Справа № 320/12451/21
Суддя: Журавель В.О.
Дата ухвалення: 2022-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2022 року м. Київ справа №320/12451/21

Суддя Київського окружного адміністративного суду Журавель В.О., розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Національної поліції України, Головного управління Національної поліції у Миколаївській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Головне управління Національної поліції в Черкаській області, про визнання протиправним та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення різниці в грошовому забезпеченні за час виконання нижче оплачуваної роботи,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Національної поліції України (далі - відповідач-1), Головного управління Національної поліції у Миколаївській області (далі - відповідач-2) в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Національної поліції України від 29 червня 2021 р. № 800 о/с в частині звільнення позивача з посади радника Голови відділу взаємодії з правоохоронними органами Департаменту забезпечення діяльності Голови;

- скасувати наказ відповідача від 30 червня 2021 р. № 377 о/с в частині призначення позивача на посаду заступника начальника Вознесенського районного управління ГУНП у Миколаївській області - начальника слідчого відділу;

- поновити позивача на посаді радника Голови відділу взаємодії з правоохоронними органами Департаменту забезпечення діяльності Голови з 1 липня 2021 р.;

- стягнути з Національної поліції України на користь позивача різницю в грошовому забезпеченні за час виконання нижче оплачуваної роботи.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що наказ про звільнення є необґрунтованим, оскільки відповідачем у зв`язку з реорганізацією не запропоновано рівнозначних посад у відповідача і відсутня була умова щодо неможливості його призначення на рівнозначну посаду. Вказує, що відповідачем йому були запропоновані певні посади, але вони не були рівнозначними займаній посаді і передбачали як нижчі посадові оклади, нижче грошове забезпечення, меншу територію, на яку поширювалися його повноваження, а також переміщення на роботу в іншу місцевість. Зазначив, що йому взагалі не було запропоновано рівнозначних посад як у новоствореному відділі, так і в центральному органі управління Національної поліції України. Вказав, що має переважне право на переведення на рівнозначну посаду, оскільки є учасником бойових дій, батьком двох неповнолітніх дітей, які перебувають на його утриманні. Зазначив, що кожного разу йому пропонувалися посади у все більш віддалених населених пунктах від місця служби у м. Києві. З огляду на порушення його прав та побоюванням звільнення з поліції він під тиском вимушений був написати рапорт на переведення до Вознесенського РУП, хоча цей рапорт не відповідає його дійсному волевиявленню і не може вважатися згодою на переведення на службу на нижчу посаду в іншу місцевість. Вважає, що вказані обставини є належними та достатніми для скасування оскаржуваного наказу про звільнення позивача від 29 червня 2021 р.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2021 р. відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання.

22 листопада 2021 р. до суду надійшло клопотання від представника відповідача-1 про залучення в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Головне управління Національної поліції в Черкаській області. Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2021 р. залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, Головне управління Національної поліції в Черкаській області (далі - третя особа).

15 грудня 2021 р. від відповідача-2 надійшов до суду відзив на позовну заяву, в якому він позову не визнав, у його задоволенні просив відмовити у повному обсязі. Стверджує, що підставою для переміщення позивача слугував власноруч написаний рапорт від 29 червня 2021 р., в якому він просить призначити його на посаду заступника начальника Вознесенського районного управління поліції ГУНП в Миколаївській області - начальника слідчого відділу, а тому наказ є обґрунтованим та таким, що винесений у відповідності до вимог чинного законодавства.

6 січня 2022 р. від відповідача-1 надійшов до суду відзив на позовну заяву, в якому він позову не визнав, у його задоволенні просив відмовити у повному обсязі. Стверджує, що видаючи наказ від 9 березня 2021 р. № 196 «Про затвердження переліку змін у штатах НПУ» голова Національної поліції України діяв на підставі у спосіб в межах повноважень, що встановленні спеціальним релевантним у даному випадку законодавством. Вказує, що позивач був своєчасно попереджений про скорочення займаної посади, йому неодноразово було запропоновано певний перелік рівнозначних посад, від яких він спочатку відмовлявся. У подальшому позивач погодився зайняти запропоновану йому посаду, про що подав рапорт. Чинним законодавством передбачено можливість переміщення поліцейського у зв`язку із скороченням штатів як на рівнозначну посаду, так і на нижчу посаду. Спірний наказ видано на підставі власноручно написаного рапорта із згодою позивача на переміщення на іншу посаду у Вознесенському РУП. Цей рапорт свідчить про наявність згоди позивача на його переміщення на нижчу посаду та про здійснення такого переміщення за його ініціативою. Твердження позивача про написання цього рапорта про переведення під тиском не відповідають дійсності і не підтверджуються жодними доказами. Жодних звернень від позивача ні до керівництва, ні до правоохоронних органів щодо застосування щодо нього примусу для написання цього рапорта не надходило. Статтею 68 закону №580-VIII не передбачає обов`язку відповідача пропонувати поліцейському у разі скорочення його посади усі наявні в НПУ рівнозначні посади.

Крім того, у цьому відзиві відповідачем-1 заявлено клопотання про залишення позову без розгляду. Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 22 червня 2022 р. відмовлено у задоволенні клопотання відповідача-1 про залишення позову без розгляду.

18 січня 2022 р. від представника позивача надійшла відповідь на відзив. Зазначає, що посаду заступника начальника Вознесенського РУП, як і інші запропоновані, не вважає рівнозначними посаді радника Голові ДЗД Голови НПУ з підстав, вказаних у позовній заяві. Стверджує, що звільнення з посади радника Голови ДЗД Голови НПУ та переміщення до Вознесенського РУП ГУНП у Миколаївській області відбулось на підставі п. 3 ч. 1 ст. 65 Закону України «Про Національну поліцію», тобто на посади, нижчі ніж та, на якій перебуває поліцейський у зв`язку зі скороченням штатів або реорганізацією в разі неможливості призначити на рівнозначну посаду.

14 лютого 2022 р. від представника позивача та представника відповідача-1 надійшли клопотання про подальший розгляд справи в порядку письмового провадження. Відповідач-2 та третя особа у судове засідання не прибули.

Ураховуючи положення ч. 9 ст. 205 КАС України, розгляд справи здійснено судом без участі представників учасників справи у порядку письмового провадження за наявними у справі доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Із 7 листопада 2015 року позивач проходив службу в органах Національної поліції та у складі апарату центрального органу управління Національної поліції України, має спеціальне звання генерал поліції третього рангу.

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 від 05.03.2015 позивач є ветераном війни - учасником бойових дій і має право на встановлені законодавством пільги.

Із 1 червня 2020 р. по 30 червня 2021 р. позивач обіймав посаду радника Голови відділу взаємодії з правоохоронними органами Департаменту забезпечення діяльності Голови Національної поліції України.

9 березня 2021 р. Головою Національної поліції України видано наказ Національної поліції України від 9 березня 2021 р. № 196, яким відповідно до статей 14 та 15 Закону України «Про Національну поліції» затверджено перелік змін у штатах Національної поліції України у центральному органі управління поліції та окремих територіальних органах поліції.

Наказом Національної поліції України від 9 березня 2021 р. №196 «Про затвердження переліку змін у штатах Національної поліції України», зокрема, реорганізовано відділ взаємодії з правоохоронними органами ДЗДГ НПУ, в якому проходив службу позивач: скорочено 12 посад, та уведено 11 посад, з яких: 1 посада начальника відділу (державна служба); 5 посад - радників Голови Національної поліції України (середній склад поліції); 3 посади - помічників Голови Національної поліції України (середній склад поліції); 2 посади - провідних консультантів (цивільний персонал). Отже, вказаним наказом фактично відбулося скорочення посад за кількістю з 12 по 11 посад.

У зв`язку з цим 12 травня 2021 р. позивача попереджено про наступне вивільнення, що підтверджується попередженням, в якому наявний розпис позивача про ознайомлення у той же день.

12 травня 2021 р. позивачу запропоновано перелік посад в територіальних органах Національної поліції України - чотири вакантні посади: начальник Чортківського РУП, заступник начальника Мелітопольського РУП - начальник слідчого відділу ГУ НП, заступник начальника Полтавського РУП - начальник слідчого відділу ГУ НП, заступник начальника Дарницького УП - начальник слідчого відділу ГУ НП. Із цим переліком позивач ознайомлений у той же день 12.05.2021.

Відповідно до рапорту Заступника начальника Департаменту - начальника управління комплектування ДКЗ НПУ полковника поліції Горошка Вячеслава від 12 травня 2021 р., позивач повідомив, що на жодну із запропонованих посад подавати рапорт не буде, оскільки його вони не влаштовують.

21 травня 2021 р. позивачу запропоновано перелік посад в територіальних органах Національної поліції України -три вакантні посади: заступник начальника Мелітопольського РУП - начальник слідчого відділу ГУ НП, заступник начальника Полтавського РУП - начальник слідчого відділу ГУ НП, заступник начальника Дарницького УП - начальник слідчого відділу ГУ НП. Підпис про ознайомлення позивача з переліком запропонованих посад відсутній.

2 червня 2021 р. позивачу запропоновано перелік посад в територіальних органах Національної поліції України - п`ять вакантних посад: заступник начальника Луцького РУП - начальник слідчого відділу ГУ НП, заступник начальника Ужгородського РУП ГУ НП, заступник начальника Василівського РУП ГУНП в Запорізькій області, заступник начальника Мелітопольського РУП - начальник слідчого відділу ГУ НП, заступник начальника Дарницького УП - начальник слідчого відділу ГУ НП. Підпис про ознайомлення позивача з переліком запропонованих посад відсутній.

22 червня 2021 р. позивачу запропоновано перелік посад в територіальних органах Національної поліції України -дві вакантні посади - начальник слідчого відділу ГУ НП, заступник начальника Вознесенського РУП - начальник слідчого відділу ГУ НП. Підпис про ознайомлення позивача з переліком запропонованих посад відсутній.

У назві цих переліків посад вказано, що вони є рівнозначними і вакантними.

29 червня 2021 р. позивачем подано начальнику Головного управління Національної поліції в Миколаївській області рапорт з проханням призначити на посаду заступника начальника Вознесенського районного управління поліції - начальника слідчого відділення Головного управління Національної поліції в Миколаївській області. На рапорті є резолюція - до наказу, дата резолюції та дата реєстрації рапорта відсутні.

Начальник ГУ НП в Миколаївській області листом від 29.06.2021 звернувся до Голови Національної поліції України, в якому повідомив про звернення до нього позивача з рапортом про переведення для подальшого проходження служби на посаді заступника начальника Вознесенського районного управління поліції - начальника слідчого відділення Головного управління Національної поліції в Миколаївській області. Просив звільнити позивача з посади згідно з поданим рапортом та перевести до ГУНП, а також надіслати особову справу з довідкою про закінчення перевірки відповідно до Закону України «Про очищення влади», карткою обліку професійного навчання та листом підрозділу внутрішньої безпеки. Згідно із штампами реєстрації цей лист зареєстровано відповідними підрозділами Національної поліції України 5 та 6 липня 2021 р.

Наказом Національної поліції України від 29 червня 2021 р. № 800 о/с (по особовому складу) генерала поліції третього рангу ОСОБА_1 звільнено з посади радника Голови відділу взаємодії з правоохоронними органами Департаменту забезпечення діяльності Голови з 30 червня 2021 р. та відповідно до статті 65 Закону України «Про Національну поліцію» переведено для подальшого проходження служби до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області. В якості підстави для видання цього наказу зазначено рапорт позивача від 29 червня 2021 р. та лист ГУ НП в Миколаївській області від 29.06.2021.

Відповідно до наказу Головного управління Національної поліції в Миколаївській області від 30 червня 2021 р. № 377 о/с (по особовому складу) призначено генерала поліції третього рангу ОСОБА_1 , який прибув з центрального органу управління поліції, заступником начальника Вознесенського районного управління поліції - начальником слідчого відділення, з посадовим окладом 3250 гривень, встановивши надбавку за специфічні умови проходження служби в поліції у розмірі 75%.В якості підстави для видання цього наказу зазначено рапорт позивача від 29 червня 2021 р. та наказ НПУ від 29.06.2021.

У той же день 29 червня 2021 р. позивачем подано рапорт начальнику Головного управління Національної поліції в Миколаївській області про надання йому з 30 червня 2021 р. відпустки з виїздом за кордон, а наказом цього ГУНП від 30 червня 2021 р. йому надано відпустку до 29 липня 2021 р. У цьому рапорті позивачем зазначено дату 26.06.21.

До особової справи позивача приєднано подання за підписом начальника Вознесенського РУП підполковника поліції Олександра Пак на ім`я начальника ГУПН в Миколаївській області Серхія Шайхет про призначення ОСОБА_1 на посаду заступника начальника управління поліції - начальника слідчого відділення Вознесенського районного управління поліції в Миколаївській області, а також подання про встановлення позивачу надбавки за специфічні умови проходження служби в поліції. Жодне з цих подань не містить ні дати його створення, ні реєстраційного номеру.

Листом від 13 липня 2021 р. особова справа позивача, його трудова книжка та інші особисті документи направлені Департаментом кадрового забезпечення національної поліції України до кадрового підрозділу ГУ НП в Миколаївській області і надійшли адресату 19 липня 2021 р.

Листом від 9 вересня 2021 р. особова справа позивача, його трудова книжка та інші особисті документи направлені з ГУ НП в Миколаївській області начальнику ГУ НП в Черкаській області для вирішення питання щодо переміщення позивача для подальшого проходження служби на посаду заступника начальника Уманського РУП - начальника слідчого відділу. Зазначено також, що документи від підрозділу внутрішньої безпеки будуть надіслані додатково. За минуванням потреби особову справу просили повернути.

Відповідно до наказу Головного управління Національної поліції в Миколаївській області від 24вересня 2021 р. № 582 о/с (по особовому складу) генерала поліції третього рангу ОСОБА_1 звільнено із займаної посади і переведено для подальшого проходження служби до Головного управління Національної поліції в Черкаській області. В якості підстави для видання цього наказу зазначено рапорт позивача від 30серпня 2021 р. та лист ГУ НП в Черкаській області від 23.09.2021.

Судом встановлено, що посадовий оклад позивача перед звільненням з центрального органу управління поліції складав 7600 грн., а на посаді заступника начальника РУП - начальника слідчого відділу складав 3250 грн.

На запит позивача Національною поліцією України було повідомлено, що станом на 1 червня 2021 р. в підрозділах центрального органу управління поліції були вакантними 326 посад поліцейських, а в ГУ НП у м. Києві - 1696 посад поліцейських. Станом на 1 липня 2021 р. в підрозділах центрального органу управління поліції були вакантними 239 посад поліцейських. На час видання спірних наказів наказу у департаменті, в якому проходив службу позивач, були вакантні посади.

Не погоджуючись з наказом про звільнення та про призначення на нову посаду, позивач звернувся до суду з позовом про визнання протиправним та скасування наказів та зобов`язання вчинити певні дії.

Надаючи правову оцінку відносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає про таке.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначаються відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» від 2 липня 2015 року № 580 VIII (далі - Закон № 580-VIII).

Пунктом 2 частини першої статті 65 Закону № 580-VIII передбачено, що переміщення поліцейських здійснюється на рівнозначні посади, зокрема у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням реорганізації.

Частинами восьмою та дев`ятою цієї ж статті визначено, що переведення поліцейського може здійснюватися за його ініціативою, ініціативою прямих керівників (начальників), керівників інших органів (закладів, установ) поліції, які порушили питання про переміщення; переведення поліцейського здійснюється на підставі єдиного наказу про звільнення із займаної посади та направлення для подальшого проходження служби до іншого органу (закладу, установи) поліції та про призначення на посаду в органі (закладі, установі) поліції, до якого переміщується поліцейський.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 77 Закону № 580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.

Порядок переміщення та переведення поліцейського визначено у частині першій статті 65 Закону № 580-VIІI.

Так, переміщення поліцейських здійснюється:

1) на вищу посаду - у порядку просування по службі;

2) на рівнозначні посади: для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби; за ініціативою поліцейського; у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням реорганізації; у разі необхідності проведення кадрової заміни в місцевостях з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами (далі - місцевості з визначеним строком служби); за станом здоров`я - на підставі рішення медичної комісії; з меншим обсягом роботи з урахуванням професійних і особистих якостей - на підставі висновку атестації; у разі звільнення з посади на підставі рішення місцевої ради про прийняття резолюції недовіри відповідно до статті 87 цього Закону;

3) на посади, нижчі ніж та, на якій перебував поліцейський: у зв`язку зі скороченням штатів або реорганізацією в разі неможливості призначення на рівнозначну посаду; за станом здоров`я - на підставі рішення медичної комісії; через службову невідповідність - на підставі висновку атестації з урахуванням професійних і особистих якостей; за ініціативою поліцейського; як виконання накладеного дисциплінарного стягнення - звільнення з посади відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України; у разі звільнення з посади на підставі рішення місцевої ради про прийняття резолюції недовіри, відповідно до статті 87 цього Закону;

4) у зв`язку із зарахуванням на навчання до вищого навчального закладу із специфічними умовами навчання, який здійснює підготовку поліцейських, на денну форму навчання, а також у разі призначення на посаду після закінчення навчання.

Частиною першою статті 68 Закону № 580-VIІI визначено, що у разі здійснення реорганізації, внаслідок якої на підставі відповідного наказу скорочуються посади в органі чи окремому підрозділі органу (закладу, установи) поліції, поліцейський, посада якого буде скорочена, має бути персонально письмово попереджений про можливе наступне звільнення зі служби в поліції за два місяці до такого звільнення.

Відповідно до частини другої статті 68 Закону № 580-VIІI поліцейський, посада якого скорочена, може бути призначений за його згодою з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків на іншу посаду в будь-якому органі (закладі, установі) поліції до закінчення двомісячного строку з дня його персонального попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції відповідно до частини першої цієї статті.

Згідно з частиною третьою статті 68 Закону № 580-VIІI поліцейський, посада якого була скорочена і якого не призначено на іншу посаду в поліції відповідно до частини другої цієї статті, після закінчення двомісячного строку з дня попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції має бути звільнений зі служби в поліції на підставі пункту 4 частини першої статті 77 цього Закону.

Виходячи з системного аналізу наведених норм права, суд зазначає, що у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів звільненню підлягають поліцейські, посади яких скорочені. Водночас, відповідно до приписів статті 65 Закону №580-VII скорочення посади, яку обіймає поліцейський, є однією з підстав його переведення на рівнозначну або нижчу посаду, а частиною другою статті 68 вказаного Закону передбачено можливість призначення поліцейського, посада якого скорочена, за його згодою з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків на іншу посаду в будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

При цьому згідно із частинами восьмою, дев`ятою статті 65 Закону №580-VII переведення поліцейського може здійснюватися за його ініціативою, ініціативою прямих керівників (начальників), керівників інших органів (закладів, установ) поліції, які порушили питання про переміщення. Переведення поліцейського здійснюється на підставі єдиного наказу про звільнення із займаної посади та направлення для подальшого проходження служби до іншого органу (закладу, установи) поліції та про призначення на посаду в органі (закладі, установі) поліції, до якого переміщується поліцейський.

Згідно з вимогами пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 частини першої цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (частина друга статті 40 КЗпП України).

За правилами частин першої, третьої статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Гарантії захисту від незаконного звільнення розповсюджуються на поліцейських та полягають у тому, що в разі скорочення штатів або проведення організаційних заходів, звільняються не всі поліцейські, а лише ті, посади яких скорочені.

Крім того, у разі скорочення штатів, поліцейському, посада якого скорочується, повинно бути запропоновано іншу посаду в будь-якому органі (закладі, установі) поліції з урахуванням його досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків. Лише відмова особи від запропонованої посади дає підстави для звільнення поліцейського у зв`язку зі скороченням штатів.

Зазначений висновок обумовлюється тим, що формою волевиявлення поліцейського на призначення на іншу посаду є надання згоди. При цьому, наданню згоди повинна передувати пропозиція щодо призначення на відповідну посаду, з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків, тобто ініціатива керівництва.

Отже, особа, попереджена про звільнення за скороченням штатів, у цьому випадку не має можливості виявити ініціативу і своє волевиявлення здійснює шляхом надання згоди на ініціативу керівництва щодо іншої посади в будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Лише якщо особа відмовилася від усіх пропозицій щодо зайняття певних посад виникають підстави для застосування пункту 4 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» щодо звільнення поліцейського зі служби в поліції у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.

Аналогічна правова позиція сформована Верховним Судом у постанові від 5 грудня 2018 р. у справі №814/805/17.

Суд зазначає, що законодавство України передбачає певну процедуру звільнення у зв`язку зі скороченням штату. Зокрема, звільнення у зв`язку із скороченням штату можливо, якщо роботодавцем вжито всіх заходів щодо переводу працівника на іншу посаду шляхом запропонування працівнику, що звільняється, всіх вакансій, на які може претендувати особа з урахуванням її фаху, кваліфікації, досвіду трудової діяльності, а також у випадках, коли неможливо перевести працівника з його згоди на іншу роботу, або коли працівник відмовився від такого переведення.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 р. у справі №824/185/17-а.

У рішенні Конституційного Суду України від 7 травня 2002 року № 8-рп/202 у справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої статті 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) правове регулювання Конституцією України (254к/96-ВР) та спеціальними законами України статусу, посадових осіб (частина перша статті 9 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-XII) (3723-12) зазначено, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Законом № 580-VIII окремо не визначено процедуру здійснення пропозиції наявних вакантних посад поліцейському, який попереджається про можливе звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. У зв`язку з відсутністю у спеціальному законі положень, які б регулювали порядок пропонування поліцейському іншої вакантної посади, суд вважає, що в цьому випадку слід застосувати загальні положення Кодексу законів про працю України.

Як встановлено судом, у відповідача-1 дійсно мали місце організаційно штатні зміни, унаслідок яких займана позивачем посада була скорочена. Ці обставини не є спірними у справі.

При цьому відповідач стверджує, що не повинен був пропонувати позивачу у разі скорочення його посади усі наявні в НПУ рівнозначні посади, оскільки це не передбачено ст.68 закону №580-VIII.

Суд не погоджується з цим твердженням відповідача-1 і зазначає про таке. З`ясовуючи питання про те, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, або щодо можливості у відповідача-1 перевести працівника з його згоди на іншу роботу в тій же установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі, суд бере до уваги, що ці правовідносини регламентуються не тільки ст.68 закону №580-VIII.

Так, ці правовідносини також підпадають і під дію приписів статті 49-2 КЗпП України, згідно з якими одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При цьому нормативне тлумачення частин першої та третьої статті 49-2 КЗпП України дає підстави для висновку, що роботодавець у такому випадку зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати, відповідно до своєї кваліфікації.

Ураховуючи, що обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника або уповноважений ним орган із дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади, які з`явилися в установі протягом цього періоду і які були на день звільнення.

Судом установлено, що позивачеві не пропонувалися усі вакантні посади, які були наявні у відповідача-1 із дня попередження про вивільнення до дня призначення на нову посаду. Водночас запропонована йому посада заступника начальника РУП - начальника слідчого відділу була нижчою, ніж займана у центральному органі управління поліції, передбачала менший посадовий оклад.

Судом встановлено, що позивачу взагалі не пропонувалися вакантні посади в центральному органі управління поліції, в якому були вакантні посади. Натомість, відповідач-1 пропонував позивачу для переведення посади, які були нижчими, а не рівнозначними, і передбачали переміщення по службі в іншу місцевість.

Тому аргументи відповідача-1 з приводу того, що він не повинен був пропонувати позивачу всі вакантні посади, зокрема в центральному органі управління поліції, суд відхиляє.

Суд зазначає, що позивач був ветераном війни і користувався пільгами як учасник бойових дій, що повністю всупереч вимог законодавства не було враховано при вирішенні питання щодо скорочення займаної ним посади та подальшого працевлаштування позивача.

Так, відповідно до п.13 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасникам бойових дій надаються, зокрема, такі пільги: переважне право на залишення на роботі при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці та на працевлаштування у разі ліквідації підприємства, установи, організації.

Застосування приписів цієї норми передбачали переважне право позивача, як ветерана війни-учасника бойових дій, залишитися на роботі саме в центральному органі управління поліції, де були вакантні посади, проте відповідачем такі вакантні посади йому не пропонувалися, чим порушено права позивача при скороченні його посади та працевлаштуванні.

Крім того, відповідно до ст. 42 Кодексу законів про працю України, при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається:

1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців;

2) особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком;

3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації;

4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва;

5) учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", а також особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу;

6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій;

7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання;

8) особам з числа депортованих з України, протягом п`яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України;

9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби.

10) працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат.

Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

Судом встановлено, що позивач мав на утриманні двох неповнолітніх дітей, був ветераном війни-учасником бойових дій, тривало безперервно служив в МВС - НПУ. Жодних доказів того, що ці обставини було враховано відповідачем-1 при скороченні посади позивача, наданню йому можливості працевлаштуватися на рівнозначну вакантну посаду в тій же установі, суду не надано. Твердження відповідача-1 про те, що такі обставини ним бралися до уваги при скороченні посади позивача та його подальшому працевлаштуванні є голослівними і не підтвердженими будь-якими іншими доказами.

Суд зазначає, що незважаючи на те, що у переліку посад, які пропонувалися позивачу, вказувалося, що вони є рівнозначними тій посаді, яку він обіймав до скорочення, це не відповідало дійсності. Судом встановлено, що займана позивачем посада до скорочення (радник) передбачала посадовий оклад 7600 грн., тоді як посади, які йому пропонувалися передбачали значно нижчі посадові оклади - 3250 грн. Ці посади були в територіальних органах Національної поліції України, а не в центральному органі управління поліції, де працював позивач.

Це означає, що відповідачем-1 з наведених вище підстав було порушено дотримання гарантій при здійсненні процедури скорочення посади позивача та його працевлаштування на іншу посаду.

Суд також відкидає і твердження відповідача-1 про те, що переміщення по службі позивача здійснено на нижчу посаду за його ініціативою. В обґрунтування цього відповідач зазначає, що позивачем власноручно і добровільно 29 червня 2021 р. написано рапорт на таке призначення. Позивач стверджує, що цей рапорт він написав під тиском, оскільки його могли взагалі звільнити зі служби. Про це ж на думку позивача свідчить і швидкість реалізації рапорта та видання спірних наказів.

Надаючи оцінку вказаним доводам та аргументам сторін, суд бере до уваги таке.

Позивач проживає у м. Києві, де ним і подано 29 червня 2021 р. рапорт на звільнення із займаної посади та переведення на нижчу посаду до ГУНП в Миколаївській області. На рапорті є резолюція - до наказу, дата резолюції та дата реєстрації рапорта відсутні. На підставі цього рапорта у той же день 29 червня 2021 р. у м. Миколаєві начальник ГУ НП в Миколаївській області листом від 29.06.2021 звернувся до Голови Національної поліції України про звільнення позивача з посади та переведення його для подальшого проходження служби. Згідно із штампами реєстрації цей лист зареєстровано відповідними підрозділами Національної поліції України 5 та 6 липня 2021 р., проте наказом Національної поліції України від 29 червня 2021 р. № 800 о/с (по особовому складу) у м. Києві позивача звільнено з посади радника Голови відділу взаємодії з правоохоронними органами Департаменту забезпечення діяльності Голови з 30 червня 2021 р. та переведено для подальшого проходження служби до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області.

При цьому ще до звільнення з центрального органу управління поліції позивач вже подав рапорт від 26 червня 2021 р. (згідно з фактичною датою, в інших відомостях справи вказано від 29 червня 2021 р.) про надання йому відпустки у ГУ НП в Миколаївській області. Суд враховує, що станом на 29 червня 2021 р. позивач не був працевлаштований в цьому ГУНП. Лише 30 червня 2021 р. позивача призначено заступником начальника Вознесенського районного управління поліції - начальником слідчого відділення і в той же день йому надано відпустку.

Суд враховує також, що подання про призначення позивача та про встановлення йому надбавки за новим місцем служби не містять ні дати їх створення, ні реєстраційних номерів, у вказаних поданнях наведені особисті дані щодо позивача, його біографічні відомості та характеристика, інформація про які могла бути надана лише відповідачем-1.

Лише 19 липня 2021 р. до ГУНП в Миколаївській області листом від 13 липня 2021 р. надійшла особова справа позивача, його трудова книжка та інші особисті документи.

З огляду на наведене суд визнає, що порушення процедури призначення позивача на нижчу посаду, порушення в оформленні документів щодо цього призначення, швидкість в реалізації поданого рапорта та оформлення значної кількості документів у двох містах України (Київ і Миколаїв), а також відсутність попередньої перевірки щодо позивача тощо свідчать про те, що такі порушення могли бути обумовлені виключно за втручання центрального органу управління поліції.

На противагу вказаній процедурі призначення упродовж одного дня суд зазначає, що при переведенні позивача із ГУНП в Миколаївської області до ГУНП в Черкаській області така процедура тривала майже один місяць - від подачі рапорта в кінці серпня 2021 р. до видання наказу 24 вересня 2021 р. При цьому до нового місця служби попередньо направлялася особова справа позивача та інші його документи для вивчення і перевірки його кандидатури.

Про вимушене подання вказаного рапорта від 29 червня 20212 р. позивачем та справжні його наміри свідчить і те, що вже в серпні 2021 р. після виходу з відпустки та перебування на лікарняному він подав інший рапорт на переведення до нового місця служби в ГУНП в Черкаській області, а в подальшому звернувся до суду за поновленням на попередній посаді. Наведене також спростовує і доводи відповідача про те, що позивач не звертався за захистом своїх прав.

За таких обставин суд погоджується з твердженнями позивача про те, що вказаний рапорт був написаний ним не за власною ініціативою, а внаслідок впливу, і відхиляє доводи відповідача про те, що це призначення було здійснено за ініціативою позивача унаслідок його добровільного волевиявлення.

З огляду на наведене твердження відповідача є спростованими і до уваги судом не беруться.

Це означає, що з указаних вище мотивів та підстав спірний наказ є протиправним і підлягає скасуванню.

Тому, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання протиправним та скасування наказ Національної поліції України від 29 червня 2021 р. № 800 о/с в частині звільнення позивача з посади радника Голови відділу взаємодії з правоохоронними органами Департаменту забезпечення діяльності Голови підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про скасування наказу відповідача від 30 червня 2021 р. № 377 о/с в частині призначення позивача на посаду заступника начальника Вознесенського районного управління ГУНП у Миколаївській області - начальника слідчого відділу, суд зазначає, що вказана позовна вимога є похідною від вимоги про визнання протиправним та скасування наказ Національної поліції України від 29 червня 2021 р. № 800 о/с в частині звільнення позивача з посади радника Голови відділу взаємодії з правоохоронними органами Департаменту забезпечення діяльності Голови, а тому також підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача поновити позивача на посаді радника Голови відділу взаємодії з правоохоронними органами Департаменту забезпечення діяльності Голови з 1 липня 2021 р., суд зазначає наступне.

Оскільки судом визнано протиправним та скасовано наказ про звільнення, то позивач підлягає поновленню на службі на посаді, що є рівнозначною посаді радника Голови відділу взаємодії з правоохоронними органами Департаменту забезпечення діяльності Голови.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Належним способом захисту порушених прав та інтересів позивача є поновлення позивача на посаді, що є рівнозначною посаді радника Голови відділу взаємодії з правоохоронними органами Департаменту забезпечення діяльності Голови Національної поліції України.

Визначаючись щодо дати, з якої позивача має бути поновлено на посаді, суд зазначає таке. Наказом Національної поліції України від 29 червня 2021 р. № 800 о/с (по особовому складу) генерала поліції третього рангу ОСОБА_1 звільнивши з посади радника Голови відділу взаємодії з правоохоронними органами Департаменту забезпечення діяльності Голови з 30 червня 2021 р. та відповідно до статті 65 Закону України «Про Національної поліції» переведено для подальшого проходження служби до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області. Судом встановлено на підставі довідки фінансового органу НПУ, що перед звільненням грошове забезпечення позивачу було нараховано і виплачено по 30 червня 2021 р. включно. Беручи до уваги, що день звільнення вважається останнім днем служби, суд вважає, що позивач підлягає поновленню на раніше займаній посаді з дня, наступного за днем звільнення позивача із займаної посади, тобто з 1 липня 2021 року.

Вимогами п. 3 ч.1 ст. 256 КАС України передбачено, що негайно виконуються постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку про необхідність звернення постанови суду до негайного виконання в частині поновлення на службі на посаді, що є рівнозначною посаді радника Голови відділу взаємодії з правоохоронними органами Департаменту забезпечення діяльності Голови Національної поліції України.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача різниці в грошовому забезпеченні за час виконання нижчеоплачуваної роботи, суд зазначає таке.

Відповідно до вимог статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно з вимогами ч.2 ст.235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до п.24 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 р. № 114 у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов`язків, але не більш як за один рік.

Якщо заява про поновлення на службі розглядається більше одного року не з вини особи рядового, начальницького складу, така особа має право на отримання грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу.

Судом встановлено, що після звільнення із займаної посади 30 червня 2021 р. позивача у той же день було призначено на нижчу посаду з меншим посадовим окладом. Фактично позивач не перебував у стані вимушеного прогулу, але отримував менше грошове забезпечення за час перебування на нижчій посаді.

Тому позивач зазначає про застосування такого способу захисту як стягнення на його користь різниці в грошовому забезпеченні за час виконання нижче оплачуваної роботи. Суд зазначає, що таке формулювання позовної вимоги передбачає чітке визначення конкретної суми коштів, які підлягають стягненню. Разом з тим, позивачем не зазначено конкретної суми коштів, які підлягають стягненню і на надано розрахунок такої суми. Під час розгляду справи жодних документів щодо такого розрахунку позивачем не надавалося. При цьому суд позбавлений можливості самостійно здійснити розрахунок цієї суми, оскільки позивач після служби в ГУНП в Миколаївській області з вересня 2021 р. проходив службу в ГУНП в Черкаській області і відомості про отримуване ним у займаній там посаді грошове забезпечення у справі відсутні і сторонами їх не надано. Крім того, у суду відсутні відомості про можливе подальше місце служби позивача та отримуване ним грошове забезпечення.

За таких обставин суд вважає, що належним способом захисту заявленої позовної вимоги за викладеного позивачем її формулювання буде зобов`язання відповідача-1 виплатити різницю в отриманому грошовому забезпеченні за час виконання службових обов`язків за нижчою посадою за період з 1 липня 2021 р. по день винесення рішення суду 23 червня 2022 р., що не є відмовою в задоволенні заявленої позовної вимоги.

Суд також бере до уваги, що обставини справи, які є предметом дослідження, виникли до уведення в Україні в лютому 2022 р. надзвичайного та воєнного стану, а прийняті рішення, дії чи бездіяльність відповідачів не пов`язані із уведенням воєнного стану.

Згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до вимог ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Позивачем під час розгляду справи було надано належні та допустимі докази на підтвердження обґрунтованості позовних вимог, а наведені ним доводи не було спростовано відповідачем. Отже, в цій частині позовні вимоги є обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Підстави для вирішення у цій справі питання щодо розподілу судового збору відсутні.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати наказ Національної поліції України від 29 червня 2021 р. № 800 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 з посади радника Голови відділу взаємодії з правоохоронними органами Департаменту забезпечення діяльності Голови.

Скасувати наказ Головного управління Національної поліції у Миколаївській області від 30 червня 2021 р. № 377 о/с в частині призначення ОСОБА_1 на посаду заступника начальника Вознесенського районного управління ГУНП у Миколаївській області - начальника слідчого відділу.

Поновити ОСОБА_1 на посаді, що є рівнозначною посаді радника Голови відділу взаємодії з правоохоронними органами Департаменту забезпечення діяльності Голови Національної поліції України, з 1 липня 2021 р.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_2 ) на посаді, що є рівнозначною посаді радника Голови відділу взаємодії з правоохоронними органами Департаменту забезпечення діяльності Голови Національної поліції України.

Зобов`язати Національну поліцію України (код ЄДРПОУ - 40108578) виплатити на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_2 ) різницю в отриманому грошовому забезпеченні за час виконання службових обов`язків на нижчеоплачуваній посаді починаючи з 1 липня 2021 р. по 23 червня 2022 р. (по дату винесення рішення суду).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повне найменування сторін:

Позивач - ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податку - НОМЕР_2 .

Відповідач-1 - Національна поліція України, адреса: вул. Богомольця, 10, м. Київ, 01601, код ЄДРПОУ - 40108578.

Відповідач-2 - Головне управління Національної поліції ц Миколаївській області, адреса: вул. Декабристів, 5, м. Миколаїв, 54001, код ЄДРПОУ - 40108735.

Третя особа - Головне управління Національної поліції в Черкаській області, адреса: вул. Смілянська, 57, м. Черкаси, Черкаська область, 18000, код ЄДРПОУ - 40108667.

Суддя Журавель В.О.

Дата складення рішення суду 23 червня 2022 р.