Справа № 320/4700/20
Суддя: Глущенко Яна Борисівна
Дата ухвалення: 2022-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/4700/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Глущенко Я.Б.,

суддів Горяйнова А.М., Пилипенко О.Є.,

секретаря Вишняк В.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 липня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

У С Т А Н О В И В:

У травні 2020 року ОСОБА_1 (далі - позивач, заявник, ОСОБА_1 ) звернувся у суд з позовом до Міністерства оборони України (далі - відповідач, Міноборони) про:

- визнання протиправним і скасування пункта 4 протоколу засідання Комісії Міноборони з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 07 лютого 2020 року №16, яким відмовлено позивачу в призначені та виплаті одноразової грошової допомоги;

- зобов`язання відповідача призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому встановлено другу групу інвалідності, з урахуванням раніше виплачених сум.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2021 року позов задоволено.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 липня 2021 року рішення суду першої інстанції скасовано, в задоволенні позову відмовлено.

19 квітня 2022 року позивач звернувся до апеляційного суду із заявою про перегляд постанови від 06 липня 2021 року за виключними обставинами.

У заяві ОСОБА_1 посилається як на виключну обставину на рішення Конституційного Суду України від 06 квітня 2022 року №1-р(ІІ)/2022. Просить скасувати постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 липня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким залишити без змін рішення Київського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2021 року.

Як зазначає позивач, Конституційний Суд України у наведеному рішенні дійшов висновку, що пункт 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» є неконституційним, а тому прийнята на підставі вказаної норми постанова апеляційного суду підлягає перегляду за виключними обставинами.

У запереченнях на заяву Міноборони вказує, що зазначене вище рішення Конституційного Суду України не може вплинути на спірні правовідносини, оскільки вони виникли до прийняття цього рішення, а останнє не містить положень, які б поширювали його дію на правовідносини, що виникли до набрання ним чинності, у зв`язку з чим правові підстави для перегляду постанови від 06 липня 2021 року за виключними обставинами відсутні.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи заяви, колегія суддів уважає, що у задоволенні заяви потрібно відмовити з таких підстав.

Згідно з частиною 1 статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.

Відповідно до пункта 1 частини 5 статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

Частиною 6 наведеної правової норми передбачено, що при перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

Статтею 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-XII (далі - Закон №2011-XII), який набрав чинності з 01 січня 2014 року, передбачено, що якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Положення пункту 4 статті 16-3 Закону №2011-XII застосовується до правовідносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто після 01 січня 2014 року.

У подальшому Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року №1774-VIII (набрав чинності з 01 січня 2017 року) пункт 4 статті 16-3 Закону №2011-XII доповнено абзацом другим такого змісту: «У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється».

Відповідно до пункта 1 частини 1 статті 7 Закону України «Про Конституційний Суд України» від 13 липня 2017 року №2136-VIII (далі - Закон №2136-VIII) до повноважень Суду належить вирішення питань про відповідність Конституції України (конституційність) законів України та інших правових актів Верховної Ради України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, правових актів Верховної Ради Автономної Республіки Крим.

За статтею 91 Закону №2136-VIII закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Вирішуючи питання про обґрунтованість заяви позивача про перегляд судового рішення за виключними обставинами, колегія суддів уважає за необхідне зазначити наступне.

Рішенням Конституційного Суду України від 06 квітня 2022 року №1-р(ІІ)/2022 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), пункт 4 статті 16-3 Закону №2011-XII зі змінами.

Частиною 2 статті 152 Конституції України передбачено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Конституційний Суд України у рішенні від 24 грудня 1997 року №8-зп у справі за конституційним поданням народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) розпоряджень Президента України про призначення перших заступників, заступників голів обласних, Київської міської державних адміністрацій, виданих протягом липня - грудня 1996 року, січня 1997 року (справа щодо призначення заступників голів місцевих державних адміністрацій) зазначив, що частина 2 статті 152 Конституції України закріплює принцип, за яким закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. За цим принципом закони, інші правові акти мають юридичну силу до визнання їх неконституційними окремим рішенням органу конституційного контролю.

У рішенні від 30 вересня 2010 року №20-рп/2010 у справі за конституційним поданням 252 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України «Про внесення змін до Конституції України» від 8 грудня 2004 року №2222-IV (справа про додержання процедури внесення змін до Конституції України) Конституційний Суд України вказав, що незалежно від того, наявні чи відсутні в рішеннях, висновках Конституційного Суду України приписи щодо порядку їх виконання, відповідні закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність, з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Таким чином, за змістом статті 152 Конституції України рішення Конституційного Суду України не має ретроактивності та змінює законодавче регулювання лише для правовідносин, що матимуть місце з дати ухвалення рішення.

У пункті 2 резолютивної частині Рішення від 06 квітня 2022 року №1-р(ІІ)/2022 Конституційний Суд України вирішив, що пункт 4 статті 16-3 Закону №2011-XII, визнаний неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

За таких обставин, це рішення Конституційного Суду України на спірні правовідносини не може вплинути, оскільки правовідносини у вказаній справі виникли до прийняття такого рішення, а останнє не містить положень, які б поширювали його дію на правовідносини, що виникли до набрання ним чинності.

Аналогічної позиції щодо оцінки як виключної обставини рішень Конституційного Суду України дотримується Верховний Суд у постановах від 23 січня 2019 року у справі №820/2462/17, від 25 липня 2019 року у справі №804/3790/17, від 23 грудня 2019 року в справі №814/1274/17 та ін.

Окрім того колегія суддів дійшла висновку, що рішення не може уважатись невиконаним в контексті приписів пункта 1 частини 5 статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки рішення, що набрало законної сили, яким у задоволенні позову відмовлено, не передбачає примусового виконання.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17 грудня 2019 року в справі №808/2492/18.

За таких обставин та нормативного регулювання підстави для скасування постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 липня 2021 року відсутні.

Керуючись статтями 250, 361-369, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 липня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити дії відмовити.

Ухвала набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Я.Б. Глущенко

Судді А.М. Горяйнов

О.Є. Пилипенко