Справа № 300/984/22
Суддя: Чуприна О.В.
Дата ухвалення: 2022-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" червня 2022 р. справа № 300/984/22

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Чуприни О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправними дії щодо відмови у призначенні пенсії за віком, зобов`язання зарахувати страховий стаж та призначення пенсії по віку з 13.01.2022, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі по тексту також - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (надалі по тексту також - відповідач-1, орган пенсійного забезпечення, Головне управління ПФУ в області, орган пенсійного забезпечення, орган пенсійного фонду) про визнання протиправними дії щодо відмови у призначенні пенсії за віком, зобов`язання зарахувати страховий стаж та призначення пенсії по віку з 13.01.2022.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що 12.01.2022 йому виповнилося 60 років, у зв`язку з чим 14.01.2022 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії за віком на підставі частини 1 статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Разом із заявою, позивачем надано відповідний пакет документів для призначення пенсії, в тому числі трудову книжку. Однак, органом пенсійного забезпечення 21.01.2022 прийнято рішення №52 (надалі по тексту також - оскаржуване рішення), яким відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком з посиланням на обставину відсутності у позивача необхідного страхового стажу 29 років. До такого висновку прийшов орган пенсійного фонду після проведення перевірки документів, долучених позивачем на підтвердження страхового стажу, відповідно до яких страховий стаж останнього на момент звернення із заявою про призначення пенсії складає лише 22 роки 2 місяці 19 днів. Згідно коментованого рішення, не враховано трудову книжку позивача, оскільки мало місце виправлення у даті заповнення трудової книжки, яке не засвідчено належним чином. Стаж ОСОБА_1 зараховано частково згідно реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. На переконання позивача дії Головного управління ПФУ в області з приводу відмови у призначенні пенсії за віком є неправомірними, так як вважає, що трудовий стаж, необхідний для призначення пенсії, підтверджується відповідними записами у трудовій книжці, яка є основним документом для підтвердження стажу роботи. А посилання відповідача на виправлення у трудовій книжці щодо дати її заповнення з "апреля" на "август", як на підставу для неврахування стажу роботи, позивач вважає не логічними, оскільки перший запис саме про трудову діяльність позивача вчинено 08.08.1979. Просив позов задовольнити в повному обсязі.

За наслідками виконання позивачем ухвали про залишення позовної заяви без руху від 21.02.2022 (а.с.24-25, 28-33), Івано-Франківським окружним адміністративним судом ухвалою від 07.03.2022 (а.с.34-35), відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач-1 також скористався правом на подання відзиву на позовну заяву від 25.03.2022 за №0900-0903-7/9018, який надійшов на адресу суду 29.03.2022 (а.с.39-44). Як слідує із змісту відзиву на позов відповідач не погоджується з доводами ОСОБА_1 , викладеними у позовній заяві, та вказує на їх безпідставність і необґрунтованість з огляду на наступні обставини. Зокрема зазначено, що трудова книжка є основним документом, який підтверджує стаж роботи, а тому оцінка відомостей трудової книжки має істотне значення для правильного вирішення питання зарахування стажу і призначення пенсії. При цьому трудова книжка ОСОБА_1 , представлена останнім як доказ на підтвердження стажу роботи для призначення пенсії, містить виправлення у даті її заповнення, що, на думку відповідача-1, виключає можливість врахування як належного доказу. Такі виправлення, за доводами органу пенсійного фонду, не відповідають вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 за №58. Незважаючи на вказану обставину, позивач всупереч Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 (надалі по тексту також - Порядок №637), не надав відповідачу-1 підтверджуючих документів за періоди роботи, зазначеній у трудовій книжці. Таким чином, з урахуванням відсутності (не підтвердження) у позивача необхідного страхового стажу на момент звернення із заявою про призначення пенсії, Головне управління ПФУ в області вважає правомірним прийняття рішення про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком. Окрім того, згідно аргументів відповідача-1, суд не може втручатися у дискрецію суб`єкта владних повноважень, оскільки саме орган пенсійного фонду є спеціально уповноваженим органом державної влади, що здійснює обчислення та за наявності підстав призначення (перерахунок) пенсії. Вважає належним способом захисту прав позивача зобов`язання відповідача-1 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо призначення пенсії за віком, а не зобов`язання призначити таку пенсії. В той же час, відповідач-1 просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

У свою чергу, ОСОБА_1 подав відповідь на відзив від 31.03.2022, який надійшов через систему "Електронний суд" 01.04.2022 (а.с.45-52). Згідно пояснень позивача його загальний страховий стаж становить 38 років 6 місяців і 24 дні, що додатково підтверджується інформацією із веб-сайту Пенсійного фонду України. За доводами ОСОБА_1 помилковими є посилання відповідача-1 на Порядок №637, оскільки такий порядок стосується випадків, коли відсутня трудова книжка. Проте, у спірному випадку, позивач надав трудову книжку із заявою про призначення пенсії, а орган пенсійного фонду, за наявності сумнівів щодо її записів, не скористався правом проведення зустрічної перевірки. Окрім вказаного, як пояснив ОСОБА_1 , він не просить врахувати стаж з квітня 1979 року, оскільки такий запис відсутній у його трудовій книжці.

На виконання вимог ухвали суду від 07.03.2022, відповідачем-1 подано суду, через канцелярію, витребувані докази, реєстрацію яких здійснено 11.04.2022 (а.с.53-78).

Ухвалою суду від 19.05.2022 залучено до участі у адміністративній справі №300/984/22 другого відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (надалі по тексту також - відповідач-2) (а.с.79-80).

Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області скористалося правом на подання відзиву на позовну заяву від 21.06.2022, який надійшов через систему "Електронний суд" 21.06.2022 (а.с.91-99). За доводами відповідача-2, ОСОБА_1 14.01.2022 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області з заявою про призначення пенсії за віком. Втім рішенням від 21.02.2022 за №52 відмовлено позивачу у призначенні такої пенсії.

Мотивуючи правомірність дій, Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області виходило з аналогічних підстав і обставин, які зазначені у відзиві на позов відповідачем-1. Додатково, вказали на відсутність у структурі доходів та видатків Пенсійного фонду асигнування на покриття витрат, пов`язаних із виконання рішень судів, у зв`язку з чим просили відмовити стягненні судових витрат за рахунок асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області подано письмове пояснення від 22.06.2022 за №0900-0903-7/20802, реєстрацію якого здійснено у суді 22.06.2022 (а.с.100-102). Відповідач-1 повідомив, що не може надати обґрунтовані пояснення щодо фактичних і юридичних причин прийняття оскаржуваного рішення так як його виносив відповідач-2. А в частині поданої позивачем інформації із веб-порталу електронних послуг Пенсійного фонду України про визначення загального страхового стажу (38 років 6 місяця та 25 дні) відповідач-1 вказав, що такий розрахунок є попередній/орієнтовний та має бути перевірений у встановленому порядку органом пенсійного забезпечення і не може бути доказом у справі.

Розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), вивчивши зміст позовної заяви, відзивів на позов, відповіді на відзив і додаткові письмові пояснення, дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують свої позовні вимоги та заперечення проти них, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд встановив наступні обставини.

Згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 28.08.1979 ОСОБА_1 в період з 20.07.1978 по 20.12.1978 навчався у Івано-Франківському облавтоучкомбінат (запис №№1, 2 трудової книжки).

З 08.08.1979 позивач прийнятий на роботу слюсарем 2-го розряду по ремонту автомобілів в Івано-Франківське АТП 08021, з 15.12.1980 присвоєна кваліфікація слюсаря 3-го розряду, а з 01.08.1984 слюсаря 4-го розряду по ремонту автомобілів на вказаному підприємстві (записи №№3-5 трудової книжки).

01.07.1987 Івано-Франківське АТП 08021 перейменоване в Івано-Франківське АТП 12620 та у зв`язку із введенням нових тарифних умов оплати праці ОСОБА_1 встановлено з 01.07.1987 3-тій розряд слюсаря по ремонту автомобілів, а з 28.02.1990 присвоєно 4-тий розряд слюсаря по ремонту автомобілів (а.с.66).

Позивача 14.12.1992, звільнено з роботи на вказаному підприємстві за власним бажанням, про що свідчить запис №9 трудової книжки (а.с.66).

15.12.1992 ОСОБА_1 прийнятий в Комбінат будіндустрії м. Галич машиністом насосної в парасиловому господарстві, з 13.06.1995 переведений машиністом котла по 4-му розряду, та 11.12.1995 звільнений за власним бажанням (записи №№10-12 трудової книжки позивача).

Починаючи з 12.12.1995 позивач працював слюсарем-ремонтником 4-го розряду у Бурштинській ДРЕС ВЕО "Львівенерго", а з 25.10.2012 по 02.06.2016 слюсарем з ремонту устаткування котельних та пило підготовчих цехів 4-го розряду у Відокремленому підрозділі "Бурштинська теплова електрична станція" Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Західенерго" (а.с.67-70).

Слідуючи змісту записів №№14, 15 Бурштинська ДРЕС ВЕО "Львівенерго" згідно наказу Міненерго України №155 від 16.08.95 перейменована на Бурштинську ДРЕС ДАЕК "Західенерго" та наказу №131 від 29.07.1996 перейменована на Бурштинську ТЕС ДАЕК "Західенерго", а згідно наказу №57 від 15.05.2000 вказане підприємство перейменоване на Відкрите акціонерне товариство "Західенерго" (а.с.67).

В подальшому Відкрите акціонерне товариство "Західенерго" з 04.04.2011 перейменовано у Публічне акціонерне товариство "Західенерго" (запис №17), з 29.03.2012 - на Публічне акціонерне товариство "ДТЕК "Західенерго" (запис №18), а з 23.04.2012 - на Відокремлений підрозділ "Бурштинська теплова електрична станція" Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Західенерго" (запис №19).

У період з 03.06.2016 по 30.12.2016 ОСОБА_1 працював слюсарем з ремонту устаткування котельних та пилопідготовчих цехів 4-ого розряду до котельно-ремонтного цеху у відокремленому підрозділі Галременерго у ПАТ "ДТЕК "Західенерго", що підтверджується записами №№22, 23 трудової книжки (а.с.70).

З 12.01.2017 по 11.10.2017 позивач отримував допомогу по безробіттю, про що вчинено записи №24-27 у трудовій книжці (а.с.71-72).

За результатом розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком та поданих останнім документів на підтвердження трудового стажу, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області 21.01.2022 прийнято рішення №52 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 з підстав відсутності необхідного страхового стажу (а.с.17-19).

Як свідчить зміст даного рішення, органом пенсійного фонду обчислено страховий стаж позивача, який становить 22 роки 2 місяці 19 днів на підставі інформації з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Проте за результатом розгляду документів, доданих до заяви не враховано трудову книжку позивача, оскільки мало місце виправлення у даті заповнення трудової книжки, яке не засвідчено належним чином (а.с.58).

За доводами позивача його страховий стаж становить 38 років 6 місяців і 24 дні, на підтвердження чого вчинено записи у трудовій книжці та засвідчується інформацією із веб-сайту Пенсійного фонду України, що є більше обов`язкових 29 років.

Не погоджуючись із відмовою Головного управління ПФУ в області (відповідач-1) у призначенні пенсії за віком, позивач звернувся до суду, з метою захисту свого порушеного права. Просить зарахувати до трудового стажу періоди роботи згідно трудової книжки та призначити пенсію за віком з 13.01.2022.

Надаючи правову оцінку публічно-правовим відносинам, суд виходить із наступних підстав та мотивів.

У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних відносин.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Водночас у пункті 5 рішення №8-рп/2005 від 11.10.2005 Конституційний Суд України зазначив, що право на пенсійне забезпечення є складовою конституційного права на соціальний захист.

За приписами пунктів 1, 6 частини 1 статті 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 (надалі по тексту також - Закон №1058-IV).

Частинами 1 та 2 статті 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з частиною 1 статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та за наявності страхового стажу з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Відповідно до частини 1 статті 44 Закону №1058-IV призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.

Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

За змістом статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-ХІІ від 05.11.1991 (надалі по тексту також - Закон №1788-ХІІ) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі по тексту також - Порядок №637).

Пунктом 1 Порядку №637 передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

В силу вимог пункту 3 цього Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Тобто, прийняття на підтвердження стажу роботи, зокрема, довідок, застосовується тільки в тому випадку, коли відсутня трудова книжка, або відсутні відповідні записи чи містяться неправильні чи неточні записи в трудовій книжці про роботу особи на підприємстві.

Повертаючись до фактичних обставин справи, встановлених вище по тексту судового рішення, ОСОБА_1 14.01.2022 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії за віком, до якої долучив трудову книжку на підтвердження періодів трудової діяльності. Дана заява за принципом екстериторіальності передана на розгляд до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (відповідач-2).

Проте, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 21.01.2022 за №52 відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком з посиланням на відсутність у останнього необхідного страхового стажу 29 років, в той же час підтвердивши наявність у ОСОБА_1 стажу 22 роки 2 місяці 19 днів.

Слід відмітити, що відповідач-1 в ході розгляду даної справи не зміг пояснити, який саме стаж роботи ОСОБА_1 зарахований до страхового стажу, оскільки, як зазначив у поясненні від 22.06.2022 за №52 про відмову у призначенні пенсії приймалось Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Крім того, орган пенсійного забезпечення (відповідач-1) не пояснив належним чином наявність відомостей на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду України відомостей про загальний страховий стаж ОСОБА_1 , який, за наслідками введення позивачем відповідних даних, в розділі «Страхові дані, наявні в РЗО» становить 38 років 6 місяців і 25 днів.

Отож, виходячи із змісту оскаржуваного рішення, відповідачем-2 не взято до уваги всі записи трудової книжки позивача, а стаж 22 роки 2 місяці 19 днів обчислено за відомостями із реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Єдиною підставою для відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком, яку визначив відповідач-2 у рішенні від 21.01.2022, є відсутність у позивача страхового стажу, оскільки органом пенсійного забезпечення не взято до уваги трудову книжку серії НОМЕР_1 , так як мало місце вчинення виправлення у даті її заповнення, яке не засвідчено належним чином.

Відповідач-1 також вказує на аналогічні вище коментовані підстави, які на думку останнього, позбавляють позивача права на призначення пенсії за віком.

Однак, суд не погоджується з такими твердженнями відповідачів з огляду на наступне.

Так, з 29.07.1993 діє Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 за №58 (надалі по тексту також - Інструкція №58).

Трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника (пункт 1.1 Інструкції №58).

При цьому, як передбачено пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 за №301 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Відповідно до пункту 2.2. Інструкції №58 заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу або прийняття студента вищого, учня професійно-технічного навчального закладу, що здобули професію (кваліфікацію) за освітньо-кваліфікаційним рівнем "кваліфікований робітник", "молодший спеціаліст", "бакалавр", "спеціаліст" та продовжують навчатися на наступному освітньо-кваліфікаційному рівні, на стажування.

Згідно пункту 2.4 Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

У разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також нагородження та заохочення тощо, згідно з пунктом 2.6 Інструкції №58 виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м.Києва, держархівом м.Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму (пункт 2.8. Інструкції №58).

За змістом пунктів 2.11.-2.13. Інструкції №58 відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження.

Після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

Зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконується власником або уповноваженим ним органом за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я та по батькові тощо) і з посиланням на номер і дату цих документів.

Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рискою закреслюється, наприклад, колишнє прізвище або ім`я, по батькові, дата народження і записуються нові дані з посиланням на відповідні документи на внутрішньому боці обкладинки і завіряються підписом керівника підприємства або печаткою відділу кадрів.

Відповідно до пункту 4.1 Інструкції №58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника або уповноважений ним орган, тобто на роботодавця.

Як встановлено судом, у позивача є в наявності трудова книжка серії НОМЕР_1 від 28.08.1979, яка надана останнім відповідачам для розгляду питання про призначення пенсії за віком (а.с.64-72).

На титульній сторінці трудової книжки дійсно наявне виправлення у даті заповнення трудової книжки, а саме, шляхом нанесення однієї риски закреслено місяць "апрель" (тексту мовою оригіналу на російській мові, переклад на українську мову "квітень") та вчиненням запису із зазначенням іншого місяця - "август" (тексту мовою оригіналу на російській мові, переклад на українську мову "серпень"). Тобто, згідно спірного виправлення, дату заповнення трудової книжки позивача слід вважати саме 28 серпня 1979 року, а не 28 квітня 1979 року.

Водночас суд зауважує, що всі записи про період роботи у трудовій книжці позивача є чіткими та без виправлень, завірені (засвідчені) відповідними печатками підприємств, де працював ОСОБА_1 .

Орган пенсійного фонду в цій частині також не ставить під сумнів записи трудової діяльності позивача на підприємствах, окрім виправлень на титульній сторінці.

Слід наголосити, що положеннями Інструкції №58 врегульовано порядок внесення виправлень неправильних або неточних записів, що стосуються саме відомостей про роботу, переведення, та відомостей про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження власника трудової книжки, які зазначаються на титульному аркуші. Цей перелік є виключним.

Тобто Інструкцією № 58 не передбачено, яким чином здійснюється виправлення у даті заповнення трудової книжки, що у розглядуваному випадку є спірним.

За правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 06.03.2018 у справі №754/14898/15-а, не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальною обставиною є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Суд вважає, що недоліки оформлення трудової книжки відповідачами частково виявлені вірно, але вони не можуть вважатися достатньою і самостійною підставою для відмови позивачеві у зарахуванні всього періоду роботи до його загального страхового стажу на підставі трудової книжки, оскільки вина позивача в тому, що трудова книжка заповнена роботодавцем із порушенням встановленого порядку, відсутня.

При цьому, суд враховує відсутність вини позивача у наявних зауваженнях щодо заповнення запису у його трудовій книжці відносно дати заповнення, з огляду на те, що обов`язок належного оформлення таких документів покладається не на працівника, а на роботодавця чи інших уповноважених осіб.

Також відповідачами не надано доказів того, що позивач не працював або його періоди роботи не відповідають дійсності, чи записи у трудовій книжці позивача стосовно стажу роботи зроблені неправильно, неточно або з іншими вадами, які заважають їх зарахуванню до стажу роботи, або взагалі відсутні, а тому суд вважає за можливе вважати їх як належною інформацією, яка утримує в собі доказову складову на підтвердження права позивача на пенсійне забезпечення.

Так, записи №№1, 2 трудової книжки ОСОБА_1 засвідчують обставину навчання останнього у Івано-Франківському облавтоучкомбінаті в період з 20.07.1978 по 20.12.1978 навчався.

В подальшому, з 08.08.1979 по 14.12.1992 позивач працював слюсарем по ремонту автомобілів в Івано-Франківському АТП 08021, про що вчинено записи №№3-5 у трудовій книжці.

З урахуванням таких відомостей про трудову діяльність позивача, починаючи з 08.08.1979 у порівнянні із виправленою датою заповнення трудової книжки 28.09.1979, може викликати сумнів про роботу позивача у Івано-Франківському АТП 08021 виключно в період з 08.08.1979 по 27.09.1979.

Однак, на думку суду, спірне виправлення у даті заповнення трудової книжки разом із внесеними відомостями про період роботи в Івано-Франківському АТП 08021, не може ставити під сумнів весь період роботи на вказаному підприємстві.

Поряд із цим суд вкотре зауважує, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення його трудової книжки та бухгалтерських документів на підприємстві, тому неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на загальних підставах.

Наведене вище узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній в постанові від 21.02.2018 у справі № 687/975/17.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 5 статті 242 КАС України).

Додатково, слід вказати, що відповідно до пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 за №22-1 (надалі по тексту також - Порядок №22-1), до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: документ, що підтверджує реєстраційний номер облікової картки платника податків або свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за №637; 4) документи про місце проживання (реєстрації) особи; документи, які засвідчують особливий статус особи.

При прийманні документів працівник сервісного центру, поряд з іншим:

- реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта;

- повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів.

Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу (пункт 4.2 Порядку №22-1).

Пунктом 4.7 Порядку №22-1 визначено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що право органів, які призначають пенсію, вимагати від фізичних осіб дооформлення прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі, не повинно нівелювати обов`язок пенсійного органу щодо установлення права особи на одержання пенсії на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів, як це визначено у пункті 4.7 Порядку №22-1.

В даному випадку орган пенсійного забезпечення не здійснив жодних дій, спрямованих на отримання відомостей або додаткових документів, на підставі яких можна було б переконатися у достовірності поданих документів на підтвердження стажу позивача, що є порушенням вищезазначених норм.

За таких обставин пенсійний орган фактично переклав відповідальність за належне та правильне оформлення трудової книжки на позивача, що є непропорційним заявленій легітимній меті (підтвердження періодів роботи позивача), тому зазначені дії не можна вважати такими, які вчинені обґрунтовано, добросовісно та розсудливо.

Також, суд звертає увагу й на те, що уповноваженим органом для призначення (перерахунку) пенсії є Пенсійний фонд, до компетенції якого і входить розгляд документів. А тому, відповідно, суд не може перебирати на себе повноваження чи компетенцію суб`єктів владних повноважень та досліджувати документи, яким не була надана правова оцінка, встановлювати на їх основі наявність чи відсутність права на призначення пенсії.

Як зазначено вище відповідач-2, розглядаючи заяву про призначення пенсії, протиправно не оцінив і не перевірив зміст трудової книжки позивача за період трудової діяльності ОСОБА_1 щонайменше з 22.08.1979. В цій частині Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області неналежно виконало свої обов`язки в частині всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Приписами частини 4 статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина 2 статті 9 КАС України).

Відтак, з метою забезпечення ефективного судового захисту порушених прав позивача, керуючись статтею 9 КАС України, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати відповідача-2 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 14.01.2022 про призначення пенсії, враховуючи те, що така заява хоч і подана позивачем до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, втім рішення по суті порушеного питання приймалося саме Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Також, надаючи об`єктивну оцінку факту порушеного права позивача і для належного його захисту слід визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області від 21.01.2022 за №52 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.

В Рішенні Конституційного Суду України від 09.07.2007 у справі №1-29/2007 зазначено, що утверджуючи і забезпечуючи права і свободи громадян, держава окремими законами України встановила певні соціальні пільги, компенсації і гарантії, які є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права, а тому відповідно до частини 2 статті 6, частини 2 статті 19, частини 1 статті 68 Конституції України вони є загальнообов`язковими, однаковою мірою мають додержуватися органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами. Невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави. Принципи соціальної держави втілено також у ратифікованих Україною міжнародних актах: Міжнародному пакті про економічні, соціальні і культурні права 1966 року, Європейської соціальної хартії (переглянутій) 1996 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та рішеннях Європейського суду з прав людини.

Згідно зі статтею 12 Європейської соціальної хартії (переглянутої) 1996 року держава зобов`язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (частини 1, 2 статті 77 КАС України).

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд за правилами статті 90 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що у спірному випадку відповідач-2 не діяв на підставі закону, із урахуванням усіх обставин, які мають значення для вірного вирішення порушеного позивачем питання, у зв`язку із чим позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Вирішуючи питання стосовно розподілу судових витрат, суд враховує наступне.

Так, згідно з приписами частини 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 №3674-VI (надалі по тексту також - Закон №3674-VI) судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Також, частиною 2 зазначеної статті коментованого Закону передбачено, що за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою, встановлюється ставка судового збору 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (згідно з Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік", з 1 січня 2022 року встановлений прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2 481,00 гривень).

Частиною 1 статті 9 Закону №3674-VI визначено, що судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.

Із змісту позовної заяви слідує, що позивачем заявлено одну вимогу немайнового характеру. Отже, ставка судового збору за звернення до адміністративного суду з даним позовом становить 992,40 гривень.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07.03.2022 про відкриття провадження у цій справі відстрочено сплату позивачу судового збору до ухвалення судом рішення (а.с.34-35).

В силу приписів частини 2 статті 133 КАС України витрати розподіляються між сторонами відповідно до судового рішення у справі, якщо сплату судових витрат розстрочено або відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.

Частиною 3 статті 139 КАС України передбачено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Враховуючи те, що спір виник внаслідок протиправного рішення відповідача-2, і до ухвалення рішення суду у справі позивачем не сплачено судовий збір за подання адміністративного позову, судовий збір у сумі 893,16 гривень підлягає стягненню до Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області та судовий збір у розмірі 99,24 гривень із позивача.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 21.01.2022 за №52 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 14.01.2022 про призначення пенсії, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області (ідентифікаційний код юридичної особи 20490012) на користь Державного бюджету України (отримувач коштів: Івано-Франківський окружний адміністративний суд, рахунок отримувача: UA4009612; код класифікації доходів бюджету: 22030101, отримувач коштів: ГУК в Iв.-Фр.об./ТГ Ів.-Фр./ /22030101, код отримувача: 37951998, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача: 899998) судовий збір в розмірі 893,16 гривень (вісімсот дев`яносто три гривні шістнадцять копійок).

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) на користь Державного бюджету України (отримувач коштів: Івано-Франківський окружний адміністративний суд, рахунок отримувача: UA4009612; код класифікації доходів бюджету: 22030101, отримувач коштів: ГУК в Iв.-Фр.об./ТГ Ів.-Фр./ /22030101, код отримувача: 37951998, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача: 899998) судовий збір в розмірі 99,24 гривень (дев`яносто дев`ять гривень двадцять чотири копійки).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ), АДРЕСА_1 ;

відповідач-1 - Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (ідентифікаційний код юридичної особи 20551088), вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018;

відповідач-2 - Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (ідентифікаційний код юридичної особи 20490012), проспект Соборний, буд. 158-Б, м. Запоріжжя, 69057.

Суддя Чуприна О.В.