Справа № 336/412/22
Суддя: Галущенко Ю. А.
Дата ухвалення: 2022-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 336/412/22
Провадження № 2-а/336/26/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2022 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Галущенко Ю.А., розглянувши адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району про визнання бездіяльності протиправною,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому просить визнати протиправною бездіяльність Районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району в частині не складання відносно ОСОБА_2 протоколів про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 5 ст. 184 КУпАП, за фактами невиконання Розпорядження голови Районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району № 406 від 27.08.2021 року, вчиненого 28.08.2021 року, 30.08.2021 року, 31.08.2021 року, 01.09.2021 року, стягнути з відповідача судові витрати.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначила, що з 20.12.2014 року по 29.11.2019 року вона перебувала в законному шлюбі з ОСОБА_2 , з яким має двох малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .. Зазначає. що ОСОБА_2 позбавив позивача можливості бачити дітей, спілкуватися з ними, приймати участь у їхньому вихованні. На підставі чого Розпорядженням голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району № 406р від 26.08.2021 року, було встановлено порядок побачень матері ОСОБА_1 з дітьми ОСОБА_5 та ОСОБА_6 кожні будні дні з 16.00 години до 19.00 години (місце зустрічей за узгодженням/домовленістю між батьками) та щосуботи (час та місце зустрічей за узгодженням/домовленістю між батьками), або в будь-який інший день та час за домовленістю між батьками. Попереджено батьків про передбачену ч. 5 ст. 184 КУпАП відповідальність за невиконання рішення органу опіки та піклування щодо визначення способів участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від дитини. Однак, ОСОБА_2 не виконує приписи зазначеного розпорядження та не дає можливості позивачу бачитися та спілкуватися з дітьми. 09.09.2021 року, 15.09.2021 року та 27.09.2021 року позивач писала заяви до Районної адміністрації з вимогою скласти протоколи за відомими їм фактами адміністративних правопорушень, однак до теперішнього часу відповіді не отримала. Крім того, 20.09.2021 року відділом поліції № 4 Запорізького районного управління поліції було направлено до Районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району заяви ОСОБА_1 , протоколи, складені офіцерами поліції, акти, підписані свідками, та пояснення її та свідків. Незважаючи на це, Районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району відмовляється складати протоколи про адміністративні правопорушення за фактами вчинення ОСОБА_2 правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 184 КУпАП та стверджує, що жодних заяв щодо невиконання ОСОБА_2 розпорядження до них не надходило. На думку позивача, відповідач не виконує своїх прямих, визначених законодавством України, службових обов`язків, посилаючись на причини і факти, які є неправдивими.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 30 листопада 2021 року матеріали даного позову були направлені за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27 січня 2022 року відкрито провадження в справі та призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, надано учасникам справи строк для надання заяв по суті справи.

09.03.2022 року відповідачем було подано відзив на позов з відповідними додатками до нього. Зі змісту відзиву та додатків вбачається, що відповідач заперечує проти адміністративного позову та просить відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що 26.08.2021 було проведено чергове засідання комісії з питань захисту прав дитини РА ЗМР по Комунарському району, на якому була розглянута заява ОСОБА_1 щодо перегляду встановленого раніше графіку її побачень з дітьми. За результатами розгляду цієї заяви головою РА ЗМР було винесено розпорядження від 26.08.2021№ 406р «Про перегляд графіку побачень ОСОБА_1 з дітьми», яким було встановлено новий порядок побачень матері ОСОБА_7 з малолітніми дітьми. Засідання відбувалося за участю обох батьків та їх представників, із запропонованим порядком побачень батьки дітей погодилися. До районної адміністрації неодноразово надходили листи поліції, звернення позивача, звернення ОСОБА_2 щодо розгляду питання притягнення як ОСОБА_2 так і ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 184 КУпАП. Уповноважена особа РА ЗМР розглядала всі наявні в районній адміністрації матеріали та оцінювала всі докази, ґрунтуючись на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, і за результатами розгляду всіх наявних матеріалів, з урахуванням всіх пояснень, було встановлено, що батьки ОСОБА_1 і ОСОБА_2 просто не можуть досягти домовленості/узгодження щодо місця побачень матері з дітьми, оскільки мати дітей наполягає на зустрічах з дітьми на вулиці, а батько вважає, що в інтересах дітей зустрічі

мають проходити в квартирі за місцем проживання дітей, оскільки мати дітей з`являється на побачення у супроводі сторонніх чоловіків, які ведуть відеозйомку, що лякає дітей. Крім того, батько боїться, що мати захопить дітей за допомогою невідомих йому осіб і увезе їх в невідомому напрямку, оскільки завжди біля будинку на неї чекає авто з чоловіками. На думку районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району, в діях обох батьків відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 184 КУпАП, а отже відсутні підстави для складання протоколів про адміністративне правопорушення за ч. 5 ст. 184 КУпАП відносно обох батьків. Оскільки уповноваженою особою за всіма зверненнями, листами проводилися всі можливі дії щодо з`ясування наявності/відсутності підстав для притягнення до адміністративної відповідальності, оцінка всіх наявних доказів, то є безпідставним звинувачення відповідача у протиправній бездіяльності щодо не складання протоколів про адміністративні правопорушення за ч. 5 ст. 184 КУпАП на ОСОБА_2 .

Відповідно до статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Положеннями частини п`ятої статті 262 КАС України визначено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 КАС України адміністративне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Як зазначено у ст.3 Конвенції «Про права дитини», схваленої резолюцією 44 сесії Генеральної Асамблей ООН № 44/25 від 20.11.1989р., ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.1991р., що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Основним законом, який визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист та всебічний розвиток встановлює основні засади державної політики у цій сфері є Закон України «Про охорону дитинства» (Преамбула Закону).

Отже, у випадку наявності будь-якої правової колізій, неповноти, нечіткості або суперечливості законодавства, що регулює спірні правовідносини, що стосуються інтересів дитини, з урахуванням положень ст. 3 Конвенції «Про права дитини», пріоритети повинні надаватися якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Великої палати Верховного Суду у постанові від 15.05.2018 у справі №9901/428/18 (Провадження №11-236заі18 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/74264706).

Судом встановлено, що позивач та ОСОБА_2 , мають двох спільних дітей: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 20.06.2019 року, видане повторно) та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 20.06.2019 року, видане повторно).

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29 жовтня 2019 року (справа 333/3544/19, провадження 2/333/1862/19) шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано.

Розпорядженням голови Районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району № 406р від 26.08.2021 року про перегляд графіку побачень ОСОБА_1 з дітьми ОСОБА_5 , 2015 р.н. та ОСОБА_6 , 2017 р.н., було встановлено порядок побачень матері ОСОБА_1 з малолітніми дітьми ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 : кожні будні дні з 16.00 години до 19.00 години (місце зустрічей за узгодженням/домовленістю між батьками) та щосуботи (час та місце зустрічей за узгодженням/домовленістю між батьками), або в будь-який інший день та час за домовленістю між батьками), або в будь-який інший день та час за домовленістю між батьками. Для налагодження контакту між матір`ю та дітьми, у зв`язку з тривалим часом не проживання їх разом, перший місяць побачень з дітьми проводити в присутності батька. Попереджено батьків ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про передбачену ч. 5 ст. 184 КУпАП відповідальність за невиконання рішення органу опіки та піклування щодо визначення способів участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від дитини.

01.09.2021 р. до РА ЗМР по Комунарському району, як органу опіки та піклування - третій особі, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, надійшло клопотання позивача про поновлення процесуального строку на подання доказів, приєднання доказів до справи, яке адресовано Запорізькому апеляційному суду до цивільної справи №333/3895/19 (про визначення місця проживання дітей). В прохальній частині клопотання позивач ОСОБА_1 просила визнати поважність причин не подання доказів у строк, встановлений законом, та поновити процесуальні строки на подання доказів; прийняти в якості письмових доказів документи (в копіях). До клопотання позивачем було долучено копії актів, складених громадянами про не допуск позивача до дітей.

02.09.2021 року до РА ЗМР по Комунарському району та відділу по Комунарському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради від ОСОБА_2 надійшло звернення, в якому зазначено, що мати дітей - ОСОБА_1 з`являлася біля дверей квартири без узгодження/домовленості щодо часу та місця зустрічей з дітьми. Також повідомив, що не перешкоджає матері дітей в побаченнях з ним.

09.09.2021 р. позивач звернулась до відповідача з заявою, в якій просила надати їй копії протоколу/протоколів про адміністративне правопорушення за ст. 184 КУпАП щодо фактів невиконання 27.08.2021 р., 28.08.2021 р. та 30.08.2021р. ОСОБА_2 . Розпорядження.

17.09.2021 позивачу, на звернення від 09.09.2021, було надано відповідь про те, що жодних заяв щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 184 КУпАП відносно ОСОБА_2 до районної адміністрації не надходило, у зв`язку з чим надати запитувані протоколи не є можливим.

15.09.2021 р. позивач звернулася до Відповідача із скаргою на дії посадових осіб та проханням надати копію протоколу/протоколів про адміністративні правопорушення за ч. 4 ст. 184 КУпАП щодо фактів невиконання в період з 02.09.2021 р. по 15.09.2021 ОСОБА_2 . Розпорядження.

Листом від 28.09.2021 р. відповідач надав відповідь позивачу, зокрема, про те що станом на 15.09.2021 р. жодних заяв щодо невиконання ОСОБА_2 . Розпорядження до відповідача не надходило, а відтак і не розглядалося питання щодо наявності/відсутності підстав щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 184 КУпАП відносно ОСОБА_2

08.09.2021 р. позивач звернулась на адресу Президента України та Верховної ради України заявою, яка була переадресована до РА ЗМР по Комунарському району. На вказане звернення 21.10.2021 р. відповідачем було надано відповідь позивачу, в якій, зокрема, зазначено, що з питання притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 184 КУпАП повідомлено: що 22.09.2021 на адресу районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району надійшов лист відділу поліції №4 Запорізького районного управління поліції Головного управління поліції в Запорізькій області від 21.09.2021 № 10948/45/01/04-2021 з матеріалами ЄО № 20903 від 27.08.2021 року за повідомленням від оператора «102» та за заявою гр. ОСОБА_1 , щодо невиконання ОСОБА_2 . Розпорядження.

Для вирішення питання щодо визначення наявності/відсутності підстав для складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 5 ст. 184 КУпАП ОСОБА_2 прибув до районної адміністрації та надав письмові пояснення щодо виконання ним Розпорядження.

За результатами розгляду матеріалів, з урахуванням пояснень ОСОБА_2 , було встановлено, що в діях ОСОБА_2 не вбачається перешкоджання спілкуванню матері з дітьми, а лише вбачається неможливість досягнення домовленості/узгодження між батьками щодо місця побачень матері з дітьми (що передбачено Розпорядженням), а отже відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 184 КУпАП, відтак відсутні підставі для складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 5 ст. 184 КУпАП відносно ОСОБА_2

27.09.2021 р. позивач звернулась до відповідача з вимогою невідкладно скласти протоколи за кожним фактом вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення за ч. 5 ст. 184 КУпАП в наступні дні: 28.08.2021 р., 30.08.2021 р. - 31.08.2021, 01.09.2021 р., 03.09.2021 р. - 04.09.2021 р., 06.09.2021 р. - 11.09.2021 р., 13.09.2021 р. - 18.09.2021 р., 20.09.2021 р.- 25.09.2021 р.

Листом від 25.10.2021 р. відповідач надав обґрунтовану відповідь позивачу, в якій зазначив, що за результатами розгляду вимоги, з урахуванням усіх наявних матеріалів та пояснень, було встановлено. Що в діях ОСОБА_2 відсутній склад адміністративного правопорушення. Передбаченого ч.5 ст. 184 КУпАП, а отже відсутні підстави для складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч.5 ст. 184 КУпАП відносно ОСОБА_2 .

На адресу відповідача надійшов лист відділу поліції №4 Запорізького районного управління поліції Головного управління поліції в Запорізькій області від 21.09.2021 №10948/45/01/04-2021 з матеріалами ЄО №20903 від 27.08.2021 р. та від 01.10.2021 № 11516/45/01/04-2021 з матеріалами ЄО №23843 від 27.09.2021, ЄО №23934 від 28.09.2021, ЄО №24006, 24023 від 29.09.2021 за повідомленням оператора «102» та за заявою від позивача для вирішення питання притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 184 КУпАП.

Для з`ясування всіх обставин, наявності/від сутності підстав для притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, його було запрошено до районної адміністрації. З`явившись він надав письмові пояснення від 11.10.2021 р., з яких вбачається, що він та позивач не можуть досягти домовленості щодо місця побачень позивача з дітьми.

За результатом розгляду наявних матеріалів, з урахуванням пояснень ОСОБА_2 встановлено, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 184 КУпАП, а отже відсутні підстави для складання протоколу відносно нього. Про це повідомлено відділ поліції листами від 19.10.2021 .р. №2631/01-37/19.01 та від 25.10.2021 р. № 2777/01-37-19.02.

06.10.2021 р. до відповідача звернувся ОСОБА_2 з заявою про злісне ухилення позивача від виконання Розпорядження.

Листом від 13.10.2021 р. відповідач повідомив позивача про те, що уповноваженою особою не складено протокол відносно неї за ч. 5 ст. 184 КУпАП, а отже не можливо його надати і для з`ясування наявності/відсутності підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 184 КУпАП.

Пунктом 5.6 рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради № 480 від 29.10.2018 року «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 21.04.2011 року № 181 «Про удосконалення механізму взаємодії виконавчих органів Запорізької міської ради з питань захисту прав дітей» (зі змінами) та викладення його у новій редакції» повноваження на складання протоколів про адміністративні правопорушення, передбачених, зокрема, ч. 5 ст. 184 КУпАП надано посадовій особі органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району начальнику відділу адміністративно-правової роботи районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями КУпАП.

У відповідності до ч. 5 ст. 184 КУпАП, невиконання рішення органу опіки та піклування щодо визначення способів участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від дитини, - тягне за собою накладення штрафу від ста до ста п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За змістом статті 254 Кодексу України про адміністративні правопорушення про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.

Статтею 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У пункті 53 рішення від 08 квітня 2010 року у справі «Меньшакова проти України» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням. У випадку, коли доступ особи до суду обмежується або законом, або фактично таке обмеження не суперечить пунктові 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використовуваними засобами та метою, яка має бути досягнута (див. рішення ЄСПЛ від 28 травня 1985 року у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), пункт 57, Series A, № 93).

Рішенням Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» встановлено: «Ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами».

За ч. 2 ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Отже, гарантоване ст. 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні й конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Основного Закону України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, установлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Згідно із частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений в цій статті.

Стосовно «порушеного права», за захистом якого особа може звертатися до суду, то за змістом Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004це поняття, яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Стосовно поняття «охоронюваний законом інтерес» в тому ж Рішенні Конституційного Суду України вказано, що воно означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституціїі законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Під порушенням прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин слід розуміти негативні наслідки, які були спричинені рішенням органів влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб.

Отже, при розгляді адміністративного позову суд має встановити, по-перше, наявність правовідносин між сторонами по справі та їх характер; по-друге, які права, свободи та інтереси позивача порушені суб`єктом владних повноважень у спірних правовідносинах у зв`язку із прийняттям рішення, вчинення дій або допущеної бездіяльності; по-третє, відновити порушені права, обравши відповідний спосіб захисту, визначений статтею 245 Кодексу адміністративного судочинства України.

Звернення до суду є способом захисту порушених суб`єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах.

З огляду на завдання адміністративного провадження, факт притягнення іншої особи до адміністративної відповідальності не може вплинути на особисті права та/або інтереси позивача.

Аналогічного висновку ВС КАС дійшов у постанові від 18.06.2019 року у справі №826/3585/18.

Також суд зауважує, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено право особи, права та свободи якої було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушених прав та бути адекватним наявним обставинам.

Одночасно, згідно ст. 255 КУпАП у справах про адміністративні правопорушення, що розглядаються органами, зазначеними в статтях 218 - 221 цього Кодексу, протоколи про правопорушення за частиною п`ятою статті 184 мають право складати уповноважені на те посадові особи органів опіки та піклування, повноваження відповідача щодо прийняття будь-яких нормативно-правових актів є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.

Аналогічного висновку ВС КАС дійшов у постанові від 15.08.2019 року у справі №513/943/16-а.

Суд може прийняти інше рішення, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

При цьому, суд перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність критеріям, закріпленим частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єктів владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Такі втручання не можуть бути виправдані з підстав доцільності та необхідності врегулювання спірних відносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя.

Протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти як зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового акту віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Крім того, потрібно з`ясувати юридичний зміст, значимість, тривалість та межі протиправної бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість/протиправність бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.

Окрім того, колегія суддів вказує, що бездіяльність суб`єкта владних повноважень може бути визнана протиправною адміністративним судом лише у випадку, якщо відповідач ухиляється від вчинення дій, які входять до кола його повноважень, та за умови наявності правових підстав для вчинення таких дій.

Подібний правовий висновок викладено в постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 18 лютого 2021 року у справі №160/6885/19, від 04 березня 2021 року у справі №855/14/21, від 21 грудня 2018 року у справі 3813/4640/17, від 17 квітня 2019 року у справі №342/158/17.

У цій справі встановлено, що районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району не вчиняла/не приймала стосовно позивача дій/рішень, а так само не допустила протиправної бездіяльності, про яку заявляє позивач.

Те, що позивач трактує як "бездіяльність" районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району і що власне спонукало її звернутися до суду з цим позовом, полягає у не прийнятті відповідачем рішення про складання протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_2 , однак як суд вже зазначив, що наділення суб`єкта правом на складення протоколу про адміністративне правопорушення є надання йому таким чином права адміністративного розсуду, що виключає можливість зобов`язання судом такого суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту.

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ст. 139 КАС України судові витрати слід залишити за позивачем.

Керуючись положеннями ст. ст.2,19,294,295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району про визнання бездіяльності протиправною - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Ю.А.Галущенко