Справа № 2240/3231/18
Суддя: Бучик А.Ю.
Дата ухвалення: 2022-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2022 року

м. Київ

справа № 2240/3231/18

адміністративне провадження № К/9901/11707/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Бучик А.Ю.

суддів: Мороз Л.Л., Рибачука А.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Управління Держпраці у Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 04 грудня 2018 року (суддя Михайлов О.О.) та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 26 березня 2019 року (колегія суддів: Шидловський В.Б., Франовська К.С., Кузьменко Л.В.) у справі № 2240/3231/18 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення,

УСТАНОВИВ:

У вересні 2018 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, у якому просила:

- визнати протиправним та скасувати припис Управління Держпраці у Хмельницькій області № 22/01/1808-ІВ-515 від 15.08.2018 про усунення виявлених порушень;

- визнати протиправним та скасувати постанову першого заступника начальника Управління Держпраці у Хмельницькій області № 22/405 від 28.08.2018 про накладення на позивача штрафу в розмірі 781 830,00 грн. відповідно за порушення, відповідальність за яке передбачена абз.2 ч.2 ст.265 КЗпП України;

- стягнути з Управління Держпраці у Хмельницькій області судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що за наслідками проведеної перевірки у фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 посадовими особами Управління Держпраці у Хмельницькій області складено акт перевірки № 22-01/1808-ІВ та винесено припис № 22-01/1808-ІВ-515 від 15.08.2018 про усунення виявлених порушень. Вказує, що постановою першого заступника начальника Управління Держпраці у Хмельницькій області від 28.08.2018 № 22/405 на позивача накладено штраф в розмірі 781 830,00 грн. за порушення, відповідальність за яке передбачена абз.2 ч.2 ст.265 КЗпП України, а саме за допуск 7 осіб до роботи в швейному цеху без оформлення трудового договору. Позивач стверджує, що ніякого відношення до діяльності швейного цеху не має, оскільки за місцезнаходженням вказаного швейного цеху жодних нежитлових приміщень не орендувала та не займається виробництвом (пошиттям одягу).

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 04.12.2018, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 26.03.2019 позовні вимоги задоволено повністю.

Не погодившись з судовими рішеннями, відповідач подав касаційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати їх та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

У касаційній скарзі відповідач зазначає, що за результатами інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 - цокольного (напівпідвального) приміщення в житловому будинку, де знаходився швейний цех, інспекторами праці Управління Держпраці у Хмельницькій області було виявлено 11 громадян, які були одягнені в спец-одяг, виконували різноманітні роботи пов`язані із пошиттям, кроєм, складанням та прасуванням вже готового одягу та усі представлялися як працівники саме ФОП ОСОБА_1 . Посилається на пояснення, надані працівниками, які свідчать, що позивачем здійснено фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), у зв`язку з чим на неї покладено відповідальність за абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України у вигляді стягнення штрафу у розмірі 781830,00 гривень.

Ухвалою Верховного Суду від 03.06.2019 відкрито касаційне провадження.

У відзиві на касаційну скаргу позивач проти задоволення касаційної скарги заперечувала.

У зв`язку з відсутністю клопотань про участь в судовому засідання, справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Судами встановлено, що ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований як фізична особа-підприємець 08.04.2003, номер запису: 035127; види діяльності - Код КВЕД 14.13 Виробництво іншого верхнього одягу (основний); Код КВЕД 14.14 Виробництво спіднього одягу; Код КВЕД 14.19 Виробництво іншого одягу й аксесуарів.

01.06.2017 між Житлово-будівельним кооперативом №25 (юридична адреса: м.Хмельницький, вул.Молодіжна, 3/1) в особі голови будинкового комітету ОСОБА_10 (Орендодавець) з однієї сторони, та ОСОБА_2 (Орендар) укладено договір оренди нежитлового приміщення від 01.06.2017.

Відповідно до п.1.1 вказаного договору, орендодавець зобов`язується передати орендареві у строкове безоплатне користування, а орендар зобов`язується прийняти у строкове безоплатне користування нежитлове приміщення (напівпідвал), що визначене у цьому договорі.

Згідно з п.1.2 вищевказаного договору, об`єкт оренди знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Площа нежитлового приміщення, що орендується: 225 кв.м. (п.1.3 Договору).

Відповідно до направлення про проведення інспекційного відвідування від 26.07.2018 №544/18, оформленого на підставі наказу Управління Держпраці у Хмельницькій області №138 від 25.07.2018 проведено інспекційне відвідування фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

При інспекційному відвідуванні 26.07.2018, з підстав неможливості проведення інспекційного відвідування, посадовими особами відповідача складено акт про неможливість проведення інспекційного відвідування №22-0/1809-ІВ/НД від 26.07.2018 та здійснено підготовчі дії до проведення інспекційного відвідування, а саме отримано добровільно надані пояснення від працівників цеху.

Посадовими особами відповідача 06.08.2018 позивачеві вручено копію направлення на проведення інспекційного відвідування та роз`яснено підстави відвідування та відкладення інспекційного відвідування 26.07.2018, та отримання пояснень від працівників швейного цеху за адресою: АДРЕСА_1 .

07.08.2018 позивачем надано відповідачеві лист, у якому вказано, що позивач є фізичною особою-підприємцем та платником податку першої групи оподаткування та не має найманих працівників.

За результатами інспекційного відвідування посадовими особами Управління Держпраці у Хмельницькій області складено акт інспекційного відвідування фізичної особи, яка використовує найману працю № 22-01/1808/ІВ від 08.08.2018, у якому зафіксовано, що трудові відносини із: ОСОБА_3 у період з 17.07.2018 по 01.08.2018, ОСОБА_4 в період з 12.07.2018 по 01.08.2018, ОСОБА_5 в період з 26.07.2018 по 01.08.2018, ОСОБА_6 в період з 25.07.2018 по 01.08.2018, ОСОБА_7 в період з 23.07.2018 по 01.08.2018, ОСОБА_8 в період з 23.07.2018 по 01.08.2018 та ОСОБА_9 в період з 20.07.2018 по 01.08.2018, належним чином не оформлені.

Управлінням Держпраці у Хмельницькій області, за результатами проведеного інспекційного відвідування, винесено припис № 22-01/1808-ІВ-515, зміст виявленого порушення: у ФОП ОСОБА_1 трудові договори у письмовій формі належним чином із найманими працівниками відповідно до вимог ч.1, ч.3 ст.24 КЗпП України не укладені, до початку допуску працівників до роботи своєчасно не подано відповідного повідомлення до органів ДФС, згідно вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 № 413 "Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу", чим порушено ч.1 ст.24 КЗпП України, ч.3 ст.24 КЗпП України, постанови КМУ № 413; строк усунення порушень до 15.09.2018.

Постанову Управління Держпраці у Хмельницькій області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № 22/405 від 28 серпня 2018 року на позивача накладено штраф у розмірі 781830,00 грн.

Не погодившись із приписом та постановою про накладення штрафу позивач оскаржила їх до суду.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов висновку, що відповідачем не доведено правомірність оскаржуваних припису Управління Держпраці у Хмельницькій області №22/01/1808-ІВ-515 від 15 серпня 2018 року та постанови Управління Держпраці у Хмельницькій області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № 22/405 від 28 серпня 2018 року, оскільки ФОП ОСОБА_1 не здійснює діяльність з пошиття одягу, а лише реалізує товар.

Дослідивши спірні правовідносини, колегія суддів зазначає таке.

Згідно з пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 № 96 (далі - Положення № 96) Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

За змістом статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Статтею 24 КЗпП України передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим:

1) при організованому наборі працівників;

2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я;

3) при укладенні контракту;

4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі;

5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу);

6) при укладенні трудового договору з фізичною особою;

7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З аналізу наведених норм вбачається, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №820/1432/17, від 13.06.2019 у справі №815/954/18, від 04.09.2019 у справі №480/4515/18 та від 26.09.2019 у справі № 0440/5828/18.

Частиною 1 статті 265 Кодексу законів про працю України (тут і надалі в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Згідно частини другої статті 265 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Відповідно до ст. 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Частина 2 ст. 61 Конституції України закріплює принцип індивідуалізації юридичної відповідальності правопорушника. Цей принцип знайшов своє відображення в галузевому законодавстві. Так, частина друга статті 265 КЗпП України передбачає відповідальність для юридичних та фізичних осіб, які використовують найману працю. Для притягнення особи до відповідальності обов`язковим є наявність складу порушення, його об`єктивної та суб`єктивної сторони.

Судами встановлено, що ОСОБА_1 , зареєстрована як фізична особа-підприємець 19.06.2006, види діяльності - Код КВЕД 47.82 - роздрібна торгівля з лотків і на ринків текстильними виробами, одягом і взуття.

Водночас ОСОБА_2 , зареєстрований як фізична особа-підприємець 08.04.2003, номер запису: 035127; види діяльності - Код КВЕД 14.13 Виробництво іншого верхнього одягу (основний); Код КВЕД 14.14 Виробництво спіднього одягу; Код КВЕД 14.19 Виробництво іншого одягу й аксесуарів.

01.06.2017 між Житлово-будівельним кооперативом №25 (юридична адреса: м.Хмельницький, вул.Молодіжна, 3/1) в особі голови будинкового комітету ОСОБА_10 (Орендодавець) з однієї сторони, та ОСОБА_2 (Орендар) укладено договір оренди нежитлового приміщення від 01.06.2017.

Відтак фактично господарську діяльність з пошиття одягу за адресою АДРЕСА_1 провадить ОСОБА_2 , який є орендарем зазначеного приміщення та фізичною особою-підприємцем.

Відповідач посилається на пояснення працівників, які відібрані при проведенні інспекційного відвідування, які вказали, що працюють/стажуються у ФОП ОСОБА_1 . Також у акті від 26.07.2018 зазначено працівника ОСОБА_11 , в якого не відібрано письмових пояснень.

Однак, враховуючи, що ОСОБА_1 є дружиною ОСОБА_2 та займається реалізацією виробленого останнім товару, позивач неодноразово перебувала у виробничому цеху та спілкувалась із працівниками. Жодних доказів порушень, крім пояснень відповідачем не надано.

При здійснення контролюючим органом 26.07.2018 інспекційного відвідування, ОСОБА_1 за вказаною адресою була відсутня.

В подальшому зазначені особи були прийняті на роботу у цьому ж цеху саме фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 , а не ОСОБА_1 .

На підставі викладеного колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що відсутні належні докази допущення ФОП ОСОБА_1 порушень трудового законодавства, вина не є доведеною, а тому постанова Управління Держпраці у Хмельницькій області № 22/405 від 28 серпня 2018 року про накладення на позивача штрафу підлягає скасуванню..

Відповідно до статті 350 КАС України (в редакції до набрання чинності змінами, внесеними Законом України від 15.01.2020 № 460-IX) суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Управління Держпраці у Хмельницькій області залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 04 грудня 2018 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 26 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий А.Ю. Бучик

Судді Л.Л. Мороз

А.І. Рибачук