Справа № 440/9852/21
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2022-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2022 р. Справа № 440/9852/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мінаєвої О.М.,

Суддів: Калиновського В.А. , Кононенко З.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 01.10.2021 року, головуючий суддя І інстанції: Слободянюк Н.І., вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, повний текст складено 01.10.2021 року у справі № 440/9852/21

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, в якому просив суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90 % грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, виходячи з грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, з 19 лютого 2020 року з урахуванням загального стажу роботи, який дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання - 39 років 10 місяців 01 день;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити перерахунок, з урахуванням загального стажу роботи, який дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання - 39 років 10 місяців 01 день, та виплачувати щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці ОСОБА_1 у розмірі 90 відсотків грошового утримання (суддівської винагороди) судді, який працює на відповідній посаді, починаючи з 19 лютого 2020 року згідно довідки Територіального управління Державної судової адміністрації в Полтавській області № 02/897/2020 від 28 лютого 2020 року, без обмеження граничного розміру, з урахуванням фактично виплачених сум.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 01.10.2021 року у справі № 440/9852/21 адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо здійснення ОСОБА_1 з 19 лютого 2020 року перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату з 19 лютого 2020 року щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно з довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області №02/897/2020 від 28 лютого 2020 року в розмірі 88 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з урахуванням фактично виплачених сум.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в сумі 454,00 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить суд апеляційної інстанції рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 01.10.2021 року у справі № 440/9852/21 скасувати, та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на те, що перерахунок щомісячного довічного грошового утримання позивача як судді у відставці, був здійснений у відповідності до положень статті 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII виходячи зі стажу роботи позивача на посаді судді 10 років 11 місяців 04 дні, внаслідок чого, розмір щомісячного довічного грошового утримання позивача правомірно склав 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. Відтак, оскільки відповідач діяв виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, будь-які протиправні з його боку відсутні.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до ч. 1 ст. 308 КАС України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що згідно відомостей трудової книжки позивача, ОСОБА_1 : з 27 жовтня 1967 по 02 грудня 1969 року - проходив строкову військову службу; з 01 вересня 1972 року по 30 червня 1975 року - навчався в юридичному інституті (а.с. 34-42).

Сторонами не заперечується, та підтверджується матеріалами пенсійної справи, що позивач є суддею у відставці та отримує щомісячне довічне грошове утримання з 04 жовтня 2013 року (а.с. 31-80).

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області ОСОБА_1 визначено розмір довічного грошового утримання судді у відставці - 90 процентів від суми заробітку (а.с. 31), та у подальшому проводився перерахунок такого утримання з 08 червня 2016 року, з 05 січня 2017 року, з 01 серпня 2018 року, з 01 січня 2019 року та з 01 лютого 2020 року у зазначеному розмірі (а.с.49, 52, 55, 58, 68, 76).

Відповідно до розрахунку Гадяцького районного суду Полтавської області № 4-292 від 03 жовтня 2013 року стаж судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, ОСОБА_1 станом на 03 жовтня 2013 року становить 36 років 04 місяці 21 день, в тому числі: 03 роки 03 місяці 24 дні (з 05 травня 1976 року по 28 серпня 1979 року) на посаді слідчого прокуратури Гадяцького району Полтавської області, 07 років 04 місяці 04 дні (з 28 серпня 1979 року по 31 грудня 1986 року) на посаді помічника прокурора Гадяцького району Полтавської області, 0 років 06 місяців 28 днів (з 31 грудня 1986 року по 28 липня 1987 року) на посаді старшого помічника прокурора Гадяцького району Полтавської області, 03 роки 02 місяці 29 днів (з 28 липня 1987 року по 26 жовтня 1990 року) на посаді прокурора Гадяцького району Полтавської області, 10 років 11 місяців 22 дні (з 01 листопада 1990 року по 22 жовтня 2001 року) на посаді старшого помічника прокурора Гадяцького району Полтавської області, 2 роки 05 місяців 13 днів (з 01 листопада 2002 року по 13 квітня 2005 року) на посаді судді Гадяцького районного суду Полтавської області, 08 років 05 місяців 21 день (з 13 квітня 2005 року по 03 жовтня 2013 року) на посаді судді, голови Гадяцького районного суду Полтавської області (а.с. 46).

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 10 червня 2019 року у справі № 440/1683/19, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 18 жовтня 2019 року (реєстраційний номер в ЄДРСР 85028260), позов ОСОБА_1 до територіального управління Пенсійного фонду України Полтавської області задоволено частково та, зокрема, зобов`язано Гадяцьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області здійснити перерахунок розміру щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 з 01 січня 2019 року, виходячи з розміру 90% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, оскільки суд дійшов висновків, що до загального стажу роботи ОСОБА_1 , який дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, крім роботи на посаді судді (10 років 11 місяців 3 дні), належить враховувати весь календарний період проходження строкової служби (2 роки 1 місяць 6 днів), половину строку навчання у вищому учбовому закладі (1 рік 4 місяці 9 днів), період роботи на посадах слідчого прокуратури та прокурора (25 років 5 місяців 14 днів), що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 90% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді (а.с. 70-75).

Згідно із довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області (далі ТУ ДСА України в Полтавській області) № 02/897/2020 від 28 лютого 2020 року, виданою ОСОБА_1 на підставі рішення Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 року №2-р/2020, станом на 18 лютого 2020 року суддівська винагорода, яка враховується при призначенні/перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, складає 119814,00 грн., у тому числі: посадовий оклад - 63060,00 грн.; доплата за вислугу років (80%) 50448,00 грн.; доплата за перебування на адміністративній посаді в суді (10%) - 6306,00 грн.; доплата за науковий ступінь - 0,00 гр.; доплата за роботу, що передбачає доступ до державної таємниці - 0,00 грн.; щомісячна доплата відповідно до частини шостої статті 135 Закону № 1402-VIII - 0,00 грн. (а.с.7).

На підставі вищевказаної довідки ТУ ДСА України в Полтавській області № 02/897/2020 від 28 лютого 2020 року, 17 березня 2021 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснено перерахунок довічного грошового утримання позивача як судді у відставці виходячи з 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді (а.с. 79-80).

У відповідь на звернення позивача від 27 квітня 2021 року, листом Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області № 4993-4006/З-02/8-1600/21 від 26 травня 2021 року позивачеві було повідомлено про те, що на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року у справі № 440/6094/20 йому з 19 лютого 2020 року перераховано щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 59907,00 грн., що становить 50 % суддівської винагороди, зазначеної у довідці ТУ ДСА України в Полтавській області № 02/897/2020 від 28 лютого 2020 року, з урахуванням наявного стажу роботи на посаді судді 10 років 11 місяців 04 дні (а.с. 8, 28).

ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області із заявою від 11 червня 2021 року про перерахунок його щомісячного довічного грошового утримання з урахуванням стажу який дає право на відставку - 39 років 10 місяців та 01 день (а.с. 9, 29).

У відповідь на вищевказану заяву позивача, листом Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області № 6838-5776/З-02/8-1600/21 від 14 липня 2021 року позивачеві було повідомлено про те, що при виконанні судових зобов`язань, Управлінням застосовується чинне на час проведення перерахунку грошового утримання законодавство, а тому щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці обчислено у розмірі, визначеному статтею 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Враховуючи викладене, застосовуючи розмір 50 % при перерахунку позивачеві щомісячного довічного грошового утримання, Управління діяло в межах та у спосіб, визначені законодавством (а.с. 10, 30).

Не погодившись з діями відповідача щодо відмови у перерахунку з 19 лютого 2020 року його щомісячного довічного грошового утримання позивача у розмірі 90 % грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, з урахуванням загального стажу роботи, який дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання - 39 років 10 місяців 01 день, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що з огляду на наявний у позивача загальний стаж, який дає право на отримання щомісячного грошового довічного утримання понад 39 років (безпосередній стаж на посаді судді - 10 років 11 місяців 3 дні, період проходження строкової служби - 02 роки 01 місяць 06 днів, половина строку навчання у вищому учбовому закладі - 01 рік 04 місяці 09 днів, період роботи на посадах слідчого прокуратури та прокурора -25 років 05 місяців 14 днів), та положення частини третьої статті 142 Закону №1402-VIII, щомісячне довічне грошове утримання позивача становить 88 відсотки (50 відсотків за 20 років + (2% х 19 повних років роботи на посаді судді понад 20 років )).

Проте, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання позивачу з 19 лютого 2020 року на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області №02/897/2020 від 28 лютого 2020 року лише в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, чим порушено вимоги частини третьої статті 142 Закону України Про судоустрій і статус суддів №1402-VIII від 02 червня 2016 року.

Колегія суддів зазначає, що з огляду на приписи ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а тому не надає оцінку судовому рішенню в частині відмови у задоволенні позовних вимог, яка у даному випадку сторонами не оскаржується.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 126 Конституції України, незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIII від 02 червня 2016 року (далі - Закон №1402-VIII), визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.

Згідно із пунктом 2 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII, визнано таким, що втратив чинність з дня набрання чинності цим Законом, Закон № 2453-VI, крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 цього розділу.

Відповідно до частини 1 статті 142 Закону №1402-VIIІ судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

Частинами третьою та четвертою статті 142 Закону №1402-VIII встановлено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

У разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Зазначена норма чітка, однозначна, зрозуміла та не вступає в колізію з іншими нормами.

Як вбачається з рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 10 червня 2019 року у справі № 440/1683/19, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 18 жовтня 2019 року, встановлено, що стаж роботи позивача на посаді судді становить 10 років 11 місяців 3 дні.

У вищевказаному рішенні суд дійшов висновку, що до загального стажу роботи позивача, який дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, крім роботи на посаді судді (10 років 11 місяців 3 дні), належить враховувати весь календарний період проходження строкової служби (2 роки 1 місяць 6 днів), половину строку навчання у вищому учбовому закладі (1 рік 4 місяці 9 днів), та період роботи на посадах слідчого прокуратури та прокурора (25 років 5 місяців 14 днів) (а.с. 70-75).

Таким чином, загальний стаж позивача, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання становить понад 39 років (безпосередній стаж на посаді судді - 10 років 11 місяців 3 дні, період проходження строкової служби - 2 роки 1 місяць 6 днів, половина строку навчання у вищому учбовому закладі - 1 рік 4 місяці 9 днів, період роботи на посадах слідчого прокуратури та прокурора -25 років 5 місяців 14 днів).

З урахуванням положень частини третьої статті 142 Закону №1402-VIII, розмір щомісячного довічного грошового утримання позивача як судді у відставці повинен складати 88 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, із розрахунку: 50 відсотків + (2% х 19 повних років роботи на посаді судді понад 20 років )) = 88 відсотків.

Однак, Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року у справі № 440/6094/20, яким відповідача було зобов`язано здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання позивача у відповідності до довідки ТУ ДСА України в Полтавській області від 28.02.2020 року № 02/897/2020 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19.02.2020 року, протиправно здійснило перерахунок довічного грошового утримання позивача виходячи з розрахунку 50 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність дій Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо здійснення ОСОБА_1 з 19 лютого 2020 року перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Стосовно доводів апеляційної скарги про те, що розмір щомісячного довічного грошового утримання позивача розрахований виходячи із безпосереднього стажу на посаді судді 10 років 11 місяців 04 дні, колегія суддів зазначає наступне.

До 18 лютого 2020 року в Законі Україні «Про судоустрій і статус суддів» діяла норма пункту 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень, відповідно до якої право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу. В інших випадках, коли суддя йде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів". За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Рішенням Конституційного Суду України № 2-р/2020 від 18 лютого 2020 року у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень пунктів 4, 7, 8, 9, 11, 13, 14, 17, 20, 22, 23, 25 розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02 червня 2016 року № 1402-VIII, пункт 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень визнаний неконституційним.

Конституційний Суд України вважає, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує діючий суддя. У разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватися автоматично. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності. Запровадження згідно із положеннями пункту 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402 різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку, суперечить положенням частини першої статті 126 Основного Закону України щодо гарантування незалежності суддів Конституцією і законами України.

Відповідно до статті 91 Закону України "Про Конституційний Суд України" закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Статтею 152 Конституції України передбачено, що закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Таким чином, з 18 лютого 2020 року в законодавстві відсутні норми, які окремо регулюють питання суддівської винагороди та щомісячного грошового утримання судді у відставці, для суддів, які не пройшли кваліфікаційного оцінювання відповідно до вимог Закону №1402-VIII.

За таких обставин, на позивача розповсюджується загальні правила нарахування щомісячного грошового утримання судді у відставці, передбачені статтею 142 Закону №1402-VIII.

За Законом від 07.07.2010 №2453-VI, який частково втратив чинність, грошове утримання судді обчислювалося з 15 мінімальних заробітних плат з підвищуючими коефіцієнтами для суддів апеляційної та касаційної інстанції (з урахування пункту 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 04.12.2018 № 11-р/2018).

Водночас чинним Законом №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" визначені інші вихідні дані для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, а саме:

- щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді (ч. 4 ст. 142);

- базовий розмір посадового окладу судді становить: 1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року (з підвищуючими коефіцієнтами для суддів апеляційної та касаційної інстанції) (ч. ч. 3, 4 ст. 135).

Правила визначення розміру щомісячного грошового утримання також врегульовані статтею 142 Закону №1402-VIII, згідно з якою щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Отже, з моменту прийняття Рішення КСУ №2-р/2020 від 18.02.2020 р., Закон України від 07.07.2010 №2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» остаточно втратив чинність в частині регулювання питань щодо грошового утримання суддів.

Натомість, чинним Законом №1402-VIII передбачені інші розміри суддівської винагороди та їх відсотковий розмір для нарахування щомісячного грошового утримання.

Слід зазначити, що Законом №1402-VIII, як і до цього Законом №2453-VI, передбачено виплату пенсії або за вибором судді у відставці щомісячного довічного грошового утримання.

Позивач обрав щомісячне довічне грошове утримання, а не пенсію.

Закон №2453-VI втратив чинність, натомість діючим Законом №1402-VIII встановлено, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання (частина 4 статті 142).

Встановлений Конституційним Судом України єдиний підхід до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів не передбачає вибіркового застосування правових положень, як цього домагається позивач.

З визнанням неконституційними положень пункту 25 Прикінцевих і перехідних положень Закону №1402-VIII встановлено єдиний порядок обчислення відсоткового розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, що у свою чергу, виключає можливість та підстави для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці, виходячи зі складових суддівської винагороди, визначених статтею 135 Закону №1402-VIII та відсоткового розміру суддівської винагороди, встановленого Законом №2453-VІ.

Верховний Суд у рішенні від 16.06.2020 у зразковій справі №620/1116/20 (Пз/9901/5/20) дійшов висновку про наявність у судді у відставці, який отримує щомісячне грошове утримання у розмірі, обчисленому за Законом №2453-VI, права (підстава) на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді відповідно до Закону №1402-VIII. Зважаючи на те, що чинним Законом №1402-VIII передбачені інші розміри суддівської винагороди та розмір відсотків від неї для нарахування щомісячного грошового утримання, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для обчислення щомісячного грошового утримання одночасно за складовими, які передбачені для різних формул обчислення грошового утримання (розмір суддівської винагороди за Законом №1402-VIII, а розмір відсотку - за Законом №2453-VI).

Однак, відповідачем розмір щомісячного довічного грошового утримання судді позивача протиправно розраховано виходячи зі стажу на посаді судді 10 років 11 місяців 04 дні, що є порушенням положень статті 142 Закону №1402-VIII.

При цьому, будь-яких обґрунтувань щодо правомірності застосування для обрахунку розміру щомісячного довічного грошового утримання позивача, тільки вказаного стажу, відповідачем ані під час розгляду справи у суді першої інстанції, ані під час її апеляційного перегляду не наведено.

Водночас, щодо обчислення стажу позивача, що дає право на відставку та визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до абз. 4 п. 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII та п. 11 розділу XIII «Перехідні положення» Закону №2453-VI судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Отже, для суддів, призначених чи обраних на посаду до набрання чинності Законом №1402-VIII, до стажу роботи на посаді судді зараховуються також періоди відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Не є спірною обставиною у цій справі, що призначення (обрання) позивача на посаду судді мало місце у 2002 році, тобто у період дії Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 № 2862-ХІІ (далі Закон № 2862-ХІІ).

Так, статтею 43 Закону № 2862-ХІІ, Указом Президента України від 10.07.1995 № 584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» та постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів», було передбачено право судді на зарахування до стажу, який дає право на відставку: календарного періоду проходження строкової військової служби, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, а також роботи на посадах слідчого та прокурора.

Як було зазначено вище, рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 10 червня 2019 року у справі № 440/1683/19, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 18 жовтня 2019 року, встановлено, що до загального стажу роботи позивача, який дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, крім роботи на посаді судді (10 років 11 місяців 3 дні), належить враховувати весь календарний період проходження строкової служби (2 роки 1 місяць 6 днів), половину строку навчання у вищому учбовому закладі (1 рік 4 місяці 9 днів), та період роботи на посадах слідчого прокуратури та прокурора (25 років 5 місяців 14 днів) (а.с. 70-75). Наведені дані підтверджуються також доказами, наявними в матеріалах цієї справи.

При цьому, колегія суддів також зауважує, що стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання є єдиним, обраховується та встановлюється (з`ясовується) Вищою радою правосуддя при розгляді заяви про відставку (прийнятті рішення про звільнення) і застосовується, як для прийняття рішення про відставку, так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру.

Аналогічна позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 06.03.2018 у справі №308/6953/17, від 19.06.2018 у справі №243/4448/17, від 11.09.2018 у справі №428/4671/17, від 01.10.2018 у справі №541/503/17, від 17.10.2018 у справі №140/263/17, від 23.10.2018 у справі №686/10100/15-а, від 30.01.2020 у справі №592/3694/17.

Колегія суддів зазначає, що неврахування при обчисленні відповідного стажу роботи на посаді судді, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, календарного періоду проходження строкової військової служби, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, а також роботи на посадах слідчого та прокурора, є неправомірним.

З урахуванням викладеного, з огляду на положення абзацу четвертого пункту 34 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII, позивач має право на врахування при обчисленні його стажу, що дає право на відставку судді та обчислення щомісячного довічного грошового утримання, календарного періоду проходження строкової військової служби, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, та роботи на посадах слідчого, прокурора, що, власне, і було встановлено вищевказаним судовим рішенням від 10 червня 2019 року у справі № 440/1683/19 яке набрало законної сили.

Відповідно ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідачем правомірності своїх дій в межах спірних відносин не доведено.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в частині визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо здійснення ОСОБА_1 з 19 лютого 2020 року перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Водночас, колегія суддів враховує, що згідно ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому ЄСПЛ у рішенні від 29.06.2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Також, як наголошується ЄСПЛ у рішенні по справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Верховний Суд у своїй практиці також неодноразово посилався на те, що «ефективний засіб правового захисту» повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації - не відповідає положенням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №705/552/15-а, постанови Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі №826/14016/16, від 11 лютого 2019 року у справі №2а-204/12).

Отже, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечувати реальне відновлення порушеного права.

За встановлених у цій справі обставин, колегія суддів погоджується також з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату з 19 лютого 2020 року щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно з довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області №02/897/2020 від 28 лютого 2020 року в розмірі 88 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з урахуванням фактично виплачених сум.

Доводи апеляційної скарги наведених висновків не спростовують.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з ч. 1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при прийнятті рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 01.10.2021 року у справі № 440/9852/21 суд дійшов правильних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права, з огляду на що, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 01.10.2021 у справі № 440/9852/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)О.М. Мінаєва
Судді(підпис) (підпис) В.А. Калиновський З.О. Кононенко