Справа № 240/4864/22
Суддя: Нагірняк Микола Федорович
Дата ухвалення: 2022-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2022 року м. Житомир справа № 240/4864/22

категорія 113070200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Нагірняк М.Ф.,

секретар судового засідання Добровольська Н.А.

за участю: представника позивача - Осадчук Т.С.,

представника відповідача - Кухар А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АРТ- ЕКСПО" до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Подільського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про визнання протиправною та скасування постанови,

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю "АРТ- ЕКСПО" звернулося з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Подільського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу.

Ухвалою суду від 22.02.2022року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі і її призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Судове засідання у справі, призначене на 21.03.2022року, не відбулося по причині введення в країні військового стану та тимчасового припинення роботи суду.

Судове засідання у справі, призначене на 20.04.2022року, не відбулося по причині неявки представників сторін та подання відповідного клопотання представником Відповідача.

Судове засідання у справі, призначене на 18.05.2022року, не відбулося по причині неявки представників сторін та подання відповідного клопотання представником Відповідача.

Ухвалою суду від 12.05.2022року задоволено клопотання представника Позивача про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 10.06.2022року відмовлено в задоволенні клопотання представника Позивача про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції по причині відсутності технічної можливості.

В судовому засіданні представник Позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі і пояснила, що оскаржувана постанова була винесена виключно за результатами помилкового висновку Відповідача про допущення Позивачем порушень вимог ст.48 Закону України "Про автомобільний транспорт".

На думку представника Позивача, Відповідач не врахував, що загальна маса вантажного автомобіля, який використовувався Позивачем для перевезення вантажу не перевищує 7,5тон, перевезення здійснювалося в радіусі 100км. і водій, який керував даним автомобілем працює за сумісництвом на 0,25 ставки, що передбачає можливість не обладнувати транспортний засіб тахографом, а з метою контролю за дотриманням водієм режиму праці та відпочинку вести індивідуальну контрольну книжку водія.

Представник Відповідача, Подільського міжрегіональне управління Укртрансбезпеки, в судовому засіданні проти позову заперечила і пояснила, що 14.12.2021року уповноваженими працівниками Управління у повній відповідності до вимог чинного законодавства в ході рейдової перевірки було встановлено, що під час надання послуг з перевезення вантажу Позивачем, як перевізником, було допущено порушення вимог ст.48 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме транспортний засіб не був обладнаний тахографом. Таке порушення, на думку представника Відповідача, правомірно стало підставою для винесення оскаржуваної постанови.

Розглянувши подані документи та матеріали, заслухавши пояснення представника Позивача та представника Відповідача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню за таких підстав.

В судовому засіданні встановлено, що уповноваженими особами Подільського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки 14.11.2021року на автомобільній дорозі Р-49 "Васьковичі-Шепетівка в с.Наталівка Новоград-Волинського району Житомирської області було проведено перевірку транспортного засобу ГАЗ -3307, реєстраційний державний номер НОМЕР_1 , який належить Позивачу, та використовувався для перевезення вантажу, про що був складений відповідний акт.

Як зазначено в даному акті перевірки №297996 від 14.12.2021року, дослідженому судом, при наданні послуг з перевезення вантажу мало місце порушення вимог Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010року N340 (надалі - Положення N340), та Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженої Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010року N 385 (надалі - Інструкція N 385), а саме надання послуг з перевезення вантажу транспортним засобом, який не обладнаний діючим та повіреним тахографом (а.с.7).

За результатами розгляду акту перевірки №297996 від 14.12.2021року та доданих до нього матеріалів Відповідачем була винесена оскаржувана постанова №309615 від 18.01.2022року про застосування до Позивача адміністративно-господарського штрафу в сумі 17000,00грн. (а.с.8).

Як зазначено в постанові №309615 від 18.01.2022року та відповідно до пояснень представника Відповідача в судовому засіданні, підставою для застосування до Позивача адміністративно-господарського штрафу в сумі 17000,00грн. стало порушення вимог ст.48 Закону N 2344-III), а саме надання послуг з перевезення вантажу транспортним засобом, який не обладнаний діючим та повіреним тахографом.

Такі доводи Відповідача та його представника в судовому засіданні не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства з огляду на таке.

Як зазначено в позові, та відповідно до пояснень представника Позивача в судовому засіданні правова норма ст.48 Закон N 2344-III містить вичерпний перелік документів, які автомобільні перевізники та водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, та на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Безспірно, в силу вимог ст.48 Закону N 2344-III автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

У вказаній правові нормі законодавець не містить вичерпного переліку документів для здійснення внутрішніх перевезень вантажів і робить відсилку на інші документи, передбачені законодавством.

Суд враховує, що в силу вимог ст.34 Закону N 2344-III, автомобільний перевізник повинен, окрім іншого, виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів, та забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства.

В розумінні вимог ст. 2 Закону N 2344-III законодавство про автомобільний транспорт складається із цього Закону, законів України "Про транспорт", "Про дорожній рух", чинних міжнародних договорів та інших нормативно-правових актів у сфері автомобільних перевезень.

При цьому суд враховує, що статтею 6 Закону N 2344-III визначено, що загальне державне регулювання діяльності автомобільного транспорту здійснює Кабінет Міністрів України відповідно до своїх повноважень. Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері автомобільного транспорту, забезпечує, зокрема, нормативно-правове регулювання діяльності автомобільного транспорту.

Нормативно-правові акти центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту, прийняті в межах його компетенції, обов`язкові до виконання на території України.

В зв`язку з цим суд погоджується з доводами Відповідача, що Положення N340 та Інструкція N 385 є нормативно-правовими актами у сфері автомобільних перевезень.

Так, в п.1.1. Положення N340 прямо зазначено, що це Положення розроблено відповідно до Закону України "Про автомобільний транспорт".

Аналогічно в 1.1 Інструкції N 385 також прямо зазначено, що цю Інструкцію розроблено відповідно до вимог Закону України "Про автомобільний транспорт".

Так, відповідно до вимог п.6.1 Положення N340 вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн, що використовуються для вантажних перевезень, повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами. Водії зберігають записи щодо режиму праці та відпочинку протягом робочої зміни та 28 днів з дня її закінчення.

Водій, що керує транспортним засобом, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія (додаток 3) або повинен мати копію графіка змінності водіїв (п.6.3 цього ж Положення N340).

Суд також враховує, що згідно пункту 15 Порядку здійснення контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 N 1567, під час проведення рейдової перевірки перевіряється, зокрема, наявність визначених статтями 39 і 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом, в тому числі наявність чи відсутність індивідуальної картки водія для тахографа, індивідуальної контрольної книжки водія (додаток 3) або копії графіка змінності водіїв.

Такий висновок наведено у постанові Верховного Суду від 19 березня 2020 р. у справі N 823/1199/17 і відповідно до вимог ч.5 ст.242 КАС України підлягає врахуванню судом при вирішенні даного спору.

Загальновідомо, що картка водія для тахографа - це пластикова карта з вбудованим мікрочіпом, вона є "ключем", що забезпечує ідентифікацію та аутентифікацію водія з використанням шифрувальних (криптографічних) засобів. Вона дозволяє зчитувати з цифрового пристрою записану і збережену інформацію про дотримання водієм режиму праці та відпочинку, контролю швидкості і часу руху автомобіля.

В зв`язку з цим суд враховує доводи представника Позивача, що в розумінні положень п.4 Регламенту Європейського Парламенту і Ради (ЄС №165/2014 від 04.02.2014року "Про тахографи на дорожньому транспорті, скасування Регламенту Ради (ЄЕС) № 3821/85 про реєструвальне обладнання на дорожньому транспорті та внесення змін до Регламенту Європейського Парламенту і Ради (ЄС) № 561/2006 про гармонізацію деякого соціального законодавства, пов`язаного з дорожнім транспортом)" виключається необхідність використання тахографів для транспортних засобів, максимальна маса яких не перевищує 7.5 тон, які використовуються для перевезення вантажів в межах радіусу 100км від бази підприємства та за умови, що керування такими транспортними засобами не є основною діяльністю водія.

Законом України від 16.09.2014року №1678-VII було ратифіковано Угоду про асоціацію між Україною, з одної сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони, відповідно до якої держава Україна взяла на себе зобов`язання, зокрема, забезпечувати адаптацію законодавства України до законодавства ЄС.

Як встановлено у судовому засіданні, під час перевірки водій надав уповноваженим посадовим особам Відповідача свою індивідуальну контрольну книжку водія.

Під час розгляду даної справи у суді судом досліджена копія індивідуальної контрольної книжку водія ОСОБА_1 , який 14.12.2021року управляв вантажним автомобілем ГАЗ -3307, реєстраційний державний номер НОМЕР_1 , який належить Позивачу (а.с.14).

Тобто, у водія ОСОБА_1 14.12.2021року була наявна індивідуальна контрольна книжка водія. В даній індивідуальній книжці водія зазначено, що загальний пробіг автомобіля за 14.12.2021року склав лише 60км.

Як встановлено у судовому засіданні, згідно протоколу перевірки технічного стану цього транспортного засобу його вантажність становить 3,3тони (а.с.9).

Відповідно до дослідженої в судовому засіданні копії наказу Позивача №11-1/к від 31.05.2019року водій ОСОБА_1 з 01.06.2019року перебуває в трудових відносинах з ТОВ "АРТ- ЕКСПО" за сумісництвом на 0,25 посадового окладу для управління вантажним автомобілем ГАЗ -3307, реєстраційний державний номер НОМЕР_1 , який належить Позивачу.

Таким чином, суд робить висновок, що для забезпечення умов праці та відпочинку водія при здійсненні Позивачем вантажного перевезення вантажу 14.12.2021року з використанням вказаного вантажного автомобіля ГАЗ -3307, реєстраційний державний номер НОМЕР_1 , достатньо наявної індивідуальної контрольної книжку водія. Обладнувати вказаний транспортний засіб тахографом за вказаних умов його експлуатації не є обов`язковим.

Зазначене свідчить, що Позивачем не допущено порушення вимог статті 48 Закону N 2344-III, що виключає підстави для застосування до нього відповідальності, передбаченої абзацом третім частини першої статті 60 Закону N 2344-III.

На підставі викладеного суд робить висновок, що постанова №309615 від 18.01.2022року про застосування до Товариства з обмеженою відповідальністю "АРТ- ЕКСПО" адміністративно-господарського штрафу в сумі 17000,00грн. прийнята не на підставі вимог чинного законодавства, без врахування всіх обставин справи, а тому є протиправна та підлягає скасуванню, а позов - задоволенню.

Суд зазначає про відсутність в потребі надавати оцінку іншим аргументам представників сторін, так як судом належним чином надана оцінка основним їх доводам, що є достатнім для ухвалення судового рішення в даній справі та узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в рішеннях (зокрема, рішення у справі "Суомінеен проти Фінляндії" (№37801/97), рішення у справі "Вагнер та J.M.W.L. проти Люксембургу" (№76240/01) та рішення у справі "Фабрі проти Франції"(№16754/08)).

За подання даного позову Позивачем сплачено судовий збір в сумі 2481,00грн.

Згідно договору про правничу (правову) допомогу Позивачем вартість такої допомоги оцінено в розмірі 8000,00грн.

За приписами ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії учинялись.

З позиції суду розмір витрат на правову допомогу має бути співмірним зі складністю спору та виконаним адвокатом обсягом робіт; витраченим часом, ціною позову, значенням справи для сторони, в тому числі впливом на репутацію позивача, публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг, що відповідає позиції Верховного Суду викладеній у постанові від 23.04.2019 у справі №826/9047/16 (касаційне провадження №К/9901/5750/19).

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Враховуючи викладене, суд вважає, що наданий розрахунок правничої допомоги завищений у співвідношенні до обсягу наданих Позивачу послуг, оскільки справа є незначної складності. В зв`язку з цим суд робить висновок про наявність підстав для зменшення розміру судових витрат за надання професійної правничої допомоги з урахуванням складності позовної заяви, які суд оцінює в розмірі 5000,00 грн.

Таким чином, судові витрати Товариства з обмеженою відповідальністю "АРТ- ЕКСПО" у вигляді судового збору в сумі 2481,00грн. та витрат на правову (правничу) допомогу в сумі 5000,00грн. підлягають відшкодуванню шляхом стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Подільського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки.

Керуючись статтями 9, 77, 90, 242-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов задовольнити, визнати протиправною та скасувати постанову №309615 від 18.01.2022року про застосування до Товариства з обмеженою відповідальністю "АРТ- ЕКСПО" адміністративно-господарського штрафу в сумі 17000,00грн.

Судові витрати Товариства з обмеженою відповідальністю "АРТ- ЕКСПО" вул. Могилівська, 3-А с. Вересівка, Ємільчинський район, Житомирська область, 11245, ) у вигляді судового збору в сумі 2481,00грн. та витрат на правову (правничу) допомогу в сумі 5000,00грн. підлягають відшкодуванню шляхом стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Подільського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки (С.П. Корольова, 12 м. Житомир, 10014, ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати до Сьомого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу на рішення суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя М.Ф. Нагірняк

Повне судове рішення складене 22 червня 2022 року