Справа № 200/1355/22
Суддя: Христофоров А.Б.
Дата ухвалення: 2022-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2022 року Справа№200/1355/22

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Христофорова А.Б., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Донецького окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якому позивач просить визнати протиправним та скасувати Рішення №28 від 16.12.2021 року про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до страхового стажу роботи ОСОБА_1 періоди роботи з 22.01.1998 року по 22.06.1998 року та з 01.08.1998 року по 26.11.1998 року, з 19.03.1981 року по 31.08.1997 року та призначити пенсію з 22.10.2021 року відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 14 грудня 2021 року позивач подав заяву про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Рішенням від 16.12.2021 року № 28 позивачу відмовлено в призначенні пенсії мотивоване відсутністю у позивача на дату звернення необхідного страхового стажу, передбаченого ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». На адвокатський запит відповідачем було направлено лист від 12.01.2022 року № 0500-1502-8/5273, в якому зазначено, що до страхового стажу роботи ОСОБА_1 не враховано періоди з 22.01.1998 року по 22.06.1998 року та з 01.08.1998 року по 26.11.1998 року згідно довідок від 14.10.2021 року № 02.1/88 та 05.02.2014 року № 07.1/75 у зв`язку з тим, що довідки видані підприємствами, які розташовані на території, де органи державної влади не здійснюють свої повноваження та відповідач не може здійснити перевірку достовірності наданих довідок. Також, зазначено, що до страхового стажу не зараховано період з 19.03.1980 року по 1997 рік згідно довідок від 23.04.2008 року № БП-10-81 та від 15.10.2021 року № 01-01-23-5394-3 у зв`язку з ти, що відсутня дата звільнення та довідки видані підприємствами, які розташовані на території, де органи державної влади не здійснюють свої повноваження та відповідач не може здійснити перевірку достовірності наданих довідок. Таким чином позивач вважає, що відповідачем не зараховано до страхового стажу 18 років 2 місяці 10 днів.

Згідно довідки від 05.02.2014 року № 07.1/75 та від 14.10.2021 року № 02.1/88 ОСОБА_1 перебувала на обліку у Ясинуватському міському центрі зайнятості як безробітна з 22.01.1998 року по 22.06.1998 року та з 01.08.1998 року по 26.11.1998 року. Довідками від 23.04.2008 року № БП-10-81 та від 15.10.2021 року № 01-01-23-5394-3 підтверджено, що ОСОБА_1 була прийнята на Желановський консервний завод облспоживспілки лаборантом (нак. №45/к від 19.03.1980 року) та факт роботи на заводі до 31.08.1997 року підтверджено довідками про заробітну плату.

З огляду на викладене, позивач вважає, що посилання відповідача на те, що до страхового стажу роботи не можуть бути враховані періоди з 22.01.1998 року по 22.06.1998 року, з 01.08.1998 року по 26.11.1998 року та з 19.03.1980 року по 1997 рік у зв`язку з тим, що довідки видані підприємствами, які розташовані на території, де органи державної влади не здійснюють свої повноваження та відповідач не може здійснити перевірку достовірності наданих довідок є безпідставними та просить задовольнити позовні вимогу.

У поданому до суду відзиві на адміністративний позов відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області заперечив проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, зазначивши, що 14.12.2021 року позивач звернувся із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Відповідно до п. 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який затверджений Постановою Правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 року, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу. Таким чином, за допомогою засобів програмного забезпечення, заява ОСОБА_1 про призначення пенсії була направлена до спеціалістів Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 16.12.2021 року позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за віком.

У поданому до суду відзиві на адміністративний позов відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області заперечив проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, зазначивши, що до страхового стажу роботи ОСОБА_1 не враховано періоди з 22.01.1998 року по 22.06.1998 року та з 01.08.1998 року по 26.11.1998 року згідно довідок від 14.10.2021 року № 02.1/88 та 05.02.2014 року № 07.1/75 у зв`язку з тим, що довідки видані підприємствами, які розташовані на території, де органи державної влади не здійснюють свої повноваження та відповідач не може здійснити перевірку достовірності наданих довідок. Також, відповідачем зазначено, що до страхового стажу не зараховано період з 19.03.1980 року по 1997 рік згідно довідок від 23.04.2008 року № БП-10-81 та від 15.10.2021 року № 01-01-23-5394-3 у зв`язку з ти, що відсутня дата звільнення та довідки видані підприємствами, які розташовані на території, де органи державної влади не здійснюють свої повноваження та відповідач не може здійснити перевірку достовірності наданих довідок.

Ухвалою суду від 28 січня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, провадження у справі відкрито, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження, без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи. В ухвалі було запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з моменту отримання ухвали про відкриття провадження у справі надати суду відзив на позовну заяву зі всіма доказами на його підтвердження, які наявні у відповідача.

Ухвалою суду від 22 лютого 2022 року у задоволенні заяви Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, відмовлено.

Також, Ухвалою суду від 22 лютого 2022 року клопотання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про залучення до участі у справі другого відповідача, задоволено. Залучено до участі у справі як другого відповідача Головне управління пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Ухвалою суду від 02 червня 2022 року зобов`язано позивача ОСОБА_1 у десятиденний строк з дня отримання даної ухвали надати до Донецького окружного адміністративного суду, засобами електронного зв`язку (е-mail: ), заяву від 14 грудня 2021 року про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та копію її трудової книжки.

09 червня 2022 року від представника позивача до суду надійшли письмові пояснення по справі, на виконання ухвали суду від 02 червня 2022 року, в яких зазначено, що трудову книжку ОСОБА_1 , не має можливості надати до суду так як трудова книжка втрачена та в зв`язку із цим нею подавалися довідки для підтвердження стажу роботи відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12 червня 1993 року № 637.

За приписами частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні, справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення сторін.

Відповідно до статті 258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

Указом Президента України від 14.03.2022 №133/2022, затвердженим Законом України від 15.03.2022 №2119-ІХ, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, строк дії воєнного стану в Україні продовжено ще на 30 діб, тобто до 25.04.2022.

21.04.2022 на засіданні Верховної Ради України ухвалено Закон про затвердження Указу Президента України від 18.04.2022 № 259 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні».

Цим Указом передбачено продовження строку дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25.05.2022 на 30 діб.

На засіданні Верховної Ради України ухвалено Закон про затвердження Указу Президента України від 17.05.2022 № 341 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні».

Цим Указом передбачено продовження строку дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25.05.2022 на 90 діб.

02 березня 2022 року опублікованими Радою суддів України 02.03.2022 Рекомендаціями щодо роботи судів в умовах воєнного стану року, судам України рекомендовано за можливості відкладати розгляд справ (за винятком невідкладних судових розглядів) та знімати їх з розгляду, зважати на те, що велика кількість учасників судових процесів не завжди мають змогу подати заяву про відкладення розгляду справи через залучення до функціонування критичної інфраструктури, вступ до лав Збройних сил України, територіальної оборони, добровольчих воєнних формувань та інших форм протидії збройної агресії проти України, або не можуть прибути в суд у зв`язку з небезпекою для життя.

Донецький окружний адміністративний суд продовжує свою роботу у дистанційному режимі.

Дослідивши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

14 грудня 2021 року позивач звернулася із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 16.12.2021 року позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за віком, у зв`язку із відсутністю у неї на дату звернення необхідного страхового стажу, відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки обрахований відповідачем загальний страховий стаж позивачки склав 24 роки 4 місяці 12 днів.

В листі Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 12.01.2022 року № 0500-1502-8/5273 зазначено, що до страхового стажу роботи ОСОБА_1 не враховано періоди з 22.01.1998 року по 22.06.1998 року та з 01.08.1998 року по 26.11.1998 року згідно довідок від 14.10.2021 року № 02.1/88 та 05.02.2014 року № 07.1/75 у зв`язку з тим, що довідки видані підприємствами, які розташовані на території, де органи державної влади не здійснюють свої повноваження та відповідач не може здійснити перевірку достовірності наданих довідок. Також, зазначено, що до страхового стажу не зараховано період з 19.03.1980 року по 1997 рік згідно довідок від 23.04.2008 року № БП-10-81 та від 15.10.2021 року № 01-01-23-5394-3 у зв`язку з ти, що відсутня дата звільнення та довідки видані підприємствами, які розташовані на території, де органи державної влади не здійснюють свої повноваження та відповідач не може здійснити перевірку достовірності наданих довідок.

Як вбачається з розрахунку стажу періоди з 22.01.1998 року по 22.06.1998 року, з 01.08.1998 року по 26.11.1998 року та з 19.03.1980 року по 1997 рік не зараховані до страхового стажу позивача.

Згідно довідки від 05.02.2014 року № 07.1/75 та від 14.10.2021 року № 02.1/88 ОСОБА_1 перебувала на обліку у Ясинуватському міському центрі зайнятості як безробітна з 22.01.1998 року по 22.06.1998 року та з 01.08.1998 року по 26.11.1998 року. Довідками від 23.04.2008 року № БП-10-81 та від 15.10.2021 року № 01-01-23-5394-3 підтверджено, що ОСОБА_1 була прийнята на Желановський консервний завод облспоживспілки лаборантом (нак. №45/к від 19.03.1980 року) та факт роботи на заводі до 31.08.1997 року підтверджено довідками про заробітну плату №БП-10-80 від17.04.2008 року та №ЮП-10-79 від 17.04.2008 року.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

За приписами частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Нормами статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Спірні правовідносини регулюються Законом України Про пенсійне забезпечення №1788-XII (далі - Закон №1788) та Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування №1058-IV (далі - Закон № 1058) та Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування , затвердженим постановою Правління Пенсійного Фонду України Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 25 листопада 2005 року № 22-1 (далі - Порядок № 22-1).

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону №1058 право на призначення дострокової пенсії за віком мають: військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейські, які брали участь у бойових діях, в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення, а також ті, яким встановлено інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час захисту Батьківщини або під час виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення, дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення із служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення, особи, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пунктів 20 і 21 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пунктів 12 та 13 статті 7 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту , особи з числа резервістів і військовозобов`язаних, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 19 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пункту 11 статті 7 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту , дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки, яким надано статус особи, на яку поширюється чинність Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту , відповідно до абзаців шостого і сьомого пункту 1 статті 10 зазначеного Закону, а також абзацу восьмого пункту 1 статті 10 зазначеного Закону з числа членів сімей резервістів і військовозобов`язаних, - після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок.

Статтею 62 Закону № 1788 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).

Відповідно до п. 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п. 1 Порядку № 637 За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.

З аналізу наведених положень, суд приходить до висновку, що основним документом, який підтверджує трудовий стаж є трудова книжка. Проте, у разі відсутності трудової книжки або записів у ній, необхідно надавати уточнюючи довідки підприємства.

Судом встановлено, що звертаючись за призначенням пенсії, позивач не надав трудову книжку, яка б підтверджувала його працевлаштування у вказані періоди.

З письмових пояснень позивача вбачається, що трудова книжка була втрачена.

На підтвердження роботи у вказані періоди позивачем було надано:

- довідки від 05.02.2014 року № 07.1/75 та від 14.10.2021 року № 02.1/88, з яких вбачається, що з 22.01.198 року по 22.06.1998 року та з 01.08.1998 року по 26.11.1998 року позивач перебувала на обліку у Ясинуватському міському центрі зайнятості як безробітна та отримувала виплати по безробіттю;

- довідки від 23.04.2008 року № БП-10-81 та від 15.10.2021 року № 01-01-23-5394-3, з яких вбачається, що позивач 19 березня 1980 року була прийнята на Желановський консервний завод облспоживспілки лаборантом (нак. №45/к від 19.03.1980 року);

- довідки про заробітну плату № БП-10-80 від17.04.2008 року та № БП-10-79 від 17.04.2008 року, якими підтверджено факт роботи позивача на Желановському консервному заводі облспоживспілки на посаді лаборанта.

Відповідно до Закону № 1207-VII та постанови Верховної Ради України Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями від 17.03.2015 № 254-VIII, територію Автономної Республіки Крим та окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської області, визнано тимчасово окупованими територіям.

Розпорядженням КМУ від 07.11.2014 р. N 1085 Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасового не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення м. Луганськ віднесено до населеного пункту, на території якого державна влада не здійснює свої повноваження

За практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у справах проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), a також Молдови та Росії (зокрема, "Mozer v. the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Others v. Moldova and Russia"), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної сторони.

Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого Намібійського винятку , який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи Намібійський виняток у справі Кіпр проти Туреччини , ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

При цьому, у виняткових випадках, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

Враховуючи викладене, в даному випадку можливо застосувати названі загальні принципи (Намібійські винятки), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та ЄСПЛ, в контексті оцінки документів, виданих закладами, що знаходяться на території проведення антитерористичної операції, як доказів, оскільки їх неприйняття призведе до порушень та обмежень прав позивача на соціальний захист та гарантоване йому право на пенсійне забезпечення як громадянину України.

Така правова позиція викладена Верховним Судом в постановах від 30 жовтня 2018 року у справі № 234/3038/17, від 11 грудня 2018 року у справі № 360/1628/17, від 31 січня 2019 року у справі № 233/1181/17, від 17 липня 2019 року у справі № 302/757/17-а, від 02 жовтня 2018 року у справі № 569/14531/16-а, від 31 березня 2021 року у справі № 0440/6809/18, від 01 березня 2021 року у справі № 426/12447/17, від 25 лютого 2021 року у справі № 522/6812/17.

Суд також зазначає, що право особи на пенсійне забезпечення не може ставитись в залежність від існування конкретного документу, оскільки збереження таких відомостей не може контролюватися пенсіонером, а значить на нього не може покладатись відповідальність за їх відсутність. Крім того, позивач набув трудовий стаж коли населений пункт, де здійснювали свою діяльність установи на яких працював позивач, перебували під контролем української влади.

З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що відповідачем - Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області протиправно не враховано інформацію у наданих позивачем довідках, що призвело до не врахування спірних періодів до його страхового стажу та відмову у призначенні пенсії, а тому рішення відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області № 28 від 16 грудня 2021 року підлягає скасуванню.

З метою ефективного захисту прав позивача, про захист яких він просить, суд на підставі частини другої статті 9 КАС України вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, самостійно обравши спосіб захисту, який відповідає об`єкту порушеного права, та у спірних правовідносинах є достатнім та необхідним (ефективним).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З урахуванням норм чинного законодавства та встановлених вище обставин, суд приходить до висновку, що ефективним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії, зарахувавши до його трудового стажу періоди роботи з 22.01.1998 року по 22.06.1998 року та з 01.08.1998 року по 26.11.1998 року, з 19.03.1981 року по 31.08.1997 року.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до вимог пункту 4 частини першої статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог частин першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Нормами частини другої зазначеної статті встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд, відповідно до положень частини п`ятої статті 77 КАС України, вирішує справу на підставі наявних доказів.

За таких обставин, беручи до уваги всі надані сторонами докази в їх сукупності, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами суд виходить з правил частини першої статті 139 КАС України, відповідно до яких при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За подання до суду даного позову позивачем був сплачений судовий збір в сумі 992,40 грн.

З урахуванням встановлених обставин у справі, враховуючи що спір в даному випадку виник внаслідок протиправних дій відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, суд приходить до висновку про необхідність покладення на відповідача судових витрат у повному обсязі, а саме в сумі - 992,40 грн., які слід стягнути за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 2-15, 19-21, 72-79, 90, 94, 122, 123, 132,159-161,164,192-194,224-228,241-247, 255,253-263,293-295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місцезнаходження: Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (місцезнаходження: м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 158-б, ) про визнання протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області № 28 від 16 грудня 2021 року про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (місцезнаходження: м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 158-б, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) від 14 грудня 2021 року про призначення пенсії, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи з 22.01.1998 року по 22.06.1998 року та з 01.08.1998 року по 26.11.1998 року, з 19.03.1981 року по 31.08.1997 року.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (місцезнаходження: м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 158-б, ) за рахунок на бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) судові витрати у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 коп.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення складене у повному обсязі та підписане 27 червня 2022 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або справа розглянута в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга може бути подана безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя А.Б. Христофоров