Справа № 280/12895/21
Суддя: Прасов Олександр Олександрович
Дата ухвалення: 2022-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

27 червня 2022 року о/об 09 год. 20 хв.Справа № 280/12895/21 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Прасова О.О. при секретарі Шевченко С.О., розглянувши у місті Запоріжжі за правилами спрощеного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 )

до Пологівської районної державної адміністрації Запорізької області (70600, Запорізька область, м.Пологи, вул.Єдності, буд.33; )

про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ) до Пологівської районної державної адміністрації Запорізької області (надалі - відповідач, Пологівська РДА Запорізької області), в якому позивач просить суд: 1) визнати протиправним та скасувати Наказ керівника апарату відповідача від 05.11.2021 за №174к «Про відсторонення від роботи у зв`язку із не проходженням вакцинації» ОСОБА_1 та відновити доступ до роботи; 2) зобов`язати відповідача виплатити позивачу невиплачену заробітну плату за час незаконного відсторонення від роботи; 3) стягнути на користь позивача з відповідача моральну шкоду у розмірі 30000,00 грн.

У позовній заяві (а.с.31-38) зазначено наступне. У листопаді 2021 ОСОБА_1 , головний спеціаліст відділу містобудування, архітектури, інфраструктури та житлово-комунального господарства Пологівської РДА Запорізької області стикнулася із грубим порушення її конституційного права на роботу з боку Пологівської РДА Запорізької області яке полягало в тому, що у позивача постійно незаконно вимагали на роботі медичну інформацію щодо вакцинації від респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 та обмеженням прав працівника щодо повноцінної роботи. 28.10.2021 позивач від відповідача отримав усне попередження «Про обов`язкове профілактичне щеплення від СОVID-19», яке позивач відмовився підписати, та повідомив, що згідно ст.39-1 Закону України "Основи законодавства України про охорону здоров`я" існує право на таємницю про стан здоров`я, а саме, пацієнт має право на таємницю про стан свого здоров`я, факт звернення за медичною допомогою, діагноз, а також про відомості, одержані при його медичному обстеженні. Забороняється вимагати та надавати за місцем роботи або навчання інформацію про діагноз та методи лікування пацієнта. 02.11.2021 позивач отримав вищезазначене повідомлення Укрпоштою, яке оформлене неналежним чином, а саме без печатки відповідача. 05.11.2021 відповідачем було вручено Наказ про відсторонення позивача з 08.11.2021 від роботи з підстав відсутності щеплення від респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (з наступною відео фіксацією події, відповідно до ст.34 Конституції України), Наказ мотивований тим, що оскільки у позивача відсутнє відповідне щеплення та згідно Наказу Міністерства охорони здоров`я України, відповідач відсторонює позивача від його роботи на термін до проведення вищезазначеної процедури без виплати заробітної плати. В цей час, з боку відповідача пролунала погроза про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності щодо порушення трудової дисципліни, а саме: висунене обвинувачення в прогулі з 3 по 4 листопада 2021 року. 02.11.2021 позивачем надіслано на електронну адресу відділу кадрів заяву про відпустку без збереження заробітної плати терміном на 2 календарних дні з 03.11.2021, яку зі слів відповідача, вони не бачили до 05.11.2021 у зв`язку відсутністю спеціаліста відділу кадрів на робочому місці. Також відповідач висловив свої заперечення, що це не офіційна адреса і не попереджено безпосереднього керівника відділу. Але зазвичай всі кадрові питання надсилаються до відділу кадрів і до цього було так та проблем з цим ніколи не виникало. Віддалене робоче місце позивача знаходиться в смт.Кам`янка Пологівського району Запорізької області, а відповідач знаходиться в м.Пологи Пологівського району Запорізької області, тому комунікація відбувається загалом в електронному вигляді за допомогою електронної пошти. Поштова скринька відділу кадрів є однією з офіційних адрес відділів та використовується за призначенням. За період роботи з 01.05.2021 до теперішнього часу з боку відповідача до позивача не виникало жодних зауважень. Тому, відповідно ст.1 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» чиниться морально-психологічний та економічний тиск, притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани з боку відповідача за прогул, який насправді є відпусткою, що порушує норми та носить ознаки дискримінації та утиску щодо позивача, що підтверджується наказом Пологівської райдержадміністрації Запорізької області від 20.12.2021 за №193к. Також, були неодноразові випадки дискримінації (останні місяці), відносно безпідставного зменшення розміру премій всім працівникам Пологівської райдержадміністрації, які не пройшли профілактичне щеплення від СОVID-19. Ситуація, яка склалася, впливає на позивача та його близьких. ОСОБА_1 єдина мала стабільний та постійний заробіток в сім`ї, завдяки якому сплачувала комунальні послуги та інше. На даний момент співмешканець не має постійного заробітку та змогу утримувати сім`ю, в якій на утриманні 2 дітей, з них: школярка - випускниця та студентка денної форми навчання ВУЗу. В Позивача залишився батько - інвалід ІІІ групи, має захворювання суглобів та цукровий діабет (якому категорично протипоказане хвилювання). Позивач в червні місяці пережив страшну трагедію - смерть матері, яка перед смертю отримала профілактичне щеплення від СОVID-19. Так як на даний час дослідження в сфері нових препаратів від СОVID-19 не мають клінічних досліджень, то вплив і наслідки на живий організм людини не відомий та це може коштувати людині життя. Тому, довіри до процедури щеплення від СОVID-19 у позивача не має. Протиправні дії відповідача носять тяжкий характер. Відповідач посягає на життя та здоров`я позивача, відсторонивши від роботи та залишивши без засобів до існування. Це є відкрите змушення до добровільної процедури щеплення від СОVID-19. Позивач вбачає в наказі відповідача від 05.11.2021 за №174к «Про відсторонення від роботи у зв`язку із не проходженням вакцинації» замах на життя та здоров`я, до того ж момент відсторонення відбувався у присутності колег та працівників райдержадміністрації, це дуже вплинуло на самооцінку, честь та гідність позивача. Відсутність у позивача щеплення - не є порушенням трудової дисципліни і не може бути підставою відсторонення від роботи і тим більше позбавлення заробітної плати. Відмова працівників від вакцинації не може вважатися порушенням трудової дисципліни. Позивач вважає, що вакцинація проти СОVID-19, є ризикованою медичною процедурою, а відтак позивач не надав своєї згоди на участь в медичних експериментах, так як ці вакцини не пройшли всіх стадій необхідних клінічних випробувань, а саме не пройшли четвертої фази досліджень - вивчення побічних ефектів і протипоказань. Вакцина від СОVID-19 не є традиційною вакциною. Це генно-інженерний продукт, в якому містяться білки матричної РНК-мРНК. Ці агенти вбудовуються в геном людини, змінюють та модифікують його. До складу вакцин від СОVID-19 входить абортивний матеріал людини (кліткова лінія НЕК-293), що є відкритою інформацією, та підтверджується самими виробниками. Позивач вважає неприпустимим введення цих речовин у кров та тіло людини. З метою ефективного захисту порушених прав позивача, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо справедливого вирішення справ по суті, позивач вважає за можливе просити суд зобов`язати відповідача на користь позивача виплатити середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з часу відсторонення до часу фактичного виконання судового рішення, обрахованої відповідно до «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995. Позивач вважає, що з врахуванням принципів розумності та справедливості достатньою сумою відшкодування завданої йому моральної шкоди має бути сума у розмірі не менше 5-ти мінімальних заробітних плат на час незаконного відсторонення позивача від роботи. Тобто, 6000,00 грн. (мінімальна заробітна плата) х 5 дорівнює 30000,00 грн. (тридцять тисяч гривень).

Позивач підтримав позовну заяву.

Відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву (а.с.55-75), в якому зазначено наступне. На законодавчому рівні питання урегульовані: Конституцією України, Законом України «Про місцеві державні адміністрації», Кодексом законів про працю України, Законом України «Основи законодавства України про охорону здоров`я», Законом України «Про державну службу», Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», Законом України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 за №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 за №267 «Про затвердження Положення про Міністерство охорони здоров`я України», наказом Міністерства охорони здоров`я від 04.10.2021 за №2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 07.10.2021 за №1306/36928, наказом Міністерства охорони здоров`я України від 16.09.2011 за №595 «Про порядок проведення профілактичних щеплень в Україні та контроль якості й обігу медичних імунобіологічних препаратів», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 10.10.2011 за №1161/19897. Головний спеціаліст відділу містобудування, архітектури, інфраструктури та житлово-комунального господарства Пологівської районної державної адміністрації Запорізької області ОСОБА_1 була завчасно повідомлена про відсторонення від роботи та наслідки відсторонення. При цьому державний службовець не надала керівнику державної служби підтвердження того, що вона отримала вакцинацію або має абсолютні протипоказання щодо щеплення (підтверджених належним чином та документом лікаря). Тому наказом керівника апарату райдержадміністрації від 05.11.2021 за №174к «Про відсторонення від роботи у зв`язку із непроходженням вакцинації» відсторонено з 08.11.2021 ОСОБА_1 , головного спеціаліста відділу містобудування, архітектури, інфраструктури та житлово-комунального господарства Пологівської районної державної адміністрації Запорізької області, від роботи на строк до проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти СОVID-19 або надання медичного висновку про наявність протипоказань до вакцинації проти СОVID-19, виданого закладом охорони здоров`я. Керівник апарату райдержадміністрації видавши оспорюваний наказ по позивачу, застосував відсторонення від роботи, оскільки це прямо передбачено на рівні законодавства, зокрема п.41-6 постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 за №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». Відсторонення від роботи позивача здійснено шляхом видання наказу керівника державної служби від 05.11.2021 за №174к «Про відсторонення від роботи у зв`язку із непроходженням вакцинації». В ньому наведені підстава та строки відсторонення від роботи. ОСОБА_1 наказ зачитано керівником державної служби особисто, в присутності свідків. Державний службовець ознайомилася з наказом під розпис 05.11.2021, зазначивши свою незгоду. Тобто, так як позивач є державним службовцем, не пройшов обов`язкове профілактичне щеплення проти СОVID-19 та не має протипоказань до вакцинації, керівник державної служби зобов`язаний був, відповідно до діючого законодавства та розпорядження голови райдержадміністрації від 03.11.2021 за №288 «Про проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти СОVID-19 працівниками та державними службовцями Пологівської районної державної адміністрації Запорізької області» відсторонити позивача від роботи. Вимога про визнання протиправним, скасування наказу про відсторонення, відновлення ОСОБА_1 доступу до роботи заявлена позивачем є безпідставною, оскільки така вимога застосовується у випадку звільнення з роботи, в даному випадку має місце тимчасове відсторонення. Відсторонення від роботи не тягне за собою припинення самих трудових відносин. На період відсторонення від роботи за працівником зберігається його робоче місце, забезпечується проходження державної служби. Водночас, бездіяльність роботодавця з відсторонення працівників має негативні наслідки за ст.44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення «Порушення правил щодо карантину людей», яка визначає, що порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами, тягне за собою накладення штрафу на посадових осіб від двох до десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Оскільки під час відсторонення працівник тимчасово увільняється від виконання своїх трудових обов`язків та не може виконувати роботу, за загальним правилом такому працівникові заробітна плата не виплачується. Чинним законодавством не передбачено обов`язку роботодавця зберегти заробітну плату за працівником, відстороненим через відмову вакцинуватися від коронавірусної хвороби. Позивачем не підтверджений факт отримання стресових навантажень, у зв`язку із відстороненням від роботи, відсутній причинно-наслідковий зв`язок між відстороненням від роботи та хронічними захворюваннями позивача, відповідно до копії виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого, що додана до позовної заяви позивача. Пологівська районна державна адміністрація Запорізької області, як орган виконавчої влади на місцевому рівні, виконала законодавчі вимоги, з метою збереження здоров`я позивача та працездатності трудового колективу в умовах пандемії, не має на меті приниження честі та гідності, ділової репутації позивача, нанесенні душевних страждань і хвилювань, економічного та психологічного насильства, а також не зацікавлена у відстороненні працівника, так як трудове навантаження перекладається на інших працівників колективу. Отже, право позивача на працю у державному органі тимчасово обмежено з огляду на суспільні інтереси, позивач не є «жертвою» відсторонення від роботи, оскільки свідомо відмовився від обов`язкового щеплення та був належним чином повідомлений про наслідки невиконання чинного законодавства. Таким чином, підстави для відшкодування моральної шкоди відсутні.

Відповідач проти позовної заяви заперечував.

Ухвалою судді Лазаренко М.С. від 24.01.2022 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) та без проведення судового засідання.

Справа автоматизованою системою документообігу суду 31.05.2022 передана на розгляд судді Прасову О.О.

Ухвалою від 01.06.2022 суддею Прасовим О.О. прийнято до провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Пологівської районної державної адміністрації Запорізької області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди.

Розглянувши наявні матеріали та фактичні обставини справи, дослідивши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд з`ясував наступне.

03.11.2021 головою Пологівської районної державної адміністрації Запорізької області винесено Розпорядження за №288 «Про проведення обовязкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями Пологівської районної державної адміністрації Запорізької області» (а.с.104-105).

У Наказі Пологівської районної державної адміністрації Запорізької області від 05.11.2021 за №174к «Про відсторонення від роботи у зв`язку із непроходженням вакцинації» зазначено: «… Керуючись статтею 6 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», частиною третьою статті 5 Закону України «Про державну службу», статтею 46 та частиною першою статті 94 Кодексу законів про працю України, частиною першою статті 1 Закону України «Про оплату праці», частиною другою статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», на виконання пункту 41-6 постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», враховуючи наказ Міністерства охорони здоров`я від 04.10.2021 №2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» (далі - Перелік), зареєстрований в Міністерстві юстиції України 07.10.2021 за №1306/36928 та Перелік медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затверджений наказом Міністерства охорони здоров`я від 16.09.2011 №595, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 10.10.2011 за №1161/19899, у зв`язку з відмовою/ухилянням від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19, які визначені Переліком, НАКАЗУЮ: 1.ВІДСТОРОНИТИ з 08.11.2021 ОСОБА_1 , головного спеціаліста відділу містобудування, архітектури, інфраструктури та житлово-комунального господарства Пологівської районної державної адміністрації Запорізької області, від роботи на строк до проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 або надання медичного висновку про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданого закладом охорони здоров`я. 2.Відділу фінансово-господарського забезпечення апарату Пологівської районної державної адміністрації Запорізької області здійснювати оплату праці ОСОБА_1 , головному спеціалісту відділу містобудування, архітектури, інфраструктури та житлово-комунального господарства райдержадміністрації, на час її відсторонення з урахуванням частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України, частини першої статті 1 Закону України «Про оплату праці» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу» (а.с.14, 106).

З вказаним Наказом Пологівської районної державної адміністрації Запорізької області від 05.11.2021 за №174к «Про відсторонення від роботи у зв`язку із непроходженням вакцинації» позивач ознайомлений під підпис 05.11.2021 (а.с.107).

Судом досліджено: Попередження про відсторонення від роботи (а.с.101); лист Пологівської районної державної адміністрації Запорізької області від 28.10.2021 за №01-31/726 «Про обовязкове профілактичне щеплення від COVID-19» на адресу ОСОБА_1 (а.с.102-103); Заяву ОСОБА_1 про надання відпустки за власний рахунок терміном на 2 календарних дні з 03.11.2021 у зв`язку з сімейними обставинами (а.с.15); інші матеріали справи.

При вирішенні спору по суті суд виходить з викладеного вище та наступного.

У ст.6 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» зазначено: «На виконання Конституції України, законів України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, які відповідно до закону забезпечують нормативно-правове регулювання власних і делегованих повноважень, голова місцевої державної адміністрації в межах своїх повноважень видає розпорядження, а керівники структурних підрозділів - накази. Розпорядження голів місцевих державних адміністрацій, прийняті в межах їх компетенції, є обов`язковими для виконання на відповідній території всіма органами, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами та громадянами. …».

Згідно з ч.3 ст.5 Закону України «Про державну службу» дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

У ст.46 Кодексу законів про працю України (надалі - КЗпП України) (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) зазначено, що відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

Як зазначено у ч.1 ст.94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно з ч.2 ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

У п.41-6 постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 за №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) зазначено: «41-6. Керівникам державних органів (державної служби), керівникам підприємств, установ та організацій забезпечити: 1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я від 4 жовтня 2021р. №2153 (далі - перелік); 2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до статті 46 Кодексу законів про працю України, частини другої статті 12 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" та частини третьої статті 5 Закону України "Про державну службу", крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я; 3) взяття до відома, що: на час такого відсторонення оплата праці працівників та державних службовців здійснюється з урахуванням частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України, частини першої статті 1 Закону України "Про оплату праці" та частини третьої статті 5 Закону України "Про державну службу"; відсторонення працівників та державних службовців здійснюється шляхом видання наказу або розпорядження керівника державного органу (державної служби) або підприємства, установи, організації з обов`язковим доведенням його до відома особам, які відсторонюються; строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили».

У «Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням*», затвердженому 04.10.2021 наказом Міністерства охорони здоров`я України №2153, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07.10.2021 за №1306/36928, зазначено: «Обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, підлягають працівники: 1.Центральних органів виконавчої влади та їх територіальних органів; 2.Місцевих державних адміністрацій та їх структурних підрозділів; 3.Закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності. * В разі відсутності абсолютних протипоказань до проведення профілактичних щеплень, відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 16 вересня 2011 року №595, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 жовтня 2011 року за №1161/19899 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України від 11 жовтня 2019 року №2070)».

Судом вивчені й інші норми права та судова практика, у тому числі Європейського Суду з прав людини.

Позивачем не доведено суду наявність у нього медичних протипоказань для проведення обов`язкового профілактичного щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Позивач відноситься до працівників, які підлягають обов`язковому профілактичному щепленню проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Доказів отримання позивачем профілактичного щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, суду - не надано.

З урахуванням зазначеного, працівники місцевих державних адміністрацій та їх структурних підрозділів, які не отримали профілактичного щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, у тому числі і ОСОБА_1 , відповідно до вимог ч.2 ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», відсторонюються від виконання робіт.

На думку суду, питання щодо відпустки позивача з 03.11.2021 на предмет спору у даній справі не впливає.

Матеріали справи не містять доказів того, що позивач зазнав дискримінації.

Жодним нормативно-правовим актом, яким регулюються питання проходження публічної служби та правовідносини з оплати праці не встановлено обов`язку роботодавця здійснювати виплату працівнику заробітної плати час застосування до останнього заходу у вигляді відсторонення від посади.

Суд вважає, що завданням Держави є забезпечення дотримання оптимального балансу між реалізацією прав конкретною фізичною особою та інтересами інших людей.

У спорі, що розглядається, індивідуальне право (інтерес) відмовитися від щеплення позивачем протиставляється загальному праву (інтересу) інших людей, які провели щеплення з метою досягнення загального блага у формі права на охорону здоров`я, що, крім іншого, гарантовано статтями 3, 27 та 49 Конституції України.

Як зазначив Конституційний Суд України у підпункті 4.1 Рішення від 02.11.2004 №15-рп/2004 (Справа №1-33/2004): «… Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України. Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. …».

Про необхідність забезпечення справедливого балансу, який потрібно встановити між конкуруючими інтересами особи та суспільства в цілому, йдеться також у ряді рішень Європейського Суду з прав людини (рішення у справі «Ст`єрна проти Фінляндії» (Stjerna v. Finland №18131/91) та рішення у справі «Юханссон проти Фінляндії» (Johansson v. Finland №10163/02).

З огляду на наведене, права та інтереси позивача не можуть мати привілеїв над правами та інтересами суспільства.

З урахуванням приписів ч.2 ст.2 КАС України суд оцінивши докази, які є у справі, в їх сукупності приходить до висновку, що оскаржуваний Наказ від 05.11.2021 за №174к «Про відсторонення від роботи у зв`язку із непроходженням вакцинації» прийнятий відповідачем обґрунтовано, з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, розсудливо, а отже є правомірним і не підлягає скасуванню.

Звідси, похідні позовні вимоги щодо відновлення доступу до роботи та виплати середньої заробітної плати за час відсторонення від роботи - задоволенню не підлягають.

Аналогічне застосування норм матеріального права викладено Верховним Судом: у постанові від 20.03.2018 по справі №337/3087/17(2-а/337/236/2017) (адміністративне провадження К/9901/283/18); у постанові від 18.11.2019 по справі №480/4871/18 (адміністративне провадження №К/9901/19022/19).

Відповідно до п.3 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Згідно з ч.1 ст.23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Як зазначено у п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до ч.2 ст.23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з ч.3 ст.23 Цивільного кодексу України якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Як зазначено у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. (…) Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (ч.4 ст.23 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст.1174 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Позивач у позовній заяві документально переконливо не довів завдання йому моральної шкоди саме відповідачем.

Таким чином, суд прийшов до висновку про недоведеність позивачем своїх позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди у сумі 30000 грн. 00 коп.

У ст.19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як зазначено у ч.1 ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням з`ясованих обставин, досліджених матеріалів справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню. Доводи позивача не приймаються судом до уваги виходячи з вище зазначеного.

Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч.1 ст.132 КАС України).

Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (ч.1 ст.143 КАС України).

Оскільки у задоволенні позовної заяви має бути відмовлено, то, відповідно, має бути відмовлено й у стягненні на користь позивача судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.9, 77, 132, 139, 143, 243-246 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Пологівської районної державної адміністрації Запорізької області (70600, Запорізька область, м.Пологи, вул.Єдності, буд.33; ) про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди - відмовити у повному обсязі.

У стягненні на користь позивача судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст судового рішення складено 27.06.2022.

Суддя О.О. Прасов