Справа № 300/1090/22
Суддя: Чуприна О.В.
Дата ухвалення: 2022-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" червня 2022 р. справа № 300/1090/22

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Чуприни О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_7 про визнання протиправною бездіяльність щодо не нарахування і невиплати в повному обсязі індексації грошового забезпечення та зобов`язати здійснити перерахунок і виплату індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 01.03.2018 із застосуванням базового місяця - січень 2008 року, по день звільнення з військової служби, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі також по тексту - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся в суд з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_7 (надалі по тексту також - відповідач, військова частина, ВЧ НОМЕР_7), в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини щодо не нарахування і невиплати в повному обсязі індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 01.03.2018, враховуючи базовий місяць січень 2008 року, по день звільнення з військової служби;

- зобов`язати військову частину здійснити перерахунок і виплату індексації відповідного забезпечення за період з 01.01.2016 по 01.03.2018, враховуючи базовий місяць січень 2008 року, по день звільнення з військової служби, із урахуванням раніше виплачених сум.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_1 в період з 01.01.2016 по 19.09.2018 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_7. За спірний період позивачу не нараховувалась та не виплачувалась індексації його грошового забезпечення, що стало причиною звернення із відповідною позовною заявою до суду. На виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07.05.2021 у справі №300/776/21 відповідачем нараховано та виплачено позивачу 24 133,83 гривень індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 01.03.2018, про що свідчить розрахунково-платіжна відомість №89 від 08.07.2021 на виплату грошового забезпечення військовослужбовцям військової частини НОМЕР_7 за липень 2021 року і платіжне доручення №396 від 08.07.2021 на вказану суму. Втім, як вважає ОСОБА_1 проведений відповідачем обрахунок розміру такої індексації не відповідає положенням Закону України №1282-ХІІ від 03.07.1991 "Про індексацію грошових доходів" (надалі по тексту також - Закон №1282-ХІІ) та постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 "Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення" (надалі по тексту також - Порядок №1078, Постанова №1078), в редакції від 15.12.2015, яка набрала чинності з 01.12.2015. Зокрема, військова частина не нарахувала індексацію за період з 01.01.2016 по 01.03.2018 із застосуванням базового місяця січень 2008 року, як того вимагає правове регулювання пункту 5 Постанови №1078. Зокрема, з 15.12.2015 Порядком №1078 введено в дію ряд новел до правил проведення індексації грошових доходів населення. Якщо раніше, за аргументами позивача, базовим місяцем вважався місяць, у якому відбулося підвищення мінімальної зарплати (грошового забезпечення) чи зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів (за рахунок постійних складових), то після прийняття Кабінетом Міністрів України (надалі по тексту також - КМУ, Уряд України) 09.12.2015 постанови за №1013 "Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів", якою внесено зміни до Порядку №1078, місяцем підвищення став місяць, у якому відбулося підвищення тарифних ставок чи окладів (пункт 5 Постанови №1078). Тобто, якщо раніше місяць підвищення грошових доходів (базовий місяць) визначався у разі, коли збільшувались розміри заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок підвищення тарифної ставки (окладу) або за рахунок будь-якої постійної їх складової, то після внесення змін - тільки у разі, якщо має місце підвищення виключно тарифної ставки чи окладу. Отже, у спірному випадку, починаючи з 01.12.2015 обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення військовослужбовця здійснюється з місяця наступного за місяцем підвищення посадового окладу за посадою, яку займає такий військовослужбовець.

До 15.12.2015 останнє підвищення посадових окладів військовослужбовців мало місце з 01.01.2008 відповідно до постанови Уряду України від 07.11.2007 за №1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу" (надалі по тексту також - Постанова №1294), дія якої втратила чинність 01.03.2018. Надалі, у зв`язку з набранням чинності постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 за №704 "Про грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (надалі по тексту також - Постанова №704), якою затверджено нову тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу, з 01.03.2018 підвищено посадові оклади військовослужбовців. Це, на думку позивача, стало підставою для зміни місяця підвищення грошових доходів (базового місяця) для обчислення індексації грошового забезпечення військовослужбовців.

При цьому, підвищення тарифних ставок (окладів) в період з 01.01.2008 по 28.02.2018, що могло б бути підставою для встановлення іншого базового місяця при проведенні індексації, не відбувалося. Таким чином, за переконаннями ОСОБА_1 , базовим місяцем при обчисленні індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 є безпосередньо січень 2008 року, місяць в якому Постановою №1294 встановлені підвищені розміри посадових окладів військовослужбовців, а починаючи з 01.03.2018 базовим місяцем для нарахування індексації є березень 2018 року. Саме на підставі таких мотивів позивач вважає, що відповідач протиправно не здійснив нарахування і виплату належної йому індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 із застосуванням базового місяця - січень 2008 року, а за період з 01.03.2018 по день фактичного звільнення - березень 2018 року.

Реагуючи на порушення прав на належний розмір індексації грошового забезпечення, позивач в січні 2022 року звернувся з відповідною заявою до військової частини із вимогою про необхідність застосування при обчисленні такої індексації базового місяця - січень 2008 року. Так як у задоволенні вказаної заяви відповідач відмовив, то позивач в судовому порядку ставить питання захисту свого порушеного права.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25.02.2022 на підставі статей 260-261 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі по тексту також - КАС України) відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику сторін за наявними матеріалами (а.с.14-15).

Виконуючи ухвалу суду про відкриття провадження у справі, позивач 07.03.2021 направив на адресу суду витребувані судом письмові документи, необхідні для вирішення даного спору, які надійшли 11.03.2022 (а.с.21-34).

Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву від 26.04.2022 за №350/486/300/1/519, який 26.04.2022 надійшов на адресу суду із відповідними письмовими доказами (а.с.37-42).

Також відповідачем 26.04.2022, 03.06.2022 і 22.06.2022 зареєстровано в суді письмові пояснення від 26.04.2022 за №350/486/300/1/520, від 26.04.2022 за №350/486/300/1/521, від 01.06.2022 за №350/486/300/1/635 і від 22.06.2022 за №350/486/300/1/709 відповідно, до яких долучено додаткові докази з приводу обставин справи (а.с.43-46, 47-53, 54-55, 56-57).

Заперечуючи щодо задоволення позовних вимог, представник відповідача виходить із наступного.

В травні 2021 року ОСОБА_1 вже звертався до суду із позовом про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання військову частину нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за цей же період з 01.01.2016 по 19.09.2018. Рішенням суду від 07.05.2021 позов задоволено частково, на виконання якого військовою частиною нараховано та виплачено ОСОБА_1 індексацію за період з 01.01.2016 по 01.03.2018 в сумі 24 133,83 гривень. В задоволенні вимог щодо нарахування та виплати індексації за період з березня 2018 року по 19.09.2018 відмовлено.

За переконаннями відповідача, при визначенні базового місяця при нарахуванні індексації грошового забезпечення військовою частиною враховано не тільки постанову Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 за №1013 "Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів" (надалі по тексту також - Постанова №1013) щодо встановлення базового місяця у разі підвищення посадових окладів, але й Порядку №1078, із усіма внесеними у нього змінами, які є важливими для вирішення нарахування індексації.

Відповідач покликається на абзац 1 пункту Порядку №1078 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України №36 від 29.01.2014), за змістом якого у разі підвищення виплат, а також у разі зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів місяць, в якому відбулося підвищення, такий місяць вважається базовим при обчисленні індексу цін для індексації грошових доходів населення. У базовому місяці значення індексу споживчих цін приймається за 1 або 100 відсотків. Індексація грошових доходів, отриманих громадянами за цей місяць, не проводиться. З наступного місяця здійснюється обчислення наростаючим підсумком індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації.

В грудні 2015 року до Порядку внесені зміни, якими запроваджено нові єдині підходи для проведення індексації, в тому числі грошового забезпечення (постанова Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 за №1013).

Згідно із приписами пункту 3 Постанови №1013 було передбачено підвищення заробітних плат з грудня 2015 року, а початком обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації доходів громадян - з січня 2016 року (а не з 01.01.2008).

За аргументами представника військової частини за спірний період нарахування і виплати індексації був застосований базовий місяць грудень 2014 року, оскільки в цьому місяці у позивача відбулися зміни у складі грошового забезпечення, зокрема, мало місце призначення щомісячної надбавки за класну кваліфікацію в розмірі 2,5% посадового окладу відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_7.

Відповідач стверджує, що таке підвищення за грудень 2014 року було більшим від розміру індексації грошового забезпечення за вказаний місяць, у зв`язку із чим вказаний місяць став базовим, який і використаний для розрахунку спірного розміру індексації на виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07.05.2021 у справі №300/776/21 за період з 01.01.2016 по 01.03.2018.

Отож, за доводами відповідача, визначаючи базовий місяць при нарахуванні індексації грошового забезпечення, військовою частиною враховано не тільки постанову Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 за №1013 "Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів" (надалі по тексту також - Постанова №1013) щодо встановлення базового місяця у разі підвищення посадових окладів, але й Порядку №1078, із усіма внесеними у нього змінами, які є важливими для вирішення нарахування індексації.

Додатково, відповідач посилаючись на статтю 4 Закону №1282-ХІІ, вказує на відсутність підстав для нарахування і виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з березня по вересень 2018 року, оскільки лише у жовтня 2018 року мало місце перевищення порогу величини індексу споживчих цін в значенні 103%. При цьому оскільки індекс інфляції за жовтень 2018 року опубліковано у листопаді 2018 року, то індексацію необхідно проводити з грудня 2018 року, а з вересня 2018 року позивач не перебував на службі у Військовій частині НОМЕР_7. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Розглянувши у відповідності до вимог статті 262 КАС України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, вивчивши зміст позовної заяви, відзиву на позов, письмових пояснень, дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, судом встановлено наступні обставини.

Як свідчать відомості із копії військового квитка позивача серії НОМЕР_1 від 19.11.1997 і трудової книжки серії НОМЕР_2 від 19.08.1999, ОСОБА_1 в період з 18.10.2000 по 18.10.2006 і з 07.10.2011 по 19.09.2018 проходив службу у Військовій частині НОМЕР_7 (а.с.22-26, 27-33).

12.06.2017 позивачу видано посвідчення серії НОМЕР_3 від 12.06.2017, яким засвідчується набуття ОСОБА_1 права на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій (а.с.11).

Наказом командира Військової частини НОМЕР_8 Міністерства оборони України від 19.09.2018 за №266 (по стройовій частині) сержанта ОСОБА_1 , командира відділення радіолокаційної станції Військової частини НОМЕР_7, звільненого наказом командувача Військової частини НОМЕР_8 (по особовому складу) від 14.09.2018 за №49-РС у запас відповідно до пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" за підпунктом "к", з 19.09.2018 виключено зі списків особового складу частини, всіх видів забезпечення та зараховано до оперативного резерву першої черги за спеціальністю командир відділення, ВОС-500182А (а.с.12).

Відповідач у справі не заперечує, що саме Військова частина НОМЕР_7 при вирішенні даного публічно-правого спору, в тому числі на час несення позивачем військової служби, є належним суб`єктом владних повноважень, який повинен відповідати за позовними вимогами у даній справі.

За позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_7 рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07.05.2021 у справі №300/776/21 позов задоволено частково, зокрема:

- визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_7 щодо невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 01.03.2018;

- зобов`язано Військову частину НОМЕР_7 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 до 01.03.2018 (https://reestr.court.gov.ua/Review/96858711).

Дане рішення суду набрало законної сили 08.06.2021.

Позивач у адміністративному позові стверджує, що йому проведено виплату індексацію на виконання коментованого рішення суду, але, на переконання ОСОБА_1 , розмір такої індексації обраховано за помилковим обранням базового місяця.

Звертаючись до суду, позивач надав копію виписки банківської операції № за червень-липень 2021 року, за змістом якої за спірний період (на виконання рішення суду) 12.07.2021 виплачено індексацію в розмірі 24 133,83 гривень (а.с.9).

Також в матеріалах справи міститься розрахунково-платіжна відомість №89 від 08.07.2021 на виплату грошового забезпечення військовослужбовцям Військової частини НОМЕР_7 за липень 2021 року і платіжне доручення №396 від 08.07.2021, якими засвідчується нарахування індексації згідно рішення суду в сумі 24 501,35 гривень та виплату такої індексації в сумі 24 133,83 гривень (а.с.42, 52).

Вважаючи протиправним нарахування і виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 із застосуванням базового місяця грудень 2014 року, а не січень 2008 року, а також не нарахування і невиплату індексації за період з березня по вересень 2018 року, позивач звернувся до суду за захистом порушеного права на належний розмір власного грошового забезпечення у відносинах публічної (військової) служби із Військовою частиною НОМЕР_7.

Надаючи правову оцінку публічно-правовим відносинам, суд виходить із наступних підстав та мотивів.

Зважаючи на вимоги пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин, суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних відносин.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 за №2232-ХІІ (надалі по тексту також - Закон №2232-XII), військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

В свою чергу, правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначені Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" (надалі по тексту також - Закон №1282-ХІІ).

Так, статтею 1 Закону №1282-XII встановлено, що індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Приписами статті 2 Закону №1282-XII визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Індексація грошових доходів населення, як то визначено статтею 4 Закону №1282-XII (в редакції змін згідно із Законом №911-VIII від 24.12.2015), проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін. У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

У рішенні Конституційного Суду України від 15.10.2013 у справі №9-рп/2013 за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положення частини 2 статті 233 Кодексу Законів про працю України (надалі по тексту також - КЗпП України) зазначено, що індексація заробітної плати як складова належної працівникові заробітної плати спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. Тому системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а отже підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.

Згідно частини 2 статті 6 Закону №1282-XII порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України. В даному випадку такими правилами є Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 за № 1078 (як зазначено вище, надалі по тексту також - Порядок №1078).

У випадку, який досліджується судом в період з грудня 2014 року (обраного відповідачем як "базовий місяць" для обчислення спірного розміру індексації) до грудня 2015 року (в якому на підставі Постанови №1013 внесено з 15.12.2015 зміни до Порядку №1078), так і в період з 01.01.2016 по 28.02.2018 (період нарахування військовою частиною індексації грошового забезпечення із застосуванням "базового місяця" грудень 2014 року), мав місце різний за юридичним змістом і відповідним правовим регулюванням Порядок проведення індексації грошових доходів населення.

Так, відповідно до пункту 1-1 Порядку №1078 (в новій редакції Порядку, чинного з 15.12.2015 до 28.02.2018, зміни до якого внесено Постановою №1013) "підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсотка (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2016 за №77, які застосовується з 01.01.2016 - в розмірі 103 відсотка). Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 року - місяця опублікування Закону України від 06.02.2003 за №491-IV "Про внесення змін до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення".

Разом з тим, до 01.01.2016 абзац 2 коментованого пункту 1-1 Порядку №1078 мав наступну редакцію, зокрема: "Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсотка".

"Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, в тому числі й грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби" (пунктом 2 Порядку №1078, в редакції після 15.12.2015).

Пунктом 4 Порядку №1078 (в редакції після 15.12.2015) передбачено, що "індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Оплата праці, у тому числі працюючим пенсіонерам, грошове забезпечення, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, допомога по безробіттю, що надається залежно від страхового стажу у відсотках середньої заробітної плати, стипендії індексуються у межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб. Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків".

"У разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення. Сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу" (абзаци 1-3 пункт 5 Порядку №1078, в редакції після 15.12.2015).

При цьому, за змістом абзацу 1 того ж пункту 5 Порядку №1078 (в редакції до 15.12.2015) було визначено: "У разі підвищення розмірів мінімальної заробітної плати, пенсії, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, стипендій, а також у разі зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів місяць, в якому відбулося підвищення, вважається базовим при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення. У базовому місяці значення індексу споживчих цін приймається за 1 або 100 відсотків. Індексація грошових доходів, отриманих громадянами за цей місяць, не провадиться. З наступного місяця здійснюється обчислення наростаючим підсумком індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації.".

"Виплата сум індексації грошових доходів" згідно з підпунктом 2 пункту 6 Порядку №1078 (в редакції після 15.12.2015) "здійснюється за рахунок джерел, з яких проводяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету".

Попри вказане, слід звернути також увагу на зміни редакції наступного питання окремих випадків і умов проведення індексації грошових доходів населення.

Абзацом 3 пункту 5 Порядку №1078 (в редакції до 15.12.2015) визначалося, що "у разі коли грошовий дохід з урахуванням суми підвищення менше суми грошового доходу з урахуванням індексації до його підвищення, у базовому місяці сума загального доходу визначається з таким розрахунком, щоб сума грошового доходу з урахуванням індексації не перевищувала загального доходу до його підвищення.

Приклад проведення індексації у разі підвищення грошових доходів наведено в додатку 4 до цього Порядку".

У такому додатку №4 чітко надано методичне роз`яснення (у формі прикладів) як розраховується "поточна індексація" (обчислення індексу споживчих цін за наростаючим підсумком) та окремо "фіксована величина суми індексації".

Після набрання чинності Постанови №1013, якою з 15.12.2015 внесено зміни до Порядку №1078 вказане вище питання врегульовано абзацами 4, 5 і 6 пункту 5 такого порядку, а саме, "якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.

До чергового підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у пункті 1-1 цього Порядку.

Приклади проведення індексації грошових доходів громадян у разі їх підвищення наведено у додатку 4".

Однак, як свідчить додаток 4 (у новій редакції Порядку №1078, дійсного з 15.12.2015) він не містить опису методичних роз`яснень (у формі прикладів) за випадками (умовами обчислення індексації грошових доходів), який визначений у абзацами 4, 5 і 6 пункту 5 такого порядку, а особливо абзацу 6 коментованого пункту.

Втім, це не має особливе значення для вирішення саме даного публічно-правого спору за участю ОСОБА_1 і Військової частини НОМЕР_7.

Повертаючись до правового регулювання спірних правовідносин слід вказати, що порівняння редакцій Порядку №1078 до і після 15.12.2015 свідчить про введення в дію Постановою №1013 із вказаної календарної дати ряд новел та дещо іншої за правим змістом процедури, встановленого Порядком проведення індексації грошових доходів населення, в тому числі і військовослужбовців.

По перше, базовим місяцем до 15.12.2015 вважався місяць, у якому відбулося підвищення мінімальної зарплати (грошового забезпечення) чи зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів (за рахунок постійних складових), а після прийняття Урядом України Постанови №1013, якою внесено зміни до Порядку №1078, - місяцем підвищення став місяць, у якому відбулося підвищення виключно тарифних ставок чи окладів (пункт 5 Постанови №1078).

Тобто, якщо раніше місяць підвищення грошових доходів (базовий місяць) визначався у разі, коли збільшувались розміри заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок підвищення тарифної ставки (окладу) або за рахунок зростання будь-якої постійної її складової, то після внесення змін - тільки у разі, якщо підвищення виключно тарифну ставку чи оклад.

По друге, індексація грошових доходів населення до 01.01.2016 (в тому числі і до 01.12.2015) проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсотка, а після 01.01.2016 - в розмірі 103 відсотка.

Позивач наполягає на тому, що, у спірному випадку, починаючи з 15.12.2015 обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення військовослужбовця здійснюється з місяця наступного за місяцем підвищення посадового окладу за посадою, яку займає такий військовослужбовець, як то визначено пунктом 5 Порядку №1078 в редакції з 15.12.2015.

Дійсно, суд погоджується із доводами позивача про те, що станом на 15.12.2015 (і до цієї дати) останнє підвищення посадових окладів військовослужбовців мало місце з 01.01.2008 відповідно до Постанови №1294, дія якої втратила чинність 01.03.2018. Надалі, у зв`язку з набранням чинності Постановою №704 з 01.03.2018 підвищено посадові оклади військовослужбовців, шляхом затвердження нової (значно підвищеної) тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.

Як вважає ОСОБА_1 , підвищення тарифних ставок (окладів) в період з 01.01.2008 по 28.02.2018, що могло б бути підставою для встановлення з січня 2016 року іншого базового місяця при проведенні індексації, не відбувалося. Відтак, позивач переконаний, що базовим місяцем при обчисленні індексації грошового забезпечення за період з 15.12.2015 (01.01.2016) по 28.02.2018 є саме січень 2008 року, який слід визначати за правилами абзацу 1 пункту 5 Порядку №1078 в новій (зміненій) редакції, яка набрала чинності з 15.12.2015.

Отже, у випадку який перевіряється судом єдиним мотивом позивача, який визначає увесь зміст вимог ОСОБА_1 в частині помилковості розрахунку індексації його грошового забезпечення в період з 01.01.2016 по 28.02.2018 є невірне визначення військовою частиною базового місяця, який слід враховувати у формулу обчислення, починаючи з січня 2016 року.

Позивач вважає таким місяцем січень 2008 року (місяць, в якому, станом на 15.12.2015 та/або 01.01.2016, в останнє Урядом України змінювалася тарифна ставка/оклад військовослужбовця), а відповідач - грудень 2014 року (місяць, в якому командуванням військової частини встановлено щомісячну надбавку за класну кваліфікацію в розмірі 2,5% посадового окладу, що привело до зростання грошового доходу ОСОБА_1 ).

На підтвердження своїх доводів про правомірність застосування базового місяця грудень 2014 року відповідач склав/подав:

- особовий рахунок ОСОБА_1 №12 за період з листопада 2014 року по грудень 2015 року та особовий рахунок № 13 за період з січня 2016 року по лютий 2018 року, який свідчить про встановлення позивачу надбавки за класну кваліфікацію, яка в грошовому виразі у грудні 2014 року склала 7,81 гривень, в січня 2015 року - 15,13 гривень, виплата якої в загальному розмірі 22,94 гривень здійснена відповідачем у січні 2015 року (а.с.55, 49-50);

- розрахунок індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 по 01.03.2018 на загальну суму нарахування 24 501,35 гривень (а.с.51)

Виходячи із змісту особового рахунку № 12 за період з листопада 2014 року по грудень 2015 року, ОСОБА_1 нараховано грошове забезпечення у листопаді 2014 року в розмірі 3 268,91 гривень, у грудні 2014 року - 3 323,36 гривень і в січні 2015 року - 3 341,92 гривень (а.с.55).

Тобто в даному випадку у відношенні до позивача у грудні 2014 року відбулося збільшення розміру його грошового забезпечення, шляхом встановлення надбавки за класну кваліфікацію, яка із вказаного календарного місяця нараховувалася і виплачувалася (в порівнянні із листопадом 2014 року) щомісячно, та в наслідок чого мало місце збільшення розміру забезпечення ОСОБА_1 , що в розумінні абзацу 1 пункту 5 Порядку №1078 (в редакції до 15.12.2015) слід вважати "зростанням грошових доходу без перегляду їх мінімальних розмірів".

З урахуванням вказаного, виконуючи рішення суду у справі №300/776/21, відповідачем, починаючи з січня 2016 року, встановлено величина приросту індексу споживчих цін для проведення індексації в значенні 42,2%, як коефіцієнт індексації, обчислений починаючи із грудня 2014 року (а.с.51).

Згідно коментованого розрахунку індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 коефіцієнт індексації з січня по травень 2016 року становив 42,2%, з червня по листопад 2016 року - 50,5%, з грудня 2016 року по лютий 2017 року - 56,7%, з березня по серпень 2017 року - 68,6% і з вересня 2017 року по лютий 2018 року - 79,3%.

Починаючи з січня 2016 року по лютий 2018 року військовою частиною нараховано позивачу індексацію грошового забезпечення в загальному розмірі 24 501,35 гривень. ОСОБА_1 не оспорює повноту фактичної виплати індексації на банківський рахунок відповідно до розрахунку, складеного на виконання рішення суду у справі №300/776/21.

Позивач не заперечує значення "коефіцієнта індексації", встановленого станом на січень 2016 року в значенні "42,2%" і "величину приросту індексу споживчих цін для проведення індексації" в значеннях "50,5%", "56,7%", "62,6%", "68,6%", "73,9%" відповідно, визначених відповідачем при нарахуванні та виплаті індексації за період з 01.01.2016 по 01.03.2018. Відтак, правомірність встановлення "коефіцієнта індексації з січня 2016 року" і визначення "величину приросту індексу споживчих цін для проведення індексації" не є предметом перевірки у даній справі.

Вирішуючи питання, який із базових місяців слід враховувати у спірному випадку (січень 2008 року, грудень 2014 року чи січень 2016 року), а також питання як станом на грудень 2015 року врахувати нову редакцію Порядку №1078 із застосуванням обставин і вихідних даних, що мали місце до набрання з 15.12.2015 чинності Постанови №1013, суд виходить із наступних мотивів.

Спори з питань індексації грошових доходів підлягають розгляду в судовому порядку (пункт 13 Порядку №1078).

Одним із найскладніших питань, які досить часто виникають у процесі вирішення судових спорів, є питання дії закону в часі. Такі питання можуть мати найрізноманітніші форми, зокрема визначення норми закону, яку слід застосувати до спірних правовідносин, які виникли у минулому, але на момент виникнення спору та/або розгляду справи в суді (тривалості відповідної адміністративної процедури) така норма втратила чинність або була суттєво змінена (шляхом розширення або звуження правомочностей суб`єкта приватного права або суб`єкта публічного права), чи навпаки.

Вирішуючи ці питання, обов`язково необхідно враховувати зміст конституційного принципу незворотності дії закону у часі та негайної дії норми процесуального права, а також аналізувати рішення Конституційного Суду України щодо порядку застосування норми права у часі та вже сформовану практику Верховного Суду із зазначеного питання.

Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України. Так, згідно з висновками щодо тлумачення змісту статті 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року №1-зп, від 9 лютого 1999 року №1-рп/99, від 5 квітня 2001 року №3-рп/2001, від 13 березня 2012 року №6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Єдиний виняток з даного правила, закріплений у частині 1 статті 58 Конституції України, складають випадки, коли закони та інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Конституційний Суд України також висловив позицію, згідно з якою закріплення принципу незворотності дії нормативно-правового акта у часі на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта (Рішення Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп).

Отже, залежно від порядку набрання чинності нормативно-правового акта, може бути застосовано декілька способів його дії у часі. Зокрема, як зазначено у пункті 2 рішення Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року №1-рп/99, перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема: негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма).

Перша форма застосовується у разі, якщо нормативно-правовий акт прийнято на момент виникнення правовідносин та він залишається чинним на час, коли правовідношення припинило своє існування. У випадку, якщо у новоприйнятому нормативно-правовому акті визначено особливий порядок набрання ним чинності, у тому числі визначено перехідний період, під час якого залишаються чинними окремі норми скасованого ним нормативно-правового акта, застосовується ультраактивна форма. Третя форма дії є актуальною у разі прийняття нормативно-правових актів, які пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

На підставі аналізу наведених вище рішень Конституційного Суду України, що містять офіційні тлумачення положень Основного Закону стосовно дії нормативно-правового акта у час, доцільно зробити висновок про те, що судом під час розгляду справи має застосовуватися той нормативно-правовий акт, який набув чинності та залишається чинним на момент виникнення та припинення спірних правовідносин.

Питання про спосіб застосування конституційного принципу незворотності дії закону у часі вирішується у процесі правозастосовної діяльності судами.

Так, Верховним Судом у постанові від 19 червня 2018 року у справі №820/5348/17 сформульовано правові висновки, за змістом яких "розпочатий процес реалізації права, за загальним правилом, повинен бути завершений за чинним на момент початку такого процесу законом (крім випадків, якщо у самому законі не визначений інший порядок), що узгоджується з принципом правої визначеності".

У контексті застосування принципу незворотності дії закону у часі це означає, що у разі, якщо правовідносини стосовно реалізації певного права розпочато у період чинності нормативно-правового акта, за умови, що особа здійснила конкретні дії, що виражають її волевиявлення стосовно реалізації права (звернулась до суб`єкта владних повноважень, подала повний пакет документів тощо), то особа повинна мати можливість закінчити реалізацію відповідного права за тими нормами, що діяли на момент початку реалізації відповідного права, навіть якщо до завершення реалізації права вони втратили чинність.

Переносячи коментовані висновки щодо дії положень нормативно-правового акта в часі до спірного випадку, суд вказує на таке.

Так, Постанова №1013, якою внесено окремі суттєві зміни до Порядку №1078, прийнята Урядом України 09.12.2015, і яка набрала чинності з 15.12.2015. При цьому, пунктом 6 постанові надано зворотної дії в часі, так як ухвалено застосовувати її з 1 грудня 2015 року.

Цими змінами, саме на які посилається ОСОБА_1 , з 15.12.2015 внесено новелу до пункту 5 Порядку №1078, серед яких, місяцем підвищення став місяць, у якому відбулося підвищення безпосередньо тарифних ставок чи окладів.

До вказаної дати (до 15.12.2015) таким місяцем був місяць, якому зростали грошові доходи населення без перегляду їх мінімальних розмірів (за рахунок постійних складових), без перегляду в сторону збільшення тарифних ставок чи окладів.

Тобто, з 15.12.2015 введено в дію нові правила визначення так званого "базового місяця", значення індексу споживчих цін в якому приймається за 1 або 100.

Окрему увагу у даному випадку слід звернути на те, що положення Постанови №1013 не містять особливих умов застосування нових положень Порядку №1078, введених в дію з 15.12.2015, в тому числі абзацу 1 пункту 5 такого порядку не надано зворотної дії в часі - ретроактивної дії.

Поряд з вказаним, пунктом 3 Постанови №1013 встановлено Міністрам, керівникам інших центральних органів виконавчої влади, головам обласних, Київської міської державних адміністрацій та інших державних органів у межах передбачених коштів державного бюджету, місцевих бюджетів та власних коштів вжити заходів для підвищення з 1 грудня 2015 р. розмірів посадових окладів (тарифних ставок, ставок заробітної плати), перегляду розмірів надбавок, доплат, премій, спрямувавши на зазначені цілі всі виплати, пов`язані з сумою індексації, яка склалась у грудні 2015 р., з тим, щоб розмір підвищення всіх складових заробітної плати у сумарному виразі для кожного працівника у грудні 2015 р. перевищив суму індексації, яку йому повинні були виплатити у грудні 2015 року.

Для проведення подальшої індексації заробітної плати обчислення індексу споживчих цін починається з січня 2016 р. відповідно до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 за №1078.

Отже, абзацами 1 і 2 пункту 3 Постанови №1013 чітко визначено, що нові правила розрахунку індексації розпочинають діяти з січня 2016 року, а правила розрахунку індексації грошових доходів за грудень 2015 року здійснюються за діючою на цей місяць Порядком №1078.

У суду немає сумнівів, що підвищення тарифних ставок, які визначні у пункті 1 Постанови №1013, не стосуються військовослужбовців.

Одночасно, сторони не заперечують, що з дня набрання чинності Постанови №1013 до 01.03.2018 не мало місце зміна тарифних ставок чи окладів військовослужбовців. А відтак, з даної дати (набрання чинності нового порядку визначення базового місяця для індексації грошових доходів), в тому числі за період з січня 2016 року по березень 2018 року, за правилами нової редакції абзацу 1 пункту 5 Порядку №1078, не виникло правових підстав визначати місяця, значення індексу споживчих цін в якому приймається за 1 або 100.

Постанова №1013 не надала правової можливості враховувати місяць, в якому мало місце зміна тарифних ставок та/або окладів військовослужбовців, до дня набрання чинності нормативно-правовим актом - до 15.12.2015.

Саме такий підхід до застосування нормативно-правого регулювання у спірних правовідносинах застосовано Восьмим апеляційним адміністративним судом при ухваленні постанов 21.06.2022 у справі №380/3254/21 (провадження №А/857/1271/22), 09.06.2022 у справі №260/5461/21 (провадження №А/857/5871/22), 26.05.2022 у справі №460/14099/21 (провадження №А/857/4440/22), 19.05.2022 у справі №300/5628/21 (провадження №А/857/2182/22), 19.05.2022 у справі №380/17866/21 (провадження №А/857/3837/22), 09.05.2022 у справі №300/3765/21 (провадження №А/857/2072/22), 11.04.2022 у справі №380/3085/21 (провадження №А/857/94/22), 08.04.2022 у справі №380/3085/21 (провадження №А/857/94/22), 17.03.2022 у справі №380/13051/21 (провадження №А/857/22714/21), 17.03.2022 у справі №380/13277/21 (провадження №А/857/23363/21), 25.02.2022 у справі №140/6643/21 (провадження №А/857/23169/21), від 04.01.2022 у справі №380/5811/21 (провадження №А/857/2274/21), від 19.08.2021 у справі №380/2337/21 (провадження №А857/10789/21), від 06.09.2021 у справі №260/504/21 (провадження №А/857/8803/21), від 22.09.2021 у справі №460/804/21 (провадження №А/857/11378/21), від 22.09.2021 у справі №380/2919/21 (провадження №А/857/11680/21), від 10.09.2021 у справі №380/8472/20 (провадження А/857/11386/21) і від 30.08.2021 у справі №260/506/21 (провадження №А/857/8848//21).

В таких справах Восьмий апеляційний адміністративний суд сформував наступні висновки:

- "Прийняття підвищення тарифних окладів (стипендій), яке сталося до 15.12.2015 року, за 1 або 100 відсотків порушує таку складову верховенства права, як принцип правової визначеності, та суперечить положенням частини 1 статті 58 Конституції України, згідно якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність осіб.

Тому у відповідача були відсутні підстави для обрахунку індексації позивачу січня 2008 року як базового місяця";

- "Натомість висновок суду першої інстанції про встановлення до вказаного періоду базового місяця січня 2008 рок вказує на застосування судом першої інстанції норм право до спірних відносин, що виникли раніше, тобто суд порушив принцип незворотності дії правових норм в часі";

- "При цьому, з огляду на принцип "незворотності дії законів в часі", оскільки станом на 01 грудня 2015 року позивач не перебував у статусі "новопризначеного працівника", відсутні правові підстави для застосування до спірних правовідносин пункту 10-2 Порядку №1078 та застосування, як базового місяця, січня 2008 року".

"…зобов`язання судом першої інстанції відповідача при розрахунку індексації за період жовтня 2016 року - лютого 2018 року застосувати січень 2008 року як базовий безпідставне, оскільки до 15.12.2015 діяв інший механізм визначення та обрахунку індексації.

Аналіз редакції пункту 5 Порядку № 1078, а особливо його 1-5 абзаців свідчить про те, що значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення тарифних окладів (стипендій), для обрахунку приймається за 1 або 100 відсотків лише коли таке підвищення відбулося після 15.12.2015.".

Відтак, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльність військової частини щодо не проведення перерахунку індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 01.03.2018, враховуючи базовий місяць для розрахунку січень 2008 року, а також зобов`язати здійснити перерахунок і виплату належної індексації із застосуванням базового місяця - січень 2008 року, суд вважає безпідставними і такими, що не підлягають до задоволення.

Є очевидним, що у відношенні до військовослужбовців питання правильності визначення індексації грошового забезпечення за січень 2016 року, залишилося не врегульованим належним чином.

Зокрема, в силу вимог абзацу 1 пункту 3 Постанови №1013 Міністрам (в тому числі Міністру Збройних Сил України) у межах передбачених коштів державного бюджету та власних коштів зобов`язане було вжити заходів для підвищення з 1 грудня 2015 року розмірів посадових окладів (тарифних ставок, ставок заробітної плати), перегляду розмірів надбавок, доплат, премій, спрямувавши на зазначені цілі всі виплати, пов`язані з сумою індексації, яка склалась у грудні 2015 року, з тим, щоб розмір підвищення всіх складових заробітної плати у сумарному виразі (поточної і фіксованої) для кожного працівника у грудні 2015 року перевищив суму індексації, яку йому повинні були виплатити у грудні 2015 року.

У суду відсутні відомості про виконання Міністерством Збройних Сил України і безпосередньо Військовою частиною НОМЕР_7 абзацу 1 пункту 3 Постанови №1013.

У зв`язку із чим, відсутні у спірному випадку правові підстави для застосування положень абзацу 2 пункту 3 Постанови №1013 в частині вимог: "для проведення подальшої індексації заробітної плати обчислення індексу споживчих цін починається з січня 2016 р. відповідно до Порядку №1078".

Попри це, зважаючи на принцип "розпочатий процес реалізації права повинен бути завершений за чинним на момент початку такого процесу законом", а також зважаючи на те, що абзац 1 пункту 3 Постанови №1013 не визначено у грудні 2015 року інший процедуру розрахунку індексації, ніж та, що діяла до 01.01.2016, суд вважає достатньо справедливим і пропорційним застосування в січні 2016 року першого значення "відсотку коефіцієнта індексації"/"розміру поточної індексації" (для обчислення індексу споживчих цін за наростаючим підсумком) саме редакцію абзацу 1 пункту 5 Порядку №1078, яка була чинна до набрання з 15.12.2015 чинності Постанови №1013.

В протилежному випадку, беручи за основу принцип "незворотності дії нормативно-правового акта у часі", враховуючи те, що Уряд України залишив без конкретних відповідей питання визначення для військовослужбовців з січня 2016 року порядку обчислення індексації їх грошового забезпечення, зважаючи на те, що введені з грудня 2015 року пунктом 1 Постанови №1013 підвищення тарифних розрядів і окладів не стосувалося військовослужбовців, то "відсоток коефіцієнта індексації"/"розмір поточної індексації" (для обчислення індексу споживчих цін за наростаючим підсумком) повинен становити 0,00%.

У спірному випадку "відсоток коефіцієнта індексації" мав обчислюватися з відповідного місяця календарного року по січень 2016 року, а базовим місяцем для його розрахунку мав бути саме той місяць календарного року, як місяць в якому у складі грошового забезпечення ОСОБА_1 відбулося зростання грошового доходу/забезпечення без перегляду його мінімального розміру в місяці, в якому відбулося таке підвищення, в тому числі збільшення (встановлення нової) будь-якої складової забезпечення військовослужбовця, яке призвело до підвищення заробітку, і виплата якої мало постійний характер у визначеному раніше розмірі.

Саме такий розрахунок і визначення базового місяця, зважаючи на правове регулювання і фактичні обставини, суд вважає правомірним.

Суд окремо оцінює застосування відповідачем базового місяця грудень 2014 року, на обґрунтування визначення якого військова частина склала довідку про суму нарахованої індексації (а.с.51).

Як відзначено вище, за змістом довідки всього нараховано індексації в розмірі 24 501,35 гривень.

Так, у досліджуваних правовідносинах з грудня 2014 року по січень 2016 року, а надалі і по лютий 2018 року базовим місяцем для розрахунку сум індексації відповідач визначив грудень 2014 року, що на переконання суду є вірним, оскільки саме в грудні 2014 року військовослужбовцю (позивачу) встановлено щомісячну надбавку за класну кваліфікацію в розмірі 2,5% посадового окладу, що призвело до збільшення заробітку (а.с.55).

Зокрема, як свідчить відомості із Особового рахунку №12 ОСОБА_1 за листопад 2014 року - грудень 2015 року, надбавка за класну кваліфікацію у грошовому виразі на місць становила розмір 15,13 гривень, та в перше фактично виплачена позивачу у січні 2015 року в загальному розмірі 22,94 гривень, в тому числі:

- за грудень 2014 року - 7,81 гривень;

- за січень 2015 року - 15,13 гривень (а.с.55).

В складі грошового забезпечення ОСОБА_1 за листопад 2014 року (3 268,91 гривень) нарахування надбавки за класну кваліфікацію відсутнє, а за грудень 2014 року і січень 2015 року розмір грошового забезпечення збільшився та склав 3 323,36 гривень і 3 341,92 гривень відповідно, так як, серед іншого, до його складу увійшла коментована надбавка в розмірі 7,81 гривень і 15,13 гривень (а.с.55).

На далі, починаючи з січня 2016 року, відштовхуючись від "відсотку коефіцієнта індексації" в числовому значенні "42,2%" (величина приросту індексу споживчих цін, розрахований з грудня 2014 року), такий коефіцієнт в наростаючому порядку з червня 2016 року змінюється на "50,5%", з грудня 2016 року на "56,7%", з березня 2017 року на "62,6%", з червня 2017 року на "68,6%", з вересня 2017 року на "73,9%" і з грудня 2017 року на "79,3%".

З урахуванням встановленого прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 1 число вказаних вище календарних місяців періоду обчислення індексації (1 378,00 гривень, 1 450,00 гривень) відповідачем із урахуванням "величина приросту індексу споживчих цін" визначено такі суми індексації - 581,52 гривень, 611,90 гривень, 732,25 гривень, 907,20 гривень, 1 001,60 гривень, 1 054,18 гривень, 1 155,22 гривень, 1 244,48 гривень і 1 397,27 гривень (а.с.51).

Для суду є очевидним правильне застосування базового місяця - грудень 2014 року.

При цьому, встановлення "коефіцієнта індексації", визначеного станом на січень 2016 року в значенні "42,2%" і "величину приросту індексу споживчих цін для проведення індексації" в значеннях "50,5%", "56,7%", "62,6%", "68,6%", "73,9%" з урахуванням офіційних показників, оприлюднених Державним комітетом статистки України не порушені ОСОБА_1 в адміністративному позові, не є підставою, предметом оскарження і перевірки, відтак, в силу вимог частини 1 статті 9 КАС України, не підлягає дослідженню та вирішенню по суті.

Так як строки давності звернення до суду у правовідносинах стягнення індексації заробітку не застосовуються, ОСОБА_1 не позбавлений права на звернення до суду із відповідним позовом, якщо вважатиме, що такі права в такій частині підлягатимуть захисту і відновленню із урахуванням порушених вище питань.

Щодо періоду з березня 2018 року по вересень 2018 року, судом встановлено, що Військова частина НОМЕР_7 не здійснювала нарахування і виплату індексації грошового забезпечення позивача в цей період.

Згідно пояснень відповідача грошове забезпечення ОСОБА_1 в період з березня 2018 року по вересень 2018 року не підлягало індексації, так як останній звільнений у вересні 2018 року, а поріг індексації 103% перевищено лише у жовтні 2018 року. При цьому оскільки індекс інфляції за жовтень 2018 року опубліковано у листопаді 2018 року, то індексацію можна було б провести з грудня 2018 року.

Так, згідно офіційних даних, розміщених на сайті Державної служби статистики України, судом з`ясовано, що індекс споживчих цін у квітні 2018 року становив 100,8%, у травні 2018 року - 100,0%, у червні 2018 року - 100,0%, у липні 2018 року - 99,3%, у серпні 2018 року - 100,0%, у вересні 2018 року 101,9%, у жовтні 2018 року - 101,78% відповідно.

Отже величина індексу споживчих цін у період з квітня 2018 року по жовтень 2018 року не перевищувала передбаченого пунктом 1-1 Порядку №1078 порогу індексації у 103%.

Суд ураховує, що відповідно до абзаців 3-5 пункту 5 Порядку №1078 сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу.

Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.

Таким чином, для правовідносин, пов`язаних з нарахуванням індексації, визначальним є також факт підвищення саме грошового доходу, а не лише тарифних ставок (окладів).

Судом проаналізовано особовий рахунок ОСОБА_1 за березень-вересень 2018 року, згідно якого розмір нарахованої позивачу зарплати у березні 2018 року становив 8 392,00 гривень а у квітні - 9 406,88 гривень (а.с.57). Із вказаного слідує, що у зв`язку із введенням в дію Постановою №704 з 01.03.2018 нових/підвищених посадових окладів (із 865,00 гривень до 3 000,00 грошове) грошове забезпечення ОСОБА_1 збільшилося на 1 014,88 гривень.

Разом з тим, розмір нарахованої у лютому 2018 року індексації грошового забезпечення становив 1 397,27 гривень (а.с.51).

З наведеного слідує, що загальний розмір підвищення грошового забезпечення (доходу) позивача (1 014,88 гривень), із урахуванням введених в дію із 01.03.2018 положень Постанови №704, є нижчим за суму індексації (1 397,27 гривень), а отже в розумінні пункту 5 Порядку №1078 наявні правові підстави для нарахування і виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з березня 2018 року по вересень 2018 року, яка розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу (абзац 4 пункту 5 Порядку №1078).

Втім таких дій Військовою частиною НОМЕР_7 вчинено не було, що свідчить про допущену відповідачем протиправну бездіяльність стосовно не нарахування і невиплати індексації грошового забезпечення позивача з березня 2018 року по вересень 2018 року із урахуванням індексації, нарахованої і виплаченої на виконання рішення суду у справі №300/776/21.

Системний аналіз приписів Закону №1282-XII та Порядку №1078, на думку суду, дає підстави для висновку про те, що обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення) та визначати суму індексації, зокрема розміру посадового окладу, базового місяця для обчислення індексації, покладено саме на підприємства, установи, організації незалежно від форм власності. Тобто, визначення та нарахування суми індексації за певний період належить до дискреційних повноважень відповідачів.

У постановах від 17 вересня 2020 року у справі №420/1207/19 і від 15 жовтня 2020 року у справі №240/11882/19 Верховний Суд дійшов аналогічного висновку, який з огляду на приписи частини 5 статті 242 КАС України та частини 6 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" враховуються судом під час вирішення наведеного спору.

Так, принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності. Перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі завдання адміністративного судочинства.

Отже, під дискреційним повноваженням суд розуміє таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

Згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №11(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Здійснюючи судочинство Європейський суд неодноразово аналізував наявність, межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини від 17.12.2004 у справі "Педерсен і Бодсгор проти Данії" зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї. Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 02.06.2006 у справі "Волохи проти України" (заява № 23543/02) при наданні оцінки повноваженням державних органів суд виходив з декількох ознак, зокрема щодо наявності дискреції. Так, суд вказав, що норма права є "передбачуваною", якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі - у разі потреби за допомогою відповідної консультації - регулювати свою поведінку. "…надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права. Отже, закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, і порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання".

З наведеного видно, що під дискреційним повноваженням слід розуміти компетенцію суб`єкта владних повноважень на прийняття самостійного рішення в межах, визначених законодавством, та з урахуванням принципу верховенства права.

Зміст компетенції органу виконавчої влади складають його повноваження - певні права та обов`язки органу діяти, вирішуючи коло справ, визначених цією компетенцією. В одних випадках це зміст прав та обов`язків (право діяти чи утримуватися від певних дій). В інших випадках органу виконавчої влади надається свобода діяти на свій розсуд, тобто оцінюючи ситуацію, вибирати один із кількох варіантів дій (або утримуватися від дій) чи один з варіантів можливих рішень.

У спірних правовідносинах індексація з березня по вересень 2018 року включно не була нарахована та виплачена позивачеві.

Питання про те, який базовий місяць буде використаний відповідачем при нарахуванні індексації (зокрема березень 2018 року) є передчасним, оскільки у цій частині права позивача ще не порушені.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що у цьому випадку повноваження щодо обрахунку індексації, в тому числі, щодо визначення базового місяця для такого нарахування відповідно до норм Порядку №1078 та Закону №1282-XII покладається на відповідача.

Розрахунок індексації грошового забезпечення є компетенцією відповідача як органу, в якому позивач проходив службу, і який виплачував йому грошове забезпечення. Саме на відповідача за наявності законних підстав покладається обов`язок нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення з визначенням вихідних величин для такого обрахунку.

Приписами частини 4 статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Визначення базового місяця належить до виключної компетентності відповідача і суд не має повноважень визначати складові елементи нарахування індексації та здійснення його розрахунку, оскільки відповідно до законодавства обчислення таких сум належить до відання компетентних структур відповідача, а тому належним способом захисту порушених прав позивача, на переконання суду, у випадку невиконання зазначеного обов`язку відповідачами є зобов`язання нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за спірний період.

Так як в період з березня по вересень 2018 року відповідач протиправно не провів нарахування і виплату індексацію грошового забезпечення ОСОБА_1 з урахуванням вимог абзацу 4 пункту 5 Порядку №1078, то в цій частині позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, у зв`язку із чим військову частину слід зобов`язати здійснити відповідні дії.

Відтак, враховуючи вищенаведені обставини справи та норми матеріального права, суд приходить до висновку про часткове задоволенням вимог шляхом визнання протиправною бездіяльності військової частини щодо не нарахування і невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з березня по вересень 2018 року та зобов`язання нарахувати і виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за коментований період без визначення судом конкретної суми індексації грошового забезпечення та базового місяця для обчислення індексу споживчих цін.

Враховуючи вищенаведене, суд робить висновок про обґрунтованість адміністративного позову в цій частині, а позовні вимоги такими, що підлягають до часткового задоволення.

Щодо розподілу судових витрат суд відзначає, що позивач на підставі пункту 13 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи (а.с.11).

Більше того, в силу вимог пункту 1 частини 1 статті 5 коментованого Закону від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, серед іншого, звільняються також позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, до складу якої входить такої індексація такого заробітку.

Згідно вимог абзацу 2 частини 5 статті 139 КАС України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Аналіз вказаної правової норми свідчить, що основною умовою для стягнення судових витрат з іншої сторони на користь особи, є понесення таких витрат особою.

Суд не стягує з відповідачів витрати по сплаті судового збору так як останні позивачем фактично не понесені.

Сторонами не подано до суду будь-яких доказів про понесення ними інших витрат, пов`язаних з розглядом справи, відтак у суду відсутні підстави для вирішення питання щодо їх розподілу.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_7 щодо не нарахування і не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з березня по вересень 2018 року.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_7 нарахувати і виплати ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з березня по вересень 2018 року відповідно до абзацу 4 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 за №1078 "Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення", з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В задоволенні решти позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 ), АДРЕСА_1 ;

відповідач - Військова частина НОМЕР_7 (ідентифікаційний код юридичної особи НОМЕР_9), АДРЕСА_2.

Суддя Чуприна О.В.