Справа № 522/4876/22
Суддя: Косіцина В. В.
Дата ухвалення: 2022-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 522/4876/22
Провадження№ 2-а/522/180/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2022 року Приморський районний суд м. Одеси у складі головуючого - судді Косіцина В.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу прикордонної служби «Старокозаче» Білгород-Дністровського прикордонного загону про скасування постанови по справі про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

20 квітня 2022 року до суду надійшов позов ОСОБА_1 до Відділу прикордонної служби «Старокозаче» Білгород-Дністровського прикордонного загону про скасування постанови по справі про накладення адміністративного стягнення № 133212 від 09.04.2022 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 09.04.2022 р. при проходженні КПП «Старокозаче» в`їжджаючи на територію України з республіки Молдови було складено постанову про накладення адміністративного стягнення № 133212 від 09.04.2022 р. за порушення вимоги п. 3 постанови КМУ № 367 від 04.06.2015 року «Про затвердження порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї», за що передбачена відповідальність ст. 204-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у розмірі 5100 грн.

Позивач не погоджується з вказаною постановою, вважає її незаконною, оскільки постанова не містить посилань на докази вчинення ним адміністративного правопорушення. Також йому не була вручена копія протоколу про адміністративне правопорушення на підставі якого складено оскаржувану постанову.

Крім того, посилався на Закон України Про внесення зміни до розділу II "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" щодо тимчасових підстав незастосування адміністративних стягнень та заходів впливу за порушення порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України або виїзду з неї» Розділ II "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19). Тому позивач вважає себе невинуватим, а оскаржувану постанову необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню в зв`язку з неповними з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а також невідповідність висновків фактичним обставинам справи, порушення норм матеріально та процесуального права.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 28.04.2022 року, відкрито провадження у справі та встановлено для розгляду справи порядок спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Також, зобов`язано Відділ прикордонної служби «Старокозаче» Білгород-Дністровського прикордонного загону надати суду належним чином завірені копії матеріалів справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

10 травня 2022 року до суду від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

10 червня 2022 року на електронну адресу суду надійшов лист-відзив від відповідача, в якому надано інформацію щодо особливостей в дотриманні вимог законодавства та притягнення винних осіб до відповідальності за порушення порядку перетинання державного кордону України.

Позивач в судове засідання 27.06.2022 рокуне з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надав до суду заяву, в якій зазначив, що підтримує позовні вимоги та просить розглянути справи без його участі.

Особисто позивач приймав участь у засіданні 10 травня 2022 року, в якому пояснив, що проживав з родиною у Маріуполі, на вкінці березня зміг виїхати з родиною до Бердянська, де планував чикати на гуманітарний коридор до Запоріжжя. Проте коридорів не було, почалися перестрілки та ним було прийнято рішення рятувати родину у тому напрямку. В якому це було можливо. Вони з родиноючерез пропускний пункт в`їхали до до Криму, з Криму до Грузії, з Грузії до Молдови і з Молдови до України.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, відзив суду не надав, а лише надіслав копію телеграми № 413.

Відповідно до ч.4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження),фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання про те, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення, є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ, організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав свобод людини є головним обов`язком держави.

У відповідності до ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Судом встановлено, що 09 квітня 2022 року начальником 4 групи інспекторів прикордонного контролю «Старокозаче» лейтенантом Чундак Любомиром Тарасовичем винесено постанову про накладення адміністративного стягнення № 133212 від 09.04.2022 року відносно ОСОБА_1 .

З оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення № 133212 від 09.04.2022 року вбачається, що 09.04.2022 року о 05 годині 00 хвилин виявлений прикордонним нарядом «ПД» м. сержантом Струц О.Г. громадянин України ОСОБА_1 , який 26.03.2022 року здійснив виїзд з АР Крим Тимчасово окуповану територію України по мосту через Керченську протоку без дозволу відповідних органів влади. Своїми діями громадянин порушив вимоги п. 3 порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї затвердженого Постановою міністрів України № 367 від 04.06.2015 року та притягується до адміністративної відповідальності за ст. 204-2 КУпАП, Порушення порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї. Вказаною постановою на позивача було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 5100 грн.

З пояснення ОСОБА_1 наданих ним в судовому засіданні вбачається, що 09.04.2022 р. він проходив КПП «Старокозаче» в`їжджаючи на територію України з Республіки Молдови. До цього він виїхав з міста Маріуполь до АР Крим та звідти потрапив до Республіки Молдови оскільки на той момент для нього це був єдиний прийнятний та найбільш безпечний спосіб евакуації з м. Маріуполь.

Відповідно до ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом та інше.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

В основу винесеної постанови посадовою особою суб`єкта владних повноважень було покладено визнання провини правопорушником у виявленому правопорушенні, що має ознаки складу, передбаченого ст. 204-2 КУпАП.

Згідно із ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

На підставі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 204-2 КУпАП адміністративна відповідальність настає за порушення порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї.

Отже, вказана норма є бланкетною та відсилає до відповідного нормативного акту, який регулює процедуру в`їзду/виїзду осіб і транспортних засобів, за допомогою яких вони переміщуються, і переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях та АР Крим, яким є «Порядок в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.2015 року № 367(далі Порядок).

Так, за п. 3 згаданого Порядку в`їзд на тимчасово окуповану територію України та виїзд з неї здійснюються через контрольні пункти в`їзду-виїзду:

іноземців та осіб без громадянства - за паспортним документом та спеціальним дозволом, виданим територіальним органом ДМС або територіальним підрозділом ДМС у Новотроїцькому чи Генічеському районі Херсонської області;

громадян України - за умови пред`явлення будь-якого документа, визначеного статтею 5 Закону України "Про громадянство України" або статтею 2 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України".

В`їзд на тимчасово окуповану територію України громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється через контрольні пункти в`їзду-виїзду за умови пред`явлення паспорта громадянина України, або паспорта громадянина України для виїзду за кордон з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб пунктами 3-6 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57 (ЗП України, 1995 р., № 4, ст. 92; 2010 р., № 65, ст. 2239).

В`їзд на тимчасово окуповану територію України громадян України, які не досягли 16-річного віку, які виїхали з цієї території в супроводі одного з батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників чи в супроводі інших осіб, уповноважених одним із батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників, може здійснюватися також в супроводі батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників чи в супроводі інших осіб, уповноважених батьками (усиновлювачами), опікунами, піклувальниками або іншими законними представниками, а також в супроводі однієї із зазначених осіб, з якими вони здійснили виїзд.

В`їзд на тимчасово окуповану територію України громадян України віком від 14 до 16 років, які навчаються в закладах освіти на території інших регіонів України, батьки (усиновлювачі), опікуни, піклувальники яких проживають на тимчасово окупованій території України, може здійснюватися також без супроводу батьків чи одного з батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників чи супроводу інших осіб, уповноважених ними, за наявності інформації про навчання цих громадян України в Єдиній державній електронній базі з питань освіти.

В`їзд на тимчасово окуповану територію України громадян України, які виїхали з цієї території для оформлення документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, та виїзд з тимчасово окупованої території України осіб, які виїжджали з цієї території для оформлення документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, здійснюється за умови пред`явлення довідки, виданої територіальним органом або територіальним підрозділом ДМС, за формою згідно з додатком 5.

Виїзд з тимчасово окупованої території України громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється через контрольні пункти в`їзду-виїзду за умови пред`явлення паспорта громадянина України, або паспорта громадянина України для виїзду за кордон у супроводі одного з батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників чи в супроводі інших осіб, уповноважених одним із батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників.

У разі відсутності у дитини, яка не досягла 16-річного віку, зазначених документів уповноважені службові особи органу охорони державного кордону надають такій особі дозвіл на виїзд з тимчасово окупованої території України на підставі їх свідоцтва про народження, а також паспорта громадянина України або паспорта громадянина України для виїзду за кордон особи, в супроводі якої вони здійснюють виїзд (а у разі, коли особу супроводжує опікун, піклувальник, один із прийомних батьків або батьків-вихователів, - також рішення органу опіки та піклування про влаштування дитини для підтвердження повноважень законного представника), для оформлення документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України.

У разі виявлення уповноваженою службовою особою підрозділу охорони державного кордону в режимній зоні контрольного пункту в`їзду-виїзду дитини, яка не досягла 16-річного віку, без супроводу осіб, передбачених в абзаці восьмому цього пункту, уповноважені службові особи підрозділу охорони державного кордону надають такій особі дозвіл на виїзд з тимчасово окупованої території України та невідкладно (протягом доби) повідомляють про таку дитину орган Національної поліції та забезпечують передачу дитини органу опіки та піклування за місцем її виявлення для забезпечення її соціального захисту відповідно до Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 р. № 866 "Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини" (Офіційний вісник України, 2008 р., № 76, ст. 2561), Порядку взаємодії державних органів та органів місцевого самоврядування під час виявлення розлучених із сім`єю дітей, які не є громадянами України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 листопада 2016 р. № 832 "Про особливості соціального захисту розлучених із сім`єю дітей, які не є громадянами України" (Офіційний вісник України, 2016 р., № 93, ст. 3041).

У разі виявлення уповноваженою службовою особою підрозділу охорони державного кордону в режимній зоні контрольного пункту в`їзду-виїзду громадянина України віком від 14 до 16 років, який навчається в закладі освіти на території іншого регіону України, без супроводу осіб, передбачених в абзаці восьмому цього пункту, уповноважені службові особи підрозділу охорони державного кордону надають такій особі дозвіл на виїзд з тимчасово окупованої території України за умови пред`явлення документа, передбаченого в абзаці восьмому цього пункту, та наявності інформації про навчання такого громадянина України в Єдиній державній електронній базі з питань освіти.

Отже, об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ст. 204-2 ч. 1 КУпАП, є порушення порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї.

Таким чином, тільки за наявності складу адміністративного правопорушення особа, яка його вчинила, може бути притягнута до адміністративної відповідальності.

Проте при прийнятті рішення суд враховує положення ст. 17 КУпАП, згідно якої особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.

Стаття 18 КУпАП встановлює, що не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Відповідно до змін до постанови КМУ №1236, на території України продовжено дію карантину до 31 травня 2022 року. Водночас, згідно з законом від 29 червня 2021 року "Про внесення зміни до розділу ІІ "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" визначено, що до громадян України, які проживають на тимчасово окупованих територіях (ТОТ) України, на період дії карантину або на час блокування діяльності контрольних пунктів в`їзду-виїзду, не застосовуються адміністративні стягнення та заходи впливу за адміністративні правопорушення, пов`язані з порушенням порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України або виїзду з неї, якщо такі порушення настали з підстав гуманітарного характеру.

Ці підстави визначив Кабінет Міністрів України, а саме:

тяжка хвороба, смерть близьких родичів;

забезпечення лікарськими засобами та виробами медичного призначення або проходження лікування за наявності тяжких та/або хронічних хвороб (зокрема інсулінозалежного діабету, онкологічних захворювань, потреби в антиретровірусній, протитуберкульозній терапії);

виїзд з тимчасово окупованих територій особи, яка має документи, що підтверджують право на постійне чи тимчасове проживання в іншій державі, окрім Російської Федерації;

оформлення дитині документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України (у супроводі одного з батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників чи в супроводі інших осіб, уповноважених одним із батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників);

відвідування закладу освіти для навчання, проходження професійно-практичної підготовки, державної підсумкової атестації (зокрема у формі зовнішнього незалежного оцінювання), кваліфікаційної атестації здобувачів професійної (професійно-технічної) освіти, вступних випробувань, тощо (підстава стосується і осіб, які супроводжують здобувачів освіти);

возз`єднання сім`ї;

повернення особи до місця свого проживання (звільнення від відповідальності здійснюється один раз);

з метою прийняття спадщини.

Підстави гуманітарного характеру визначені документами, які затверджені постановами Кабінету Міністрів України від 17.07.2019 № 815, від 04.06.2015 № 367. Зазначений перелік не є виключним і можуть бути враховані інші випадки, коли є підстава вважати, що ситуація потребує невідкладного виїзду або в`їзду особи з/на тимчасово окуповану територію з гуманітарних міркувань або з метою запобігання виникненню загрози життю та здоров`ю особи та/або порушенню її прав (зокрема у разі політичного переслідування особи на тимчасово окупованих територіях; пенсійний вік особи (відповідно до законодавства України); інвалідність (будь-якої групи); утримання двох і більше неповнолітніх або інвалідів; необхідність оформлення (переоформлення) паспортних документів, вклеювання вікового фото; необхідність оформлення пенсії за віком чи інвалідністю).

Як вбачається з позовної заяви та копії паспорту ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 , останній народився та має зареєстроване місце проживання у АДРЕСА_1 .

Крім того, позивач на підтвердження обставин викладених у позові надав довідку переселенця № 5105- з якої вбачається, що зареєстроване місце проживання є: АДРЕСА_1 .

Відповідно до статті 18 КУпАП, не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода. У разі вчинення особою діяння у стані крайньої необхідності така особа не лише звільняється від адміністративної відповідальності, а такі дії взагалі не розглядаються як адміністративне правопорушення, оскільки в діянні немає ознаки вини. Вказане узгоджується із правовою позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, наведеною у постанові від 21 грудня 2018 року в справі № 686/5225/17 (адміністративне провадження № К/9901/15521/18). Інститут крайньої необхідності покликаний сприяти підвищенню соціальної активності учасників суспільних відносин, є гарантією правового захисту людини, що бере участь у запобіганні шкоди правам громадян, інтересам держави й суспільства. Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності. На це прямо вказують слова тексту статті «для усунення небезпеки, яка загрожує». Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам. Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається. Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій. Отже, положеннями КУпАП передбачено можливість звільнення особи від адміністративної відповідальності у випадках, коли вчинені нею дії, які мають ознаки правопорушення і за які КУпАП передбачена відповідальність, вчинені у стані крайньої необхідності.

Таким чином, суд втсановив, дії вчинені позивачем, які кваліфіковано працівником відповідача як адміністративне правопорушення, у стані крайньої необхідності.

Заслухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позивач діяв у стані крайньої необхідності з метою не допустити негативних наслідків для життя і здоров`я своїх та своєї родини. Суд встанови, що небезпека, яка виникла для життя і здоров`я позивача, його дружини та дитини, була дійсною та реальною. Через відсутність у сім`ї позивача іншої можливості покинути територію активних бойвих дій, вказана загроза не могла бути усунута іншими засобами. При цьому, суд констатує, що заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернута шкода. Відповідно до п. 4 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставин: вчинення дії особою в стані крайньої необхідності або необхідної оборони. Відтак, оскільки позивач діяв у стані крайньої необхідності, яка являється обставиною, що виключає провадження по справі про адміністративне правопорушення, суд приходить до висновку про необхідність закриття провадження по справі на підставі положень п. 4 ст. 247 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1, 7, 245, 247, 251, 280, 283, 286 КУпАП, ст. ст. 9, 72-77, 94, 205, 241-246, 250, 251,286, 293, 295 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Відділу прикордонної служби «Старокозаче» Білгород-Дністровського прикордонного загону про скасування постанови по справі про накладення адміністративного стягнення - задовольнити.

Скасувати постанову начальника 4 групи інспекторів прикордонного контролю «Старокозаче» лейтенантом Чундак Любомира Тарасовича про накладення адміністративного стягнення № 133212 від 09.04.2022 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , за ч. 1 ст. 204-2 КУпАП і накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 5100 (п`ять тисяч сто) грн. 00 коп.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , за ч. 1 ст. 204-2 КУпАП - закрити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 27 червня 2022 року.

Суддя Косіцина В.В.

27.06.22