Справа № 320/9642/20
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2022-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Леонтович А.М. Суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2022 року Справа № 320/9642/20

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Епель О.В.,

суддів: Губської Л.В., Карпушової О.В.,

розглянувши в прядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Державної податкової служби у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2021 року у справі

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Державної податкової служби у Київській області

про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.

1. ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби у Київській області (далі - Відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № 1-1031 від 13.04.2020.

2. Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2021 року позов було задоволено повністю, а також стягнуто на користь Позивача за рахунок бюджетних асигнувань Відповідача понесені Позивачем витрати на правничу допомогу в загальному розмірі 6840,80 грн.

3. Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що обов`язок зі сплати земельного податку виникає у особи в силу фактичного використання земельної ділянки, незалежно від дотримання такою особою вимог земельного та цивільного законодавства щодо порядку оформлення права землекористувача та підстав набуття права користування.

Разом з тим, суд вказав, що Позивачем передано в оренду належні йому на праві власності земельні ділянки ТОВ «КИЇВХЛІБ АГРО», яке є платником єдиного податку четвертої групи, а тому наявні підстави для застосування пільги, передбаченої пунктом 281.3 статті 281 Податкового кодексу України.

За таких обставин суд дійшов висновку, що факт укладання між Позивачем і ТОВ «КИЇВХЛІБ АГРО» договорів від 03.02.2020 №№ 10К-К, 20К-К, 30К-К, №40К-К звільняє Позивача, як власника відповідних земельних ділянок, від обов`язку сплати земельного податку.

4. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд дійшов висновку, що заявлена Позивача сума витрат на правничу допомогу в загальному розмірі 29000,00 грн не є співмірною зі складністю цієї справи та часом фактично витраченим адвокатом, тому підлягає зменшенню до 6000,00 грн.

5. Не погоджуючись з таким рішенням суду в частині розподілу судових витрат, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати в цій частині та ухвалити нове рішення, яким стягнути з Відповідача на його користь понесені ним витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 29000,00 грн, стверджуючи про незаконність зменшення судом першої інстанції заявленої ним суми вказаних витрат.

6. Не погоджуючись з таким рішенням суду в частині вирішення позовних вимог, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування заявлених апеляційних вимог Відповідач зазначає, що з 01.01.2015 плату за землю віднесено до місцевих податків і зборів.

При цьому, Апелянт вказує, що за Позивачем обліковується земельна ділянка за цільовим призначенням - для індивідуального садівництва, загальною площею 13,8831 га в Макарівському р-ні Київської обл. за межами Королівської сілради, якою прийнято рішення від 25.06.2019 № 305-41-VІІ щодо встановлення для вказаного виду земельних ділянок податку за ставкою в розмірі 5% від нормативної грошової оцінки площі ріллі по Київській обл. на 2020 рік.

З огляду на це, Апелянт стверджує про правомірність нарахування Позивачу спірного податкового зобов`язання в розмірі 18416,63 грн.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить його скасувати.

7. Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 30.11.2021, 09.12.2021 та від 04.02.2022 було відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.

8. Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу Відповідача, в якому він просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, наполягаючи на правильності висновків суду першої інстанції та безпідставності доводів апелянта.

9. При цьому, у своєму відзиві Позивач також посилається на ч. 7 ст. 139 КАС України та зазначає, що протягом 5-ти днів після ухвалення судового рішення в цій справі ним будуть надані докази сплати за правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

10. Разом з тим, до подачі вказаного відзиву, від Позивача надійшла заява з процесуальних питань, в якій він просить стягнути з Відповідача на його користь суму понесених ним судових витрат на правничу допомогу в розмірі 19500,00 грн, сплачених ним згідно з прибутковим касовим ордером від 20.12.2021.

До вказаної заяви Позивач додає копії договору про надання правової допомоги, акта приймання-передачі наданих послуг, прибуткового касового ордера, свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю.

11. Від Відповідача відзив на апеляційну скаргу Позивача у строки, установлені судом, не надходив.

Від Позивача та Відповідача надійшли заяви про заміну Відповідача на його процесуального правонаступника, які задоволені ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.06.2022.

12. Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.

13. Обставини справи, установлені судом першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, за Позивачем обліковується земельна ділянка загальною площею - 13,8831 га, з цільовим призначенням - для індивідуального садівництва, за адресою: Київська обл., Макарівський р-н., за межами Королівської с/р.

Королівською сільською радою прийнято рішення від 25.06.2019 №305-41-VII «Про встановлення місцевих податків і зборів на 2020 рік (плати за землю)», згідно з додатком 1 ставка податку на земельні ділянки для індивідуального садівництва встановлюються у розмірі 5% від нормативної грошової оцінки площі ріллі по Київській області на 2020 рік.

Між Позивачем (Орендодавець) і ТОВ «КИЇВХЛІБ АГРО» (Орендар) укладено договори оренди землі від 03.02.2020 №№ 1ОК-К, 2ОК-К, 3ОК-К, 4ОК-К про передачу у строкове платне користування земельних ділянок розташованих на території Королівської сільської ради Макарівського району Київської області. Строк дії Договорів до 31.12.2027 (п.3.1 Договору).

Передача вказаних земельних ділянок у користування ТОВ «КИЇВХЛІБ АГРО» також підтверджуються відомостями з витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права індексний номер 208844220 від 13.05.2020, індексний номер 208854220 від 13.05.2020, індексний номер 208844220 від 13.05.2020, індексний номер від 13.05.2020, індексний номер 208874443 від 13.05.2020.

ТОВ «КИЇВХЛІБ АГРО» має статус платника єдиного податку четвертої групи.

Головним управлінням Державної податкової служби у Київській області винесено податкове повідомлення-рішення форми «Ф» від 13.04.2020 № 1-1031, яким Позивачу нараховано податкове зобов`язання за 2020 рік із земельного податку з фізичних осіб у розмірі 18416,63 грн.

Позивачем подано до ДПС України скаргу на податкове повідомлення-рішення форми «Ф» від 13.04.2020 № 1-1031.

Рішенням від 01.09.2020 ДПС України податкове повідомлення-рішення форми «Ф» від 13.04.2020 № 1-1031 залишено без змін, а скаргу Позивача без задоволення.

Позивач звернувся до Головного управління ДПС у Київській області із заявами від 05.05.2021 та від 25.03.2021 про звільнення його від сплати земельного податку.

Листом від 26.02.2021 № 1272/К/10-36-24-10 Головне управлінням ДПС у Київській області повідомило Позивача про відкликання податкового повідомлення-рішення за період 2020 року.

14. Позивач, вважаючи зазначене податкове повідомлення-рішення протиправним, а свої права порушеними, звернувся до суду з цим позовом.

15. Нормативно-правове обґрунтування.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Податковим кодексом України (далі - ПК України).

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПК України в редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин, платник податків зобов`язаний, зокрема, сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Положеннями статті 7 ПК України встановлено, що будь-які питання щодо оподаткування регулюються цим Кодексом і не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів, що містять виключно положення щодо внесення змін до цього Кодексу та/або положення, які встановлюють відповідальність за порушення норм податкового законодавства.

Статтею 23 ПК України визначено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, один об`єкт оподаткування може утворювати кілька баз оподаткування для різних податків. У випадках, передбачених цим Кодексом, конкретна вартісна, фізична або інша характеристика певного об`єкта оподаткування може бути базою оподаткування для різних податків.

Відповідно до пункту 36.1, 36.2 статті 36 ПК України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов`язок виникає у платника за кожним податком та збором.

За приписами пункту 36.4 статті 36 ПК України виконання податкового обов`язку може здійснюватися платником податків самостійно або за допомогою свого представника чи податкового агента.

Згідно з пунктами 37.1, 37.2 статті 37 ПК України підстави для виникнення, зміни і припинення податкового обов`язку, порядок і умови його виконання встановлюються цим Кодексом або законами з питань митної справи. Податковий обов`язок виникає у платника податку з моменту настання обставин, з якими цей Кодекс та закони з питань митної справи пов`язує сплату ним податку.

Виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк. Сплата податку та збору здійснюється платником податку безпосередньо, а у випадках, передбачених податковим законодавством, - податковим агентом, або представником платника податку (п.п. 38.1, 38.2 ст. 38 ПК України).

Відповідно до підпункту 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 ПК України земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів.

За змістом підпункту 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 ПК України землекористувачі - це юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

Згідно зі статтею 269 ПК України платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Підпунктом 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 ПК України встановлено, що об`єктами оподаткування є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Відповідно до пункту 287.1 статті 287 ПК України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Згідно з п. 286.5 статті 286 ПК України зазначеної статті нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку визначеному статтею 58 ПК України.

Відповідно до п. 286.1 статті 286 ПК України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру. Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пп. 14.1.42 п. 14.1 статті 14 ПК України дані державного земельного кадастру - сукупність відомостей і документів про місце розташування та правовий режим земельних ділянок, їх оцінку, класифікацію земель, кількісну та якісну характеристики, розподіл серед власників землі та землекористувачів, підготовлених відповідно до закону.

У підпункті 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 ПК України закріплено, що земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XIII цього Кодексу). А землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди (пп. 14.1.73 п. 14.1 статті 14 ПК України).

Від сплати податку звільняються на період дії єдиного податку четвертої групи власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі за умови передачі земельних ділянок та земельних часток (паїв) в оренду платнику єдиного податку четвертої групи (пункт 281.3 статті 283 ПК України).

Відповідно до пункту 58.1 статті 58 ПК України контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення, якщо сума грошового зобов`язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян) або якщо за результатами перевірки контролюючим органом встановлено факт: невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації; завищення розміру задекларованого від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованої платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу; заниження або завищення суми податкових зобов`язань, заявленої у податковій декларації, або суми податкового кредиту, заявленої у податковій декларації з податку на додану вартість, крім випадків, коли зазначене заниження або завищення враховано при винесенні інших податкових повідомлень-рішень за результатами перевірки.

Податкове повідомлення-рішення містить підставу для такого нарахування (зменшення) податкового зобов`язання та/або зменшення суми бюджетного відшкодування та/або зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, або заниження чи завищення суми податкових зобов`язань, заявленої у податковій декларації, або суми податкового кредиту, заявленої у податковій декларації з податку на додану вартість; посилання на норму цього Кодексу та/або іншого закону, контроль за виконанням якого покладено на контролюючі органи, відповідно до якої був зроблений розрахунок або перерахунок грошових зобов`язань платника податків; суму грошового зобов`язання, що повинен сплатити платник податку; суму зменшеного бюджетного відшкодування та/або зменшення від`ємного значення результатів господарської діяльності або від`ємного значення суми податку на додану вартість; граничні строки сплати грошового зобов`язання та/або строки виправлення платником податків показників податкової звітності; попередження про необхідність складення та реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної/розрахунку коригування до неї або про необхідність виправлення помилок, допущених під час зазначення реквізитів податкової накладної, у випадках, передбачених цим Кодексом; попередження про наслідки несплати грошового зобов`язання або внесення виправлень до показників податкової звітності в установлений строк; граничні строки, передбачені цим Кодексом для оскарження податкового повідомлення-рішення.

До податкового повідомлення-рішення додається розрахунок податкового зобов`язання (за наявності) та штрафних (фінансових) санкцій. Форма та порядок надіслання податкового повідомлення-рішення і розрахунку грошового зобов`язання визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Згідно зі ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Висновки суду апеляційної інстанції.

16. Системний аналіз викладених правових норм дозволяє стверджувати, що платником земельного податку є власник земельної ділянки або землекористувач, якими може бути фізична чи юридична особа. Обов`язок сплати цього податку для його платника виникає з моменту набуття (переходу) в установленому законом порядку права власності на земельну ділянку чи права користування нею і триває до моменту припинення (переходу) цього права.

17. Право власності та користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України від 01.07.2004 № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Тобто, платником земельного податку є особа, яка володіє відповідним речовим правом на земельну ділянку (правом власності або правом користування).

18. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.04.2021 у справі №826/5220/17.

19. Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що належна Позивачу земельна ділянка, щодо якої Відповідачем нараховано спірне ППР, була передана ним в строкове платне користування (оренду) ТОВ «КИЇВХЛІБ АГРО» на підставі догорів від 03.02.2020 №№ 10К-К, 20К-К, 30К-К, 40К-К і відповідне речове право на таку ділянку (право користування нею) зареєстровано за вказаним товариством у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

20. Отже, фактичним землекористувачем та платником земельного податку за відповідну земельну ділянку загальною площею - 13,8831 га, з цільовим призначенням - для індивідуального садівництва, за адресою: Київська обл., Макарівський р-н, за межами Королівської с/р є ТОВ «КИЇВХЛІБ АГРО», яке є платником єдиного податку четвертої групи, а не Позивач.

21. Тож, у цьому випадку наявні достатні правові підстави для застосування пільги, передбаченої пунктом 281.3 статті 281 ПК України.

22. Доводи Апелянта - Відповідача про те, що 01.01.2015 плату за землю віднесено до місцевих податків і зборів, що за Позивачем обліковується земельна ділянка за цільовим призначенням - для індивідуального садівництва, загальною площею 13,8831 га в Макарівському р-ні Київської обл. за межами Королівської сілради, якою прийнято рішення від 25.06.2019 № 305-41-VІІ щодо встановлення для вказаного виду земельних ділянок податку за ставкою в розмірі 5% від нормативної грошової оцінки площі ріллі по Київській обл. на 2020 рік, а також щодо правомірності нарахування Позивачу спірного податкового зобов`язання в розмірі 18416,63 грн колегія суддів відхиляє з підстав, зазначених вище.

23. Разом з тим, апеляційний суд враховує правову позицію, висловлену в рішенні Європейського Суду з прав людини від 20.10.2011 у справі «Рисовський проти України», відповідно до принцип «належного урядування», зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов`язків.

Судова колегія також враховує правові висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішенні у справі «Золотас проти Греції», про те, що стаття 1 Протоколу № 1, яка має за головну мету захистити особу від будь-якого посягання держави на повагу до її майна, може також вимагати позитивних зобов`язань, відповідно до яких держава має вжити певних заходів, необхідних для захисту права власності, зокрема, якщо існує прямий зв`язок між заходом, якого заявник може правомірно очікувати від влади, і ефективним користуванням ним своїм майном (Zolotas v. Greece, № 66610/09). Подібний висновок також викладений у рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Капітал Банк АД проти Болгарії» (Capital Bank AD v. Bulgaria, № 49429/99).

24. Згідно зі ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

25. Доводи Апелянта - Позивача щодо безпідставності зменшення судом першої інстанції заявленої ним суми витрат на правничу допомогу з 29000,00 грн до 6000,00 грн колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.

Так, відповідно до частин першої, другої статті 16 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частинами першою, другою, третьою, четвертою, п`ятою статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

У пунктах 4, 6, 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.05.2012 № 5076-VI (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Системний аналіз викладених правових норм дозволяє стверджувати, що витрати на правничу допомогу є одним з видів судових витрат і адміністративним процесуальним законодавством регламентовано право позивача на відшкодування понесених документально підтверджених ним витрат на правничу допомогу.

Разом з тим, такі розмір таких витрат має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як вбачається з матеріалів справи, ціна позову в цій справі складає 18416,63 грн, розгляд справи здійснювався судом першої інстанції в порядку письмового провадження, з документів, які були надані Позивачем до суду першої інстанції, неможливо чітко визначити обсяг та складові правничої допомоги, наданої Позивачу.

Разом з тим, заявлена Позивачем в суді першої інстанції сума витрат на правничу допомогу в розмірі 29000,00 грн не є співмірною зі складністю цієї справи, ціною позову та часом і обсягом послуг (виконаних робіт), надання яких є необхідним при розгляді цього спору.

З огляду на це, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно, виважено та об`єктивно було зменшено заявлену Позивачем суму витрат на правничу допомогу з 29000,00 грн до 6000,00 грн.

26. Аналізуючи всі доводи апелянта, колегія суддів приймає до уваги висновки, викладені в рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

27. Враховуючи вищевикладене та перевіривши рішення суду першої інстанції, відповідно до статті 308 КАС України, у межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення цього позову та стягнення на користь Позивача за рахунок бюджетних асигнувань Відповідача витрат на правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн.

28. Отже, судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

29. Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

30. З огляду на це, апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Державної податкової служби у Київській області підлягають залишенню без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2021 року - без змін.

Розподіл судових витрат.

З огляду на результат розгляду цієї справи, відповідно до ст. 139 КАС України, судовий збір перерозподілу не підлягає.

Разом з тим, Позивач просить відшкодувати йому витрати на правничу допомогу в розмірі 19500,00 грн, надаючи на підтвердження таких вимог копії договору про надання правової допомоги, акта приймання-передачі наданих послуг, прибуткового касового ордера, свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю.

Перевіривши доводи заявника та дослідивши надані ним документи, колегія суддів зазначає, що як було встановлено вище, ціна позову в цій справі становить 18416,63 грн, судовий розгляд спору в суді апеляційної інстанції здійснювався в порядку письмового провадження, без виклику сторін та без проведення судового засідання, за результатами апеляційного перегляду в задоволенні скарги податкового органу - відмовлено, рішення суду залишено в силі на користь Позивача, у задоволенні апеляції Позивача також відмовлено з підстав, наведених вище.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що заявлена Позивачем сума витрат на правничу допомогу є не співмірною зі складністю цієї справи, ціною позову та часом і обсягом послуг (виконаних робіт), надання яких є необхідним при розгляді цього спору.

Тому, така сума, на переконання колегії суддів, підлягає зменшенню з 19500,00 грн до 3000,00 грн, які підлягають стягненню на користь Позивача за рахунок бюджетних асигнувань Відповідача.

Керуючись ст.ст. 134, 139, 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Державної податкової служби у Київській області - залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2021 року - без змін.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені ним судові витрати в розмірі 3000,00 (три тисячі) грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Київській області ().

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Судове рішення виготовлено 21 червня 2022 року.

Головуючий суддя О.В. Епель

Судді: Л.В. Губська

О.В. Карпушова