Справа № 600/844/22-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2022-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2022 року м. Чернівці Справа № 600/844/22-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лелюка О.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправним дій та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області про визнання протиправним дій та зобов`язання вчинити дії.

Позивач просить суд:

- визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо відмови у переведенні його на пенсію за віком на пільгових умовах по Списку № 2 з 22 жовтня 2021 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області перевести його на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 з врахуванням періоду до пільгового стажу з 22.08.1992 р. по 15.06.1998 р., починаючи з 22 жовтня 2021 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач протиправно відмовив позивачу у переведенні на пенсію за віком на пільгових умовах по Списку №2 з 22 жовтня 2021 року. З указаним позивач не погоджується, оскільки такі дії відповідача порушують його право на отримання пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №2.

Ухвалою суду від 16 лютого 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні); встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву; витребувано з Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області копію пенсійної справи позивача.

Відповідач, не погоджуючись із заявленими позовними вимогами, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому вказав про відсутність у позивача права на переведення на пенсію за віком на пільгових умовах по Списку №2 з урахуванням періоду роботи до пільгового стажу з 22 серпня 1992 року по 15 червня 1998 року. Таким чином, відповідач вважає, що в діях пенсійного органу не вбачається протиправних дій по відношенню до позивача. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з`ясувавши всі обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного Фонду України в Чернівецькій області та отримує пенсію по інвалідності.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звертався до відповідача із завою про підтвердження стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, за результатами розгляду якої комісія при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернівецькій області прийняла рішення від 23 грудня 2019 року №51, яким:

- підтверджено період роботи з 01 грудня 1986 року по 21 серпня 1992 року, що зараховується до стажу, який дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до частини другої статті 14 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- відмовлено у підтвердженні періоду роботи з 14 жовтня 1986 року по 30 листопада 1986 року у зв`язку з відсутністю нарахування заробітної плати;

- відмовлено у підтвердженні періоду роботи з 22 серпня 1992 року по 15 червня 1998 року, оскільки відсутні відомості про проведення атестації робочих місць за умовами праці.

22 жовтня 2021 року позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив перевести його з отримуваної пенсії по інвалідності на пенсію за віком на пільгових умовах за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад, показників, затверджених Кабінетом Міністрів України.

Однак, за результатами розгляду вказаної заяви відповідач листом від 24 грудня 2021 року №2400-1804-8/46999 повідомив позивача про відсутність підстав для його переведення на пенсії за віком на пільгових умовах за списком Списком №2. У листі вказано про відсутність необхідного пільгового стажу у позивача задля переведення на такий вид пенсії. Також зазначено про рішення комісії при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернівецькій від 23 грудня 2019 року №51, яким позивачу, зокрема, відмовлено у підтвердженні періодів роботи з 14 жовтня 1986 року по 30 листопада 1986 року та з 22 серпня 1992 року по 15 червня 1998 року. Таким чином, підтверджений пільговий стаж становить 05 років 08 місяців 21 день, якого недостатньо для переведення позивача на пенсію за віком на пільгових умовах.

За таких обставин позивач звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи спір, суд зазначає наступне.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою та другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

З матеріалів справи вбачається, що звернення позивача до суду з цим позовом обумовлене його незгодою із рішенням (діями, бездіяльністю) відповідача щодо поданої ним заяви від 22 жовтня 2021 року про переведення на інший вид пенсії.

Так, відносини, що виникають у сфері призначення та переведення на інший вид пенсії, у тому числі на пільгових умовах, регулюються Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09 липня 2003 року №1058-ІV (далі - Закон №1058-ІV).

Згідно частини першої статті 114 Закону №1058-ІV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846, затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Порядок №22-1).

Згідно абзацу 1 пункту 4.1 Розділу IV Порядку №22-1 заяви про перерахунок пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший, припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання, виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера, працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.

Абзацами 1,2 та 5 Розділу IV Порядку №22-1 визначено, що рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії приймається без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Отже, наведе свідчить про те, що у разі звернення особи із заявою, зокрема, про переведення на інший вид пенсії, пенсійний орган зобов`язаний, згідно вказаного Порядку, прийняти відповідне рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звертався до відповідача із заявою про переведення його з одного виду пенсії на інший, за результатами розгляду якої відповідач листом від 24 грудня 2021 року №2400-1804-8/46999 повідомив позивача про відсутність підстав для такого переведення.

Проте, на переконання суду, лист Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 24 грудня 2021 року №2400-1804-8/46999, після отримання якого позивач і вирішив подати цей позов до суду, не є рішенням суб`єкта владних повноважень у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, адже не є актом правозастосування.

Названий лист носить лише інформаційний характер, оскільки не породжує виникнення, зміну або припинення прав, обов`язків позивача, а містить, по суті, інформацію про прийняте пенсійним органом рішення від 23 грудня 2019 року №51, за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 про підтвердження стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Таким чином, суд зазначає, що відповідач, всупереч вимогам Порядку №22-1, не прийняв відповідне рішення за результатами розгляду заяви позивача від 22 жовтня 2021 року про переведення на інший вид пенсії.

Отже, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання протиправною бездіяльності органу пенсійного фонду щодо нерозгляду заяви позивача від 22 жовтня 2021 року про переведення на інший вид пенсії згідно вимог Порядку №22-1. Тобто, відповідач діяв не у спосіб, встановлений законодавством, яке регулює спірні відносини.

При цьому суд звертає увагу, що доводи сторін щодо наявності/відсутності необхідного стажу для призначення пенсії за віком на пільгових умовах оцінці не підлягають, оскільки рішення комісії при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 23 грудня 2019 року №51 не є предметом цього спору згідно заявлених позовних вимог.

Вказане рішення було прийняте за результатами розгляду заяви позивача про підтвердження стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, тобто задовго до виникнення спірних правовідносин у цій справі.

Водночас з обставин справи вбачається, що звернення до суду з цим позовом обумовлене незгодою позивача саме із листом відповідача від 24 грудня 2021 року №2400-1804-8/46999, наданого на заяву від 22 жовтня 2021 року про переведення на інший вид пенсії, яку, як зазначено вище, не було розглянуто у спосіб, передбачений Порядком №22-1.

Поряд з цим, суд наголошує, що згідно з Рекомендацією Комітету Міністрів Ради Європи N R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Доцільно відзначити, що здійснення дискреційних повноважень може в деяких випадках передбачати вибір між здійсненням певних дій і нездійсненням дії.

Акт, прийнятий у ході здійснення дискреційних повноважень, підлягає контролю відносно його законності з боку суду або іншого незалежного органу.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Пунктом 10 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Тобто, законодавець передбачив обов`язок суду змусити суб`єкт владних повноважень до правомірної поведінки, а не вирішувати питання, які належать до функцій і виключної компетенції останнього (дискреційні повноваження), тому втручання в таку діяльність є формою втручання в дискреційні повноваження наведеного органу та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Враховуючи викладене, суд вважає, що в даному випадку належним способом захисту порушених прав позивача буде визнання протиправною бездіяльності відповідача та зобов`язання останнього розглянути заяву позивача від 22 жовтня 2021 року про переведення на інший вид пенсії у спосіб, визначений Порядком №22-1.

Наведене узгоджується, зокрема, і з позицією Сьомого апеляційного адміністративного суду у поставові від 26 серпня 2021 року у справі №240/19992/20 зі схожих обставин.

Тому, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно статей 74 -76 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно частин першої третьої статі 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що позивачем доведено наявність підстав для часткового задоволення заявлених вимог.

Відповідно до положень частин першої, третьої, сьомої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

З матеріалів справи вбачається, що позивачем за подання до суду цього позову сплачено судовий збір у сумі 992,40 грн.

Проте, зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, судовий збір підлягає стягненню з відповідача пропорційно до розміру задоволених вимог в сумі 496,20 грн на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Керуючись статтями 9, 72, 73, 74-76, 77, 90, 139, 241 - 246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправним дій та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо нерозгляду заяви ОСОБА_1 від 22 жовтня 2021 року про переведення на інший вид пенсії у встановленому порядку.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області розглянути заяву ОСОБА_1 від 22 жовтня 2021 року про переведення на інший вид пенсії у спосіб, передбачений Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення. Повне судове рішення складено 24 червня 2022 року.

Повне найменування учасників процесу: позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ); відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (м. Чернівці, Площа Центральна, 3, ).

Суддя О.П. Лелюк