V «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» не визначено порушення, які створюють загрозу життю та здоров`ю людей, а тому в кожному окремому випадку суб`єкт владних повноважень має визначати чи створюють виявлені порушення дійсну реальну загрозу життю та здоров`ю людей у взаємозв`язку із встановленими обставинами, що мають значення для вирішення даного питання.

Суд вважає, що порушення, пов`язані із виконанням вантажно-розвантажувальних робіт за допомогою машин і механізмів, експлуатації машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки, а саме об"єкта підвищеної небезпеки (АЗС, АГЗП), кран-балки без заводського та реєстраційного номера, за місцем знаходження майстерні та електрогосподарства, з урахуванням виявлених порушень, є такими, що створюють загрозу життю та здоров`ю людей.

Недотримання правил у сфері охорони праці може призвести до тяжких наслідків, що є неприпустимим, оскільки порушуватиме конституційно закріплені права людей, зокрема тих, які працюють в будівлі де використовуються устаткування з порушенням вимог законодавства.

Суд зазначає, що стороною відповідача не надано достатніх доказів на підтвердження того, що вищезазначене порушення усунуто, а виконання робіт здійснюється з дотримання виробничих стандартів та без створення загрози життю та здоров`ю робітників.

Вжиття заходів реагування на порушення тих чи інших правил у сфері охорони праці слід оцінювати з урахуванням принципу пропорційності, що передбачає дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямовані такі заходи.

Водночас, існування (не усунення відповідачем) хоча б одного з порушень, встановлених позивачем, які загрожують життю та здоров`ю людей, вже є самостійною достатньою правовою підставою для застосування до нього заходів реагування.

Аналогічна правова позицією викладена Верховним Судом у постанові від 26.06.2018 у справі № 823/589/16.

Згідно ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд зазначає, що застосування відповідних заходів реагування є необхідним оперативним та превентивним способом впливу з метою усунення існування загрози життю та здоров`ю людей.

Недодержання суб`єктами господарювання вимог у сфері охорони праці призводить до невиправданого ризику виникнення надзвичайних ситуацій та, відповідно, ризику завдання шкоди життю і здоров`ю населення.

Відповідно до першого речення статті 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право кожного на життя охороняється законом. Цей припис зобов`язує державу вживати належних заходів для захисту життя осіб, які знаходиться під її юрисдикцією. Слід зазначити, що це зобов`язання повинно тлумачитися як таке, що застосовується в контексті будь-якої діяльності, публічної чи ні, в якій право на життя може бути поставлене під сумнів.

Захід реагування має тимчасовий характер, період дії якого залежить безпосередньо від факту усунення відповідачем виявлених порушень.

Крім того, захід реагування має також спонукаючий характер, направлений на забезпечення вимог законодавства у сфері охорони праці.

Аналогічна правова позицією викладена Верховним Судом у постанові від 05.12.2018 у справі № 826/13896/16.

Окрім того, суд наголошує, що захід реагування не є санкцією за порушення вимог законодавства з питань техногенної та пожежної безпеки, а є превентивним заходом, який спрямований на недопущення існування невиправданого ризику виникнення надзвичайних ситуацій та, відповідно, ризику завдання шкоди життю і здоров`ю населення.

Відповідно до статті 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право кожного на життя охороняється законом. Цей припис зобов`язує державу вживати належних заходів для захисту життя осіб, які знаходиться під її юрисдикцією. Слід зазначити, що це зобов`язання повинно тлумачитися як таке, що застосовується в контексті будь-якої діяльності, публічної чи ні, в якій право на життя може бути поставлене під сумнів.

Частиною першою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Факт неусунення відповідачем у повному обсязі порушень вимог законодавчих та нормативно-правових актів з охорони праці та промислової безпеки, підтверджується сукупністю належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів.

Підсумовуючи наведене, суд дійшов висновку про наявність підстав для застосування до Дочірнього підприємства "Агрофірма "Немиринецька"" заходів реагування у сфері державного нагляду (контролю), а тому позовні вимоги управління Держпраці у Житомирській області є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Суд також звертає увагу відповідача, що відповідно до частини п`ятої статті 4 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" від 05 квітня 2007 року №877-V відновлення виробництва (виготовлення) або реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг суб`єктами господарювання після призупинення можливе з моменту отримання органом державного нагляду (контролю), який ініціював призупинення, повідомлення суб`єкта господарювання про усунення ним усіх встановлених судом порушень.

Відповідно до ч. 2 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати, понесені позивачем, з відповідача не стягуються.

Керуючись статтями 6-9, 32, 77, 90, 139, 241-246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, Житомирський окружний адміністративний суд,-

вирішив:

Позов Управління Держпраці у Житомирській області (вул.Шевченка, 18-а, Житомир,10008, ) до Дочірнього підприємства "Агрофірма "Немиринецька"" (Немиринці, Ружинський район, Житомирська область,13643, код ЄДРПОУ 380805) про застосування заходів реагування, - задовольнити.

Застосувати заходи реагування у сфері державного нагляду (контролю) до Дочірнього підприємства "Агрофірма "Немиринецька"" шляхом заборони виконання робіт підвищеної небезпеки, експлуатації машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки, а саме:

- вантажно-розвантажувальні роботи за допомогою машин і механізмів;

- відсторонити від роботи посадових осіб підприємства, які не пройшли навчання та перевірку з питань охорони праці;

- відсторонити від роботи працівників, які виконують роботи з підвищеною небезпекою та не пройшли щорічну перевірку знань з питань охорони праці;

- об"єкта підвищеної небезпеки (АЗС, АГЗП);

- кран-балки без заводського та реєстраційного номера, за місцем знаходження майстерні;

- електрогосподарства, до усунення порушень, зазначених в акті перевірки №1401/10-84 від 05.08.2021.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення складено в повному обсязі 27 червня 2022 року.

Суддя А.В. Горовенко