Справа № 320/11874/21
Суддя: Дудін С.О.
Дата ухвалення: 2022-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2022 року справа №320/11874/21

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дудіна С.О., розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНПАК" до Головного управління ДПС у Київській області про визнання неправомірними дій, скасування податкової вимоги та рішення та зобов`язання вчинити певні дії.

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Інпак" з позовом до Головного управління ДПС у Київській області, у якому просить суд:

- визнати незаконними дії Головного управління ДПС у Київській області щодо формування податкової вимоги від 07.06.2021 №0-1013 та прийняття рішення про опис майна у податкову заставу від 08.07.2021 №2469/10-36-13-09;

- скасувати податкову вимогу Головного управління Державної податкової служби у Київській області від 07.06.2021 №0-1013 та скасувати рішення Головного управління Державної податкової служби у Київській області про опис майна у податкову заставу від 08.07.2021 №2469/10-36-13-09;

- зобов`язати Головне управління ДПС у Київській області внести зміни до даних інформаційної системи ДПС України, а саме інтегрованої картки ТОВ "Інпак" з податку на прибуток іноземних юридичних осіб, шляхом скасування запису про нарахування пені в сумі 837469,40 грн.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що на підставі акта перевірки від 03.03.2017 №100/10-36-14-04/25268212 контролюючим органом було винесено податкове повідомлення-рішення від 28.03.2017 №, яким збільшено податкове зобов`язання з податку на прибуток іноземних юридичних осіб (код платежу 11020500) на суму 1 010 552 грн., а також застосовані штрафні (фінансові) санкції у розмірі 76 950 грн., що в цілому складає 1 087 472 грн.

Вказане податкове повідомлення-рішення було оскаржено позивачем у судовому порядку та постановою Київського окружного адміністративного суду від 23.08.2017 у справі №810/1418/17, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 09.03.2021, було визнано протиправним та скасовано в частині визначення грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємства на загальну суму 9738,00 грн., внаслідок чого належне до сплати грошове зобов`язання склало 1 077 734,00 грн. (1 087 472 грн. 9738,00 грн.) та було перераховано до бюджету платіжним дорученням від 19.03.2021 №4908.

У той же час, 25.03.2021 відповідачем було прийнято податкове повідомлення-рішення №, яким позивачеві було збільшено податкове зобов`язання з податку на прибуток іноземних юридичних осіб (код платежу 11020500) на суму 1 000 784 грн., а також застосовані штрафні (фінансові) санкції у розмірі 76 950 грн., що в цілому складає 1 077 734 грн. Вказане податкове повідомлення-рішення за результатом адміністративного оскарження було залишено без змін рішенням Державної податкової служби України.

Після цього спірною вимогою від 07.06.2021 №0-1013 контролюючий орган визначив до сплати суму податкового боргу у розмірі 2 359 343,85 грн., у тому числі: податкове зобов`язання у сумі 1 000 784,00 грн., штрафні (фінансові) санкції у сумі 76 950,00 грн. та пеня у сумі 1 281 609,85 грн.

Позивач зауважує, що правові підстави для визначення податкового боргу у вказаному розмірі у контролюючого органу були відсутні, оскільки податкове зобов`язання, узгоджене за результатами судового оскарження, було сплачено у визначені Податковим кодексом України строки.

При цьому позивач звертає увагу на те, що як податкове повідомлення-рішення від 28.03.2017 №, так і податкове повідомлення-рішення від 25.03.2021 № були винесені за платежем «податок на прибуток іноземних юридичних осіб» (код 11020500), який відсутній в переліку загальнодержавних податків, визначених статтею 9 Податкового кодексу України, та платником якого позивач не є, однак неправильне визначення контролюючим органом коду класифікації доходів бюджету за наявності факту своєчасної сплати платником податків грошового зобов`язання та його зарахування на єдиний казначейський рахунок, на думку позивача, не є підставою для здійснення донарахування такого зобов`язання, визначення його у податковій вимозі та нарахування пені.

На підставі цього позивач просить визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Головного управління Державної податкової служби у Київській області від 07.06.2021 №0-1013, прийняте внаслідок цього рішення про опис майна у податкову заставу від 08.07.2021 №2469/10-36-13-09, а також зобов`язати відповідача привести у відповідність дані інтегрованої картки ТОВ "Інпак" з податку на прибуток іноземних юридичних осіб.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 29.11.2021 відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, розпочато підготовку справи до судового розгляду та призначено підготовче засідання.

Відповідач проти позову заперечував та пояснив, що після прийняття Верховним Судом постанови від 09.03.2021, якою залишено в силі постанову Київського окружного адміністративного суду від 23.08.2017 у справі №810/1418/17 про скасування податкового повідомлення-рішення від 28.03.2017 № в частині визначення грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємства на загальну суму 9738,00 грн., контролюючим органом було винесено нове повідомлення-рішення від 25.03.2021 № на загальну суму 1 077 734 грн, яке було вручено платнику податків 01.04.2021.

Відповідач зауважив, що сплата грошового зобов`язання в сумі 1 077 734 грн. була здійснена позивачем відповідно до платіжного доручення від 19.03.2021 №4908 на інший бюджетний рахунок, а саме: 11021000 (податок на прибуток підприємств, який сплачують інші підприємства), а подальше перерахування коштів на рахунок 11020500 (податок на прибуток іноземних юридичних осіб) відбулося 29.06.2021 відповідно до платіжного документа №76664666. Вказані обставини призвели до того, що сплачена позивачем сума коштів станом на момент формування податкової вимоги від 07.06.2021 врахована не була.

Відповідач стверджує, що оскільки пеня нараховується за весь період існування податкового боргу, враховуючи період судового оскарження, податкова вимога та рішення про опис майна у податкову заставу, як засіб погашення податкового боргу, були прийняті контролюючим органом правомірно та підстави для їх скасування відсутні.

Усною ухвалою суду від 17.05.2022, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, із занесенням до протоколу судового засідання, було закрито підготовче провадження у цій справі та призначено розгляд справи по суті.

У судовому засіданні 16.06.2022 під час судових дебатів представники позивача підтримали позовні вимоги у повному обсязі та просили суд задовольнити позов. Представник відповідача проти позову заперечував та просив відмовити у його задоволенні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

в с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Інпак" є юридичною особою, зареєстрованою 29.09.1997, та перебуває на обліку як платник податків у Головному управлінні ДПС у Київській області.

У період з 26.12.2016 по 10.01.2017 на підставі пп.20.1.4 п.20.1 ст.20, пп.75.1.2 п.75.1 ст.75, п.77.4 ст.77 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (із змінами та доповненнями) посадовими особами Головного управління ДФС у Київській області та Києво-Святошинської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області була проведена планова виїзна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю Інпак (код за ) з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період 01.01.2013 по 30.09.2016 року, за результатами якої складено акт від 24.01.2017 №14/10-36-14-04/25268212.

У вказаному акті посадові особи контролюючого органу дійшли висновку про порушення ТОВ Інпак наступних вимог чинного законодавства:

- ст.134, п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188, п.198.2, п.198.3 та п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, в результаті чого позивачем було завищено податок на додану вартість на загальну суму 993045,00 грн., а саме по періодах: березень 2013 року на суму 129913,00 грн., квітень 2013 року на суму 257236,00 грн., травень 2013 року на суму 60346,00 грн., червень 2013 року на суму 115680,00 грн., липень 2013 року на суму 56208,00 грн., серпень 2013 року на суму 209259,00 грн., вересень 2013 року на суму 147597,00 грн., жовтень 2013 року на суму 5986,00 грн. та червень 2015 року на суму 10820,00 грн. та завищено від`ємне значення, яке після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного звітного періоду на загальну суму 117 232,00 грн.;

- пп.14.1.27, п.14.1 ст.14, п.135.1, п.135.4 ст.135, п.137.1 ст.137, п.п.138.1.1 п.138.1, п.138.2 ст.138, п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України, в результаті чого позивачем було занижено податок на прибуток підприємств на загальну суму 2130264,00 грн., а саме за період: за 2013 рік на суму 1119742,00 грн., за 2014 рік на суму 151200,00 грн., за 2015 рік на суму 702722,00 грн., за І півріччя 2016 року на суму 102600,00 грн., за три квартали 2016 року на суму 156600,00 грн. та було завищено від`ємне значення об`єкта оподаткування за І квартал 2016 року на 270000,00 грн.;

- пп.141.4.1 п.141.4 ст.141 Податкового кодексу України, в результаті чого позивачем було занижено суму податку з доходів нерезидента в І кварталі 2016 року в сумі 2513,76 грн.

Позивач, не погоджуючись з правомірністю висновків контролюючого органу, які викладені у вказаному висновку, звернувся до Головного управління ДФС у Київській області із запереченнями на акт перевірки від 24.01.2017 №14/10-36-14-04/25268212, за результатами розгляду яких відповідач листом Про розгляд заперечення від 15.02.2017 №663/10/10-36-14-04-01 повідомив позивачу про проведення позапланової виїзної перевірки ТОВ Інпак з 20.02.2017 року на п`ять робочих днів.

У період з 20.02.2017 по 24.02.2017 головним державним ревізором інспектором відділу перевірок ризикових платників управління аудиту ГУ ДФС у Київській області Савинець Оленою Вікторівною було проведено позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю Інпак (код за ) з питань, що стали предметом оскарження на акт планової виїзної документальної перевірки від 24.01.2017 р. №14/10-36-14-04/25268212, за результатами якої складено акт від 03.03.2017 №14/10-36-14-04/25268212.

У висновках акта перевірки зазначено про підтвердження встановлених в акті перевірки від 24.01.2017 №14/10-36-14-04/2528212 порушень з боку ТОВ Інпак, а саме:

- ст.134, п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188, п.198.2, п.198.3 та п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, в результаті чого позивачем було завищено податок на додану вартість на загальну суму 993045,00 грн., а саме по періодах: березень 2013 року на суму 129913,00 грн.; квітень 2013 року на суму 257236,00 грн.; травень 2013 року на суму 60346,00 грн.; червень 2013 року на суму 115680,00 грн.; липень2013 року на суму 56208,00 грн.; серпень 2013 року на суму 209259,00 грн.; вересень 2013 року на суму 147597,00 грн.; жовтень 2013 року на суму 5986,00 грн.; червень 2015 року на суму 10820,00 грн. та завищено від`ємне значення, яке після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного звітного періоду на загальну суму 117 232,00 грн.;

- пп.14.1.27, п.14.1 ст.14, п.135.1, п.135.4 ст.135, п.137.1 ст.137, п.п.138.1.1 п.138.1, п.138.2 ст.138, п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України, в результаті чого позивачем було занижено податок на прибуток підприємств на загальну суму 2130264,00 грн., а саме за період: за 2013 рік на суму 1119742,00 грн.; за 2014 рік на суму 151200,00 грн.; за 2015 рік на суму 702722,00 грн.; за І півріччя 2016 року на суму 102600,00 грн.; за три квартали 2016 року на суму 156600,00 грн. та завищено від`ємне значення об`єкта оподаткування за І квартал 2016 року на 270000,00 грн.

Не погоджуючись з правомірністю викладених у вказаному акті перевірки висновків, ТОВ Інпак звернулось до Головного управління ДФС у Київській області із запереченнями від 13.03.2017 №170313/1, в яких позивач просив контролюючий орган врахувати зміст вказаного документу під час прийняття рішень на підставі висновків перевірки.

За результатами розгляду вказаних заперечень відповідач листом від 23.03.2017 №1427/ 10/10-36-14-04 повідомив позивача про залишення висновків акта перевірки від 03.03.2017 №100/10-36-14-04/25268212 без змін, а заперечень позивача без задоволення.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі викладених в акті перевірки висновків Головним управлінням ДФС у Київській області були прийняті наступні податкові повідомлення-рішення:

- форми Р від 28.03.2017 №, яким позивачу за встановлене порушення ст.134, п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188, п.п.198.2, 198.3, 198.6 ст.198 Податкового кодексу України збільшено грошове зобов`язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робі, послуг) у розмірі 13525,00 грн., з яких сума за податковим зобов`язанням складає 10820,00 грн., сума за штрафними санкціями 2705,00 грн.;

- форми Р від 28.03.2017 №, яким позивачу за встановлене порушення пп.14.1.27, п.14.1 ст.14, п.135.1, ст.135, п.137.1, ст.137, п.п.138.1.1 п.138.1, п.138.2 ст.138. п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України збільшено грошове зобов`язання з податку на прибуток іноземних юридичних осіб у розмірі 1087472,00 грн., з яких сума за податковим зобов`язанням складає 1010522,00 грн., сума за штрафними санкціями 76950,00 грн.

Відповідно до розрахунку до штрафних санкцій до акта перевірки сума податкового зобов`язання у розмірі 1010522,00 грн. складається з наступних епізодів: за 2014 році по господарським операціям з ФОП ОСОБА_1 на суму 151 200,00 грн.; за 2015 рік по господарським операціям з: ФОП ОСОБА_1 на суму 274698,00 грн.; з ФОП ОСОБА_2 на суму 418286 грн.; з ТОМ Фьюженс на суму 9738,00 грн.; за три квартали 2016 року по господарським операціям з ФОП ОСОБА_1 на суму 156600,00 грн.;

- форми П від 28.03.2017 №, яким позивачу за встановлене порушення пп.14.1.27, п.14.1 ст.14, п.135.1, ст.135, п.137.1, ст.137, п.п.138.1.1 п.138.1, п.138.2 ст.138. п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток на 270000,00 грн.

Вказані обставини були встановлені постановою Київського окружного адміністративного суду від 23.08.2017 у справі №810/1418/17, якою адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Інпак" було задовольнено частково; визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Київській області від 28.03.2017 №; визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Київській області від 28.03.2017 № в частині визначення Товариству з обмеженою відповідальністю "Інпак" грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств на загальну суму 9738,00 грн., в тому числі за основним платежем на суму 9738,00 грн. (дев`ять тисяч сімсот тридцять вісім грн. 00 коп.); в задоволенні іншої частини позовних вимог у позові було відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 29.01.2018 було скасовано вищевказану постанову Київського окружного адміністративного суду від 23.08.2017 у справі №810/1418/17 у частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 28.03.2017 № та №. Ухвалено нове рішення про задоволення позову про визнання протиправними та скасування цих податкових повідомлень-рішень від 28.03.2017 № та №. Ухвалено нове рішення про задоволення позову. Визнані протиправними та скасовані податкові повідомлення-рішення від 28.03.2017 № та №. У решті постанову Київського окружного адміністративного суду від 23.08.2017 у справі №810/1418/17 залишено без змін.

Натомість постановою Верховного Суду від 09.03.2021 за результатом розгляду касаційної скарги Головного управління ДФС у Київській області постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 29.01.2018 в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 28.03.2017 № та № було скасовано та залишено в цій частині в силі постанову Київського окружного адміністративного суду від 23.08.2017. В іншій частині постанову Київського окружного адміністративного суду від 23.08.2017 та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 29.01.2018 залишено без змін.

Судом встановлено, що платіжним дорученням від 19.03.2021 №4908, проведеним Акціонерним банком «ОТП Банк» у той самий день, позивачем було сплачено 1 077 734,00 грн., з призначенням платежу «*;131;сплата грошових зобов`язань по акту від 03.03.17р. №100/10-36-14-04/25268212; рішення суду справа №810/1418/17 від 09.03.21;;;».

Податок був зарахований за кодом доходів 11021000 «податок на прибуток приватних підприємств» в той самий день, 19.03.2021, що підтверджується даними з електронного кабінету платника та інтегрованої картки платника податків.

25.03.2021 Головним управлінням ДПС у Київській області було прийнято податкове повідомлення-рішення №, яким позивачу на підставі акта від 03.03.17р. №100/10-36-14-04/25268212 та постанови Верховного Суду від 09.03.2021 у справі №810/1418/17 було донараховано грошове зобов`язання за платежем «податок на прибуток іноземних юридичних осіб (код платежу 11020500)» на загальну суму 1 077 734 грн., у тому числі податкове зобов`язання в розмірі 1 000 784 грн. та штрафні (фінансові) санкції у розмірі 76 950 грн.

Вказане податкове повідомлення-рішення було оскаржено позивачем до Державної податкової служби України, яка рішенням від 27.04.2021 №9444/6/99-00-06-01-01-06 залишила скаргу позивача без розгляду.

07.06.2021 Головним управлінням ДПС у Київській області було складено податкову вимогу №0-1013, якою позивача було повідомлено, що станом на 06.06.2021 сума його податкового боргу за платежем «податок на прибуток іноземних юридичних осіб (код класифікації доходів бюджету 11020500)» становить 2 359 343,85 грн., у тому числі:

- податкове зобов`язання у розмірі 1 000 784,00 грн.;

- штрафні (фінансові) санкції у розмірі 76 950,00 грн.;

- пеня у розмірі 1 281 609,85 грн.

08.07.2021 Головним управлінням ДПС у Київській області було прийнято рішення №2469/10-36-13-09 про опис майна у податкову заставу, яким повідомлено платника податків про здійснення опису його майна у податкову заставу відповідно до статті 89 розділу ІІ Податкового кодексу України.

В цей же день, 08.07.2021, Головним управлінням ДПС у Київській області було складено лист №26715/6/10-36-13-09, яким позивача було проінформовано про наявність у нього станом на 07.06.2021 податкового боргу на суму 2 359 343,85 грн., у зв`язку з чим було запропоновано самостійно визначити та в десятиденний строк надати до ГУ ДПС у Київській області перелік активів, на які може бути розповсюджене право податкової застави, та копії необхідних документів для проведення опису майна, а саме: детальну розшифровку оборотно-сальдової відомості.

Крім того, відповідачем на адресу ТОВ «Інпак» було скеровано листі від 08.07.2021 №26738/6/10-36-07-01, в якому зазначено про здійснення станом на 06.07.2021 коригування нарахованої пені в ІКПП по податковому повідомленню-рішенню від 25.03.2021 № та розмір якої складає 830 028,60 грн.

Проведення коригування пені 06.07.2021 на суму 451 581,30 грн. підтверджується інтегрованою карткою платника податків з податку на прибуток іноземних юридичних осіб, в якій зазначено, що пеня нарахована по податковому повідомленню-рішенню від 25.03.2021 №.

Позивачем була подана до Державної податкової служби України скарга на зазначені податкову вимогу та рішення про опис майна у податкову заставу, яка рішенням ДПС України від 28.08.2021 №19597/6/99-00-13-05-06 була залишена без задоволення.

Не погоджуючись з правомірністю прийняття відповідачем спірних податкової вимоги та рішення про опис майна у податкову заставу, повивач звернувся з даним позовом до суду, з приводу чого суд зазначає таке.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, врегульовані Податковим кодексом України (далі ПК України, в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин).

Статтею 14 ПК України визначені дефініції таких термінів:

- грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податкове зобов`язання та/або інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня (п.14.1.39);

- податкова вимога - письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу (п.14.1.153);

- податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк), та/або сума коштів, сформована за рахунок податкових пільг, що були використані платником податків не за цільовим призначенням чи з порушенням порядку їх надання, встановленим цим Кодексом та/або Митним кодексом України (п.14.1.156);

- пеня - сума коштів у вигляді відсотків, нарахована на суми податкових зобов`язань та/або на суми штрафних (фінансових) санкцій, не сплачених у встановлені законодавством строки, а також нарахована в інших випадках та порядку, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи (п.14.1.162);

- податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом (п.14.1.175).

Відповідно до пункту 54.3 статті 54 ПК України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, або зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларовану до повернення з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, якщо:

- дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов`язань та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, або завищення суми податку на доходи фізичних осіб, що підлягає поверненню з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках (п.п.54.3.2).

Згідно з пунктом 54.5 статті 54 ПК України якщо згідно з нормами цієї статті сума грошового зобов`язання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність і повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне та повне погашення нарахованого узгодженого грошового зобов`язання і має право оскаржити зазначену суму в порядку, встановленому цим Кодексом.

Пунктом 56.1 статті 56 ПК України визначено, що рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

З урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення - рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили (п.56.18 ст.56 ПК України).

Відповідно до пункту 57.3 статті 57 ПК України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 робочих днів, наступних за днем такого узгодження.

Згідно з пунктом 59.1 статті 59 ПК України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Як було вказано вище, спірною податковою вимогою від 07.06.2021 №0-1013 Головним управлінням ДПС у Київській області було проінформовано позивача про те, що станом на 06.06.2021 сума його податкового боргу за платежем «податок на прибуток іноземних юридичних осіб (код класифікації доходів бюджету 11020500)» становить 2 359 343,85 грн., у тому числі:

- податкове зобов`язання у розмірі 1 000 784,00 грн.;

- штрафні (фінансові) санкції у розмірі 76 950,00 грн.;

- пеня у розмірі 1 281 609,85 грн.

При цьому сума податкового зобов`язання у розмірі 1 000 784,00 грн. була визначена на підставі податкового повідомлення-рішення від 25.03.2021 №, винесеного за результатом проведеної перевірки, оформленої актом від 03.03.2017 №100/10-36-14-04/25268212, з урахуванням постанови Верховного Суду від 09.03.2021 у справі №810/1418/17.

У свою чергу, податкове повідомлення-рішення від 25.03.2021 № було винесено у зв`язку з частковим скасуванням у судовому порядку податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Київській області від 28.03.2017 №.

Так, відповідно до п.п.60.1.5 п.60.1 ст. 60 ПК України податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо рішенням суду, що набрало законної сили, зменшується сума грошового зобов`язання, визначена у податковому повідомленні-рішенні контролюючого органу, або сума податкового боргу, визначена в податковій вимозі.

Згідно з п.7 Розділу ІІ Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 28.12.2015 №1204 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 31 грудня 2020 року № 846), якщо за результатами адміністративного або судового оскарження грошове зобов`язання, зменшення (збільшення) суми податкових зобов`язань та/або інших зобов`язань, контроль за сплатою яких покладено на контролюючі органи та/або податкового кредиту та/або зменшення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість та/або зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, або зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, що підлягає поверненню з бюджету у зв`язку з використанням платником податку права на податкову знижку, штрафна (фінансова) санкція (штраф) та пеня, у тому числі за порушення норм іншого законодавства, зазначені у податковому повідомленні-рішенні, зменшуються, то шляхом опрацювання інформації щодо прийнятих рішень за результатами розгляду скарг в адміністративному та/або судовому порядку, наданої відповідними підрозділами контролюючого органу, до функцій яких належить розгляд скарг в адміністративному порядку та/або супроводження справ у судах, складається податкове повідомлення-рішення, яке містить зменшену суму грошового зобов`язання, зменшену суму зменшення (збільшення) податкових зобов`язань та/або інших зобов`язань, контроль за сплатою яких покладено на контролюючі органи та/або податкового кредиту та/або зменшення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість та/або зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, або зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, що підлягає поверненню з бюджету у зв`язку з використанням платником податку права на податкову знижку, штрафної (фінансової) санкції (штрафу) та пені, у тому числі за порушення норм іншого законодавства.

Натомість, як було вказано вище, позивачем платіжним дорученням від 19.03.2021 №4908, проведеним Акціонерним банком «ОТП Банк» у той самий день, було сплачено 1 077 734,00 грн., з призначенням платежу «*;131;сплата грошових зобов`язань по акту від 03.03.17р. №100/10-36-14-04/25268212; рішення суду справа №810/1418/17 від 09.03.21;;;».

Вказана сума грошових коштів була зарахована до бюджету, що не заперечується сторонами по суті.

Причому, оскільки податкове зобов`язання стало узгодженим після прийняття Верховним Судом постанови від 09.03.2021 у справі №810/1418/17 та було сплачено позивачем 19.03.2021, тобто в межах 10 робочих днів, визначених пунктом 57.3 статті 57 ПК України, наведене свідчить про відсутність факту несплати податкового зобов`язання, як необхідної передумови для прийняття податкового повідомлення-рішення.

Лише факт сплати позивачем податкового зобов`язання за іншим кодом класифікації доходів бюджету (1102100 замість 11020500) не є підставою для висновку про несплату ним такого податкового зобов`язання.

Так, відповідно до частини першої статті 43 Бюджетного кодексу України при виконанні державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів. Казначейство України забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України.

Частинами четвертою та п`ятою статті 45 Бюджетного кодексу України передбачено, що податки, збори (обов`язкові платежі) та інші доходи державного бюджету зараховуються безпосередньо на єдиний казначейський рахунок Державного бюджету України і не можуть акумулюватися на рахунках органів стягнення. Податки, збори (обов`язкові платежі) та інші доходи державного бюджету визнаються зарахованими в доход державного бюджету з моменту зарахування на єдиний казначейський рахунок державного бюджету.

Крім цього, пунктом 22.4 статті 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначено, що під час використання розрахункового документа ініціювання переказу є завершеним для платника - з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника.

Відповідно до статті 109 Податкового Кодексу України податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Для підтвердження факту несплати узгодженої суми грошового зобов`язання необхідно встановити, що у строк, передбачений пунктом 57.1 статті 57 Податкового кодексу України, платник податків не вчиняв дії, спрямовані на перерахування узгодженої суми грошового зобов`язання до державного бюджету. А оскільки такі суми зараховуються на єдиний казначейський рахунок, то помилкове визначення коду бюджетної класифікації у платіжному дорученні під час сплати суми податкового зобов`язання не є достатньою правовою підставою для висновку про несплату необхідної суми грошового зобов`язання у визначений вказаною нормою Податкового кодексу України строк.

Таке правозастосування узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 17.01.2018 у справі №2а-2686/09/2670, від 18.10.2019 у справі №820/3132/16 та від 19.05.2020 у справі №826/10665/17.

За таких обставин, враховуючи своєчасну сплату позивачем узгодженої суми грошового зобов`язання з податку на прибуток у розмірі 1 077 734,00 грн. (податку та штрафу), хоч і за іншим кодом класифікації доходів бюджету (1102100 замість 11020500), суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для прийняття контролюючим органом податкового повідомлення-рішення від 25.03.2021 № та, відповідно, визначення цієї суми у спірній податковій вимозі.

Суд зауважує, що у рамках цієї справи позивачем не було викладено вимогу про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 25.03.2021 №, з приводу чого слід зазначити таке.

Згідно з частиною другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до положень частини першої та другої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом №475/97-ВР від 17.07.1997, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. The United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011 (остаточне) по справі "ЧУЙКІНА ПРОТИ УКРАЇНИ" (CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE) (Заява N 28924/04) констатував: "50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. The United Kingdom), пп. 28 - 36, Series A N 18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах "Мултіплекс проти Хорватії" (Multiplex v. Croatia), заява N 58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та "Кутіч проти Хорватії" (Kutic v. Croatia), заява N 48778/99, п. 25, ECHR 2002-II)".

В абзаці десятому пункту 9 мотивувальної частини Рішення від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої статті 120, частини шостої статті 234, частини третьої статті 236 Кримінально-процесуального кодексу України (справа про розгляд судом окремих постанов слідчого і прокурора; справа № 1-12/2003) Конституційний Суд України, серед іншого, констатував, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Суд вважає, що повний та ефективний захист порушеного права позивача також потребує визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 25.03.2021 №, яким здійснено донарахування позивачеві податкового зобов`язання з податку на прибуток та застосування штрафних (фінансових) санкцій за відсутності правових підстав для цього.

При цьому, суд враховує, що наслідком прийняття контролюючим органом податкового повідомлення-рішення від 25.03.2021 № у подальшому стало відображення визначеної цим ППР суми у складі податкового боргу в оскаржуваній податковій вимозі від 07.06.2021 №0-1013.

З урахуванням цього, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправною та скасувати прийняте відповідачем податкове повідомлення-рішення від 25.03.2021 №.

Крім того, враховуючи підтвердження матеріалами справи факт сплати позивачем узгодженої суми грошового зобов`язання з податку на прибуток у розмірі 1 077 734,00 грн. (податку та штрафу) ще 19.03.2021, суд вважає протиправним визначення контролюючим органом цієї суми в якості податкового боргу у спірній податковій вимозі від 07.06.2021 №0-1013.

Водночас, суд вважає непереконливими посилання позивача на те, що як податкове повідомлення-рішення від 28.03.2017 №, так і податкове повідомлення-рішення від 25.03.2021 № були винесені за платежем «податок на прибуток іноземних юридичних осіб» (код 11020500), платником якого позивач не є, оскільки податкове зобов`язання, визначене податковим повідомленням-рішенням від 28.03.2017 №, стало узгодженим за результатом судового оскарження. При цьому, вказаним податковим повідомленням-рішенням було чітко визначений код класифікації доходів бюджету, за яким має бути сплачено відповідне зобов`язання 11020500, а під час судового оскарження вказаного ППР в рамках справи №810/1418/17 позивачем не зазначалося про неправомірне визначення контролюючим органом податку, платником якого він не є.

Суд також враховує, що у контролюючому органі здійснюється стосовно позивача окреме адміністрування податку на прибуток іноземних юридичних осіб за кодом класифікації доходів бюджету 11020500, про що свідчить наявна в матеріалах справи інтегрована картка платника податків, з якої вбачається здійснення позивачем відповідного платежу щонайменше 01.03.2017 у сумі 3142,20 грн. Крім того, 29.06.2021 саме з ініціативи позивача було здійснено перерахування на цей рахунок коштів у сумі 1 077 734 грн. з іншого бюджетного рахунку, що свідчить про те, що своїми діями позивач визнає необхідність сплати податкового зобов`язання саме за цим видом податку.

Надаючи оцінку оскаржуваній у цій справі податковій вимозі від 07.06.2021 №0-1013 в іншій частині, а саме: в частині нарахування пені у розмірі 1 281 609,85 грн., суд зазначає таке.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, нарахування пені у зазначеній сумі було здійснено контролюючим органом 31.05.2021, що відображено в інтегрованій картці платника податків.

У той же час, за змістом встановлених обставин у цій справі, саме за наслідком проведеної ГУ ДФС у Київській області у період з 20.02.2017 по 24.02.2017 перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю Інпак (код за ) з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період 01.01.2013 по 30.09.2016, контролюючим органом були прийняті податкові повідомлення-рішення, які оскаржувались позивачем в адміністративному та судовому порядку.

Таким чином, виявлення порушення позивачем податкового законодавства у зазначені періоди слугувало підставою для винесення, в кінцевому підсумку, податкового повідомлення-рішення від 25.03.2021 №, а 31 травня 2021 року проведення у ІКП нарахування пені у сумі 1 281 609,85 грн. (в подальшому скоригованої до 830 028,60 грн).

Відповідно до ч.1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Як зазначено Конституційним Судом України в рішенні від 09.02.1999 р. №1-рп/99 у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів), за загально визначеним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Суд вважає, що заходи відповідальності, які можуть бути застосовані до особи - порушника, слід визначати на підставі законодавства, яке є чинним на момент виявлення та застосування відповідних санкцій.

Таким чином, оцінка правомірності поведінки платників податків здійснюється на підставі норм податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, що діяло на момент вчинення відповідних дій. Водночас заходи відповідальності, які підлягають застосуванню за вчинені платниками податків порушення, повинні визначатися згідно з нормативно-правовими актами, чинними на час виникнення відповідних правовідносин, тобто на час застосування відповідальності.

Порядок нарахування пені визначено у статті 129 ПК України. Зміна правового врегулювання даного питання відбувалось наступним чином.

Пунктом 129.1 статті 129 ПК України (у редакції, чинній до 01 січня 2017 року) було встановлено, що після закінчення встановлених цим Кодексом строків погашення узгодженого грошового зобов`язання на суму податкового боргу нараховується пеня.

Нарахування пені розпочинається, зокрема: б) при нарахуванні суми грошового зобов`язання контролюючими органами - від першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати грошового зобов`язання, визначеного у податковому повідомленні-рішенні згідно із цим Кодексом.

За правилами підпункту 129.1.2 пункту 129.1 статті 129 ПК України пеня нараховується у день настання строку погашення податкового зобов`язання, нарахованого контролюючим органом або платником податків у разі виявлення його заниження на суму такого заниження та за весь період заниження (в тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження).

Тобто наведена редакція статті 129 ПК України передбачала застосування фінансової санкції до платників податків у вигляді нарахування пені за весь період заниження податкового зобов`язання на суму такого заниження, оскільки платник весь період, коли не декларував та не сплачував податки, користувався коштами, які був зобов`язаний, але не сплатив до бюджету.

У зв`язку з прийняттям Закону України від 21 грудня 2016 року №1797-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні» (далі - Закон №1797-VIII), який набрав чинності з 01 січня 2017 року, підпункту 129.1.1 пункту 129.1 викладений в такій редакції:

« 129.1. Нарахування пені розпочинається:

129.1.1 при нарахуванні суми грошового зобов`язання, визначеного контролюючим органом за результатами податкової перевірки, - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати платником податків податкового зобов`язання, визначеного цим Кодексом (у тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження)».

Відтак редакція норми, яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин, була змінена. Зокрема, за правилами підпункту 129.1.1 пункту 129.1 статті 129 ПК України пеня розпочинає нараховуватись з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати платником податків податкового зобов`язання, визначеного цим Кодексом (у тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження).

Отже, за обставин, які склались у даній справі, право на нарахування пені виникло у відповідача після проведення перевірки та оформлення її результатів. Наявність цієї обставини є обов`язковою умовою, за якої розпочинається процедура нарахування пені. Тому, нарахування пені має відбуватися саме за правилами норми статті 129 ПК України на момент застосування такої процедури.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 27 листопада 2018 року у справі №822/2591/17, від 05 грудня 2019 року у справі №520/10442/18, від 11 лютого 2021 року у справі №825/1198/17, від 06 серпня 2021 року у справі №420/432/20.

Як вже зазначалося вище, у випадку донарахування платнику суми грошового зобов`язання за результатами перевірки, нарахування пені розпочинається з першого робочого дня, наступного саме за останнім днем граничного строку сплати платником податків податкового зобов`язання.

Оскільки зобов`язання з податку на прибуток набуло статусу узгодженого після прийняття Верховним Судом постанови від 09.03.2021 у справі №810/1418/17 та було сплачено позивачем в повному обсязі та з дотриманням встановленого ПК України строку, навіть до визначення його податковим повідомленням-рішенням від 25.03.2021 №, суд погоджується з твердженнями позивача про відсутність правових підстав для нарахування позивачу спірної суми пені.

Саме така правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 06.08.2021 у справі №420/432/20, обставини якої є аналогічними, та підлягає обов`язковому врахуванню у спірних правовідносинах.

Верховний Суд в постанові від 8 травня 2018 року у справі №822/2821/17 виклав правовий висновок, згідно з яким об`єктом нарахування пені, яка увійшла до складу податкової вимоги є грошове зобов`язання визначене контролюючим органом згідно з підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 ПК України, яке за умовами пункту 57.3 статті 57 ПК України платник податків зобов`язаний сплатити протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення - рішення. Суд, вважає, що сплата узгодженої суми грошового зобов`язання у встановлений кодексом строк виключає одну із умов нарахування пені, доводить відсутність складу податкового правопорушення, що унеможливлює прийняття позиції податкового органу про правомірність нарахування пені, правила обчислення якої встановлені статтею 129 Податкового кодексу України та діють тільки за умов наявності підстав її нарахування.

У постановах від 08.12.2021 у справі № 160/7816/19 та від 27.01.2022 у справі № 160/3472/20 Верховний Суд звернув увагу на те, що підпункт 129.1.1 пункт 129.1 статті 129 не передбачає нарахування пені за весь період заниження податкового зобов`язання.

Аналогічна позиція щодо редакції статті 129 ПК України, яка підлягає застосуванню, викладена у постановах Верховного Суду від 12 лютого 2019 року у справі № 820/6468/17, від 14 травня 2020 року у справі № 822/3190/17, від 08 жовтня 2020 року у справі № 815/5632/17.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Частиною шостою статті 13 Закону України Про судоустрій і статус суддів від 02.06.2016 №1402-VIII передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Незважаючи на те, що наведені обставини є достатніми для визнання протиправною та скасування спірної податкової вимоги, суд вважає за необхідне зауважити про таке.

З аналізу норм ПК України вбачається, що пеня нараховується на суму коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір, але не сплатив у встановлені законодавством строки, та/або на суму штрафної (фінансової) санкції чи санкцій за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності, не сплачених платником у встановлені законодавством строки.

Суд повинен надати належну правову оцінку доводам позивача та відповідача, якими вони мотивують свою правову позицію у справі, оцінити представлені учасниками провадження докази у сукупності й взаємозв`язку та надати належне обґрунтування щодо причин відхилення певних доказів, надання переваги тим чи іншим доводам або доказам.

Задля виконання судом зазначених завдань та перевірки правомірності нарахування контролюючим органом пені матеріали справи мають містити відповідний розрахунок пені.

Необхідність наявності такого розрахунку пені в матеріалах справи констатується Верховним Судом, зокрема, у постановах від 12 січня 2022 року у справі № 160/853/20 (адміністративне провадження № К/9901/14762/20), від 10 серпня 2021 року у справі № 520/18407/2020 (адміністративне провадження № К/9901/24622/21).

Суд зазначає, що ухвалою про відкриття провадження у цій справі від 29.11.2021 від відповідача були витребувані необхідні для розгляду справи докази, у тому числі, детальний розрахунок пені, нарахованої позивачеві за спірною вимогою.

Про необхідність надання відповідачем такого розрахунку саме станом на 06.06.2021 (дата винесення спірної податкової вимоги) неодноразово зазначалося під час розгляду справи, зокрема, у судових засіданнях 17.05.2022 та 07.06.2022. Протокольною ухвалою від 07.06.2022 від відповідача в черговий раз був витребуваний детальний розрахунок пені, нарахованої у зв`язку з несплатою податку на прибуток іноземних юридичних осіб, станом на 06.06.2022.

Однак, такий доказ відповідачем наданий не був, а в якості «розрахунку пені» представником відповідача щоразу надавався витяг з інтегрованої картки платника податків з податку на прибуток іноземних юридичних осіб, в якій зазначено лише про її нарахування 31.05.2021 у розмірі 1 281 609,85 грн., причому в якості періоду нарахування вказано «з 25.03.2021 по 03.03.2017», а в якості підстави податкове повідомлення-рішення від 25.03.2021 № та рішення суду від 09.03.2021 №810/1418/17.

Судом було неодноразово роз`яснено представнику відповідача, що надання розрахунку пені із зазначенням: суми грошового зобов`язання, з несплатою якого пов`язано нарахування пені; періоду нарахування пені (з визначенням дати початку нарахування пені та дати закінчення такого нарахування); зазначенням облікових ставок НБУ, які при цьому використовувалися тощо є необхідною умовою для перевірки правомірності дій контролюючого органу, які є предметом судового оскарження.

З`ясувати ж у судових засіданнях алгоритм нарахування контролюючим органом пені та перевірити вихідні дані, які при цьому були використані, виявилося неможливим, оскільки представник відповідача не зміг надати суду обґрунтовані відповіді на питання: щодо суми грошових зобов`язань, несплата яких стала підставою для нарахування пені, та податкових періодів, за які такі зобов`язання були нараховані; щодо причини відображення в інтегрованій картці в якості початку нарахування пені дати 03.03.2017, яка є датою складання акта перевірки; щодо причини визначення в якості дати закінчення нарахування пені 25.03.2021, яка не співпадає з датою сплати узгодженого зобов`язання та по суті є датою винесення оновленого податкового повідомлення-рішення; щодо облікових ставок НБУ, які були використані контролюючим органом при нарахуванні пені; щодо причини неврахування контролюючим органом обмежень (заборони) на нарахування пені на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19).

Так, згідно з абзацом одинадцятим пункту 52-1 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" ПК України протягом періоду з 1 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), платникам податків не нараховується пеня, а нарахована, але не сплачена за цей період пеня підлягає списанню.

Відповідно до положень статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі

Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

У свою чергу, частиною девятою статті 80 КАС України визначено, що у разі неподання суб`єктом владних повноважень витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами, а у разі неподання доказів позивачем - також залишити позовну заяву без розгляду.

Керуючись вказаною нормою, враховуючи ненадання відповідачем без поважних причин витребуваного доказу детального розрахунку пені, нарахованої у зв`язку з несплатою податку на прибуток іноземних юридичних осіб, станом на 06.06.2022, суд вважає за можливе визнати доведеними ті обставини, про які зазначає позивач у своїй позовній заяві, а саме: щодо безпідставного та необґрунтованого нарахування контролюючим органом пені у розмірі 1 281 609,85 грн. на суми податкового зобов`язання з податку на прибуток іноземних юридичних осіб та штрафних (фінансових) санкцій, визначених податковим повідомленням-рішенням Головного управління ДПС у Київській області від 25.03.2021 №.

За практикою Європейського суду з прав людини вимога про визнання протиправним рішення суб`єкта владних повноважень, яке впливає на склад майна позивача, у тому числі шляхом безпідставного стягнення податків, зборів, штрафних санкцій тощо, є майновою.

У зв`язку з викладеним, протиправне нарахування податковим органом пені становить втручання у мирне володіння майном суб`єкта господарювання, що порушує статтю 1 Першого протоколу до Конвенції.

Відповідно до ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Найважливішою вимогою ст. 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання органу влади у мирне володіння майном має бути законним. Цей принцип означає, що застосовані положення національного законодавства є достатньо доступними, чіткими та передбачуваними у їх застосуванні (рішення у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy), [ВП] заява № 33202/96, пп. 108-109, ЄСПЛ 2000-І).

Частинами 1, 2 ст. 6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з пунктом 1 Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" від 17.07.1997 Україна повністю визнає на своїй території дію статті 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції, а також статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006, у якій зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

За стандартами Європейського суду з прав людини під доступом до правосуддя розуміється здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права. Розглядувана категорія разом із такими елементами як остаточність судового рішення та своєчасність виконання остаточних рішень є невід`ємними складовими права на суд, яке, у свою чергу, посідає одне з основних місць у системі фундаментальних цінностей будь-якого демократичного суспільства.

Зокрема, у рішенні від 4 грудня 1995 року у справі "Белле проти Франції" (Bellet v. France, пункт 36, 38) ЄСПЛ зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

З урахуванням наведеного, беручи до уваги встановлені обставини в їх сукупності, суд дійшов висновку, що донарахування Товариству з обмеженою відповідальністю "Інпак" 31.05.2021 пені в розмірі 1 281 609,85 грн. відповідачем здійснено безпідставно та без урахування того, що на дату нарахування позивачу пені згідно з приписами ст.129 ПК України не передбачено її нарахування за весь період заниження податкового зобов`язання.

Відтак, наявні підстави для визнання протиправними дій Головного управління ДПС у Київській області щодо здійснення нарахування позивачу пені у зазначеному розмірі; скасування спірної податкової вимоги; зобов`язання Головного управління ДПС у Київській області відкоригувати дані інтегрованої картки платника ТОВ "Інпак" шляхом виключення з неї пені, нарахованої на суми податкового зобов`язання з податку на прибуток іноземних юридичних осіб та штрафних (фінансових) санкцій, визначених податковим повідомленням-рішенням Головного управління ДПС у Київській області від 25.03.2021 №.

Коригування даних інтегрованої картки платника ТОВ "Інпак" шляхом виключення з неї пені має бути здійснено контролюючим органом з урахуванням вимог Порядку ведення податковими органами оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого Наказ Міністерства фінансів України від 12 січня 2021 року № 5, який передбачає можливість здійснення такого коригування на підставі судового рішення.

При цьому в частині визнання протиправними дій Головного управління ДПС у Київській області щодо здійснення нарахування ТОВ "Інпак" пені суд вважає за необхідне також вийти за межі позовних вимог, оскільки застосування такого способу захисту порушеного права є необхідною передумовою для спонукання відповідача внести зміни до інтегрованої картки платника ТОВ "Інпак" шляхом виключення з неї пені.

Так, застосуванню такого способу захисту порушеного права як зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії має передувати констатація судом допущення відповідачем протиправної поведінки, наслідком чого є спонукання такого суб`єкта усунути допущені порушення.

Стосовно позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Державної податкової служби у Київській області про опис майна у податкову заставу від 08.07.2021 №2469/10-36-13-09 суд зазначає таке.

Згідно з п.п. 14.1.155 п.14.1 ст.14 ПК України податкова застава - спосіб забезпечення сплати платником податків грошового зобов`язання та пені, не сплачених таким платником у строк, визначений цим Кодексом. Податкова застава виникає на підставах, встановлених цим Кодексом.

У разі невиконання платником податків грошового зобов`язання, забезпеченого податковою заставою, орган стягнення у порядку, визначеному цим Кодексом, звертає стягнення на майно такого платника, що є предметом податкової застави.

Відповідно до п.89.1 ст.89 ПК України право податкової застави виникає, зокрема, у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу (п.п. 89.1.2).

Згідно з положеннями п.89.3 ст.89 ПК України майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису.

До акта опису включається ліквідне майно, яке можливо використати як джерело погашення податкового боргу.

Опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, яке пред`являється платнику податків, що має податковий борг.

Отже, передумовою винесення рішення про опис майна у податкову є наявність податкового боргу, тобто суми узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлені законом строки.

Такий висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 17.11.2021 у справі № 160/15095/20.

Крім того, у постанові від 29.01.2019 у справі № 826/17624/16 Верховний Суд указав, що відсутність узгодженого грошового зобов`язання унеможливлює надання такому зобов`язанню статусу податкового боргу, відповідно є неможливим складання податковим органом вимоги про сплату боргу та, як наслідок, прийняття рішення про опис майна у податкову заставу у зв`язку із наявністю непогашеного податкового боргу.

Відтак, ключовим при вирішенні даного спору з оскарження рішення контролюючого органу про опис майна у податкову заставу є з`ясування факту наявності податкового боргу, тобто податкового зобов`язання позивача, яке є узгодженим, проте не сплаченим у встановлені законом строки.

Враховуючи встановлений судом під час розгляду цієї справи факт відсутності у позивача податкового боргу, позовна вимога про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Державної податкової служби у Київській області про опис майна у податкову заставу від 08.07.2021 №2469/10-36-13-09 підлягає задоволенню як похідна.

Водночас, стосовно позовних вимог про визнання незаконними дій Головного управління ДПС у Київській області щодо формування податкової вимоги від 07.06.2021 №0-1013 та прийняття рішення про опис майна у податкову заставу від 08.07.2021 №2469/10-36-13-09 суд вважає за необхідне зазначити, що дії суб`єкта владних повноважень - активна поведінка, яка може мати вплив на права, свободи та інтереси фізичних та юридичних осіб, в той час коли протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень, зовнішня форма поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Відтак, за наявності рішення суб`єкта владних повноважень, яке визнане судом протиправним, суд зазначає, що оскаржувані дії поглинаються скасуванням прийнятого рішення, оскільки суб`єктом владних повноважень проявлено активну поведінку - прийнято рішення, у даному випадку: податкова вимога від 07.06.2021 №0-1013 та рішення про опис майна у податкову заставу від 08.07.2021 №2469/10-36-13-09.

У зв`язку з цим окреме визнання протиправними дій контролюючого органу по прийняттю таких рішень не призводить до поновлення порушеного права та не є ефективним способом захисту, враховуючи, що кінцевий результат таких дій суб`єкта владних повноважень у вигляді прийнятих ним рішень скасовується у судовому порядку.

Отже, в задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

За таких обставин, позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною третьою цієї ж статті визначено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 27240,00 грн., що підтверджується наявними у справі платіжними дорученнями.

Враховуючи часткове задоволення позову, сума судового збору, яка підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Київській області, складає 24970,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Київській області від 25.03.2021 №.

3. Визнати протиправним та скасувати податкову вимогу Головного управління Державної податкової служби у Київській області від 07.06.2021 №0-1013.

4. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної податкової служби у Київській області про опис майна у податкову заставу від 08.07.2021 №2469/10-36-13-09.

5. Визнати протиправними дії Головного управління ДПС у Київській області щодо здійснення 31.05.2021 нарахування Товариству з обмеженою відповідальністю "Інпак" пені у розмірі 1 281 609,85 грн. на суми податкового зобов`язання з податку на прибуток іноземних юридичних осіб та штрафних (фінансових) санкцій, визначених податковим повідомленням-рішенням Головного управління ДПС у Київській області від 25.03.2021 №.

6. Зобов`язати Головне управління ДПС у Київській області відкоригувати дані інтегрованої картки платника податку на прибуток іноземних юридичних осіб - ТОВ "Інпак", шляхом виключення з неї пені, нарахованої на суми податкового зобов`язання з податку на прибуток іноземних юридичних осіб та штрафних (фінансових) санкцій, визначених податковим повідомленням-рішенням Головного управління ДПС у Київській області від 25.03.2021 №.

7. В іншій частині в позові відмовити.

8. Стягнути на користь ТОВ "Інпак", (ідентифікаційний код 25268212, адреса: 08129, Київська область, Бучанський район, село Петропавлівська Борщагівка, вул. Білоцерківська, 3) судовий збір у розмірі 24970,00 грн. (двадцять чотири тисячі девятсот сімдесят гривень 00 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління ДПС у Київській області (ідентифікаційний код 44096797, адреса: 03151, м. Київ, вул. Святослава Хороброго, 5-А).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

У судовому засіданні 16.06.2022 були проголошені вступна та резолютивна частині рішення. Повний текс рішення складений та підписаний 23.06.2022.

Суддя Дудін С.О.