Справа № 200/11118/21
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2022-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2022 року справа №200/11118/21

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді Міронової Г.М., суддів: Сіваченка І.В., Казначеєва Е.Г., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23 листопада 2021 р. у справі № 200/11118/21 (головуючий І інстанції суддя Аканов О.О.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

30.08.2021 до Донецького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі - відповідач), в якій, з урахуванням уточненої позовної заяви, позивач просив:

- визнати протиправними дії, які виразились у незарахуванні до його пільгового стажу роботи за Списком № 2 періодів роботи: в п/о «Азовжелезобетон» з 13.07.1983 по 26.10.1983 за професією електрогазозварника, з 12.11.1983 по 22.01.1986 період служби в Радянській армії; в «Укренергочермет» з 03.03.1986 по 08.05.1987 електрогазозварником; в Жданівському монтажно-заготівельному заводі тресту «Донбасметалургмонтаж» з 30.11.1987 по 11.05.1990 за професією електрозварника ручної зварки 4 разряду; в Першотравневій райсільхозхімії за професією газоелектрозварника з 25.05.1990 по 11.04.1995 в ВАТ «Першотравневий комбікормовий завод» з 25.04.1995 по 27.07.1998 за професією газоелектрозварник;

- скасувати рішення № 140 від 03.03.2021 про відмову в призначенні пенсії на пільгових умовах;

- зобов`язати повторно розглянути заяву від 26.02.2021 про призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058 та зарахувати до пільгового стажу роботи за Списком № 2 періодів роботи: в п/о «Азовжелезобетон» з 13.07.1983 по 26.10.1983 за професією електрогазозварника, з 12.11.1983 по 22.01.1986 період служби в Радянській армії; в «Укренергочермет» з 03.03.1986 по 08.05.1987 електрогазозварником; в Жданівському монтажно-заготівельному заводі тресту «Донбасметалургмонтаж» з 30.11.1987 по 11.05.1990 за професією електрозварника ручної зварки 4 разряду; в Першотравневій райсільхозхімії за професією газоелектрозварника з 25.05.1990 по 11.04.1995 в ВАТ «Першотравневий комбікормовий завод» з 25.04.1995 по 27.07.1998 за професією газоелектрозварник; та призначити пенсію з 26.02.2021 із зменшенням пенсійного віку за Списком № 2 відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с. 65-75).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 23 листопада 2021 року у справі № 200/11118/21 позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області № 140 від 03.03.2021 про відмову в призначенні позивачу пенсії.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву позивача № 1969 від 26.02.2021 про призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до п. 2 ч .2 ст. 114 та зарахувати до пільгового стажу роботи за Списком № 2, з зарахуванням періодів роботи: в п/о «Азовжелезобетон» з 13.07.1983 по 26.10.1983 за професією електрогазозварника, з 12.11.1983 по 22.01.1986 період служби в Радянській армії; в «Укренергочермет» з 03.03.1986 по 08.05.1987 електрогазозварником; в Жданівському монтажно-заготівельному заводі тресту «Донбасметалургмонтаж» з 30.11.1987 по 11.05.1990 за професією електрозварника ручної зварки 4 разряду; в Першотравневій райсільхозхімії за професією газоелектрозварника з 25.05.1990 по 11.04.1995 в ВАТ «Першотравневий комбікормовий завод» з 25.04.1995 по 27.07.1998 за професією газоелектрозварник, з урахуванням висновків суду.

В іншій частині позову - відмовлено.

Вирішено питання судових витрат (а.с. 94-97).

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує на те, що право на пенсію за віком на пільгових умовах буде переглянуто позивачу за умови надання нової заяви, доопрацьованої довідки з Першого районного об`єднання «Сільгоспхімія» та за умови підтвердження Комісією з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років пільгового стажу з 30.11.1987 по 11.05.1990 та з 25.04.1995 по 27.07.1998. Позивачу необхідно надати витяги з наказів про прийом та звільнення з роботи, довідку про заробітну плату за весь період роботи, особисту картку форми Т-2, копію з наказу № 325 по атестації робочих місць.

Відповідач також зазначає, що позивачу не було зараховано до пільгового стажу період роботи з 13.07.1983 по 26.10.1983, оскільки не було надано уточнюючі довідки. Крім того, відповідно до трудової книжки, на час призиву на військову службу позивач працював в п/о «Азовжелезобетон», період який не зараховано до пільгового стажу, у зв`язку з чим до пільгового страхового стажу роботи періоду правомірно не було зараховано цей період.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В частині відмови у задоволенні позовних вимог рішення суду не оскаржено.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Справа розглянута поза датою, визначеною в ухвалі суду від 12 січня 2022 року, з огляду на прийняття Верховною Радою України Законів України «Про правовий режим воєнного стану» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, від 15 березня 2022 року № 2119-IX, від 21 квітня 2022 року № 2212-IX, від 22 травня 2022 року № 2263-1Х, якими в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року і продовжено його до 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що рішенням відповідача № 140 від 03.03.2021 за результатами розгляду заяви позивача від 26.02.2021 № 1969 відмовлено в призначенні йому пенсії в зв`язку з тим, що на момент звернення страховий стаж позивача складає 39 років 6 місяців 29 днів, підтверджений довідками пільговий стаж складає 3 роки 3 місяці 24 дня. До пільгового стажу роботи позивача не враховано довідки, які надані:

Мангушським районним трудових архівом про період роботи з 25.04.1995 по 27.07.1998 на посаді газоелектрозварника на підприємстві ВАТ «Першотравневий комбікормовий завод»;

Першотравневим районним обє`днанням «Сільгоспхімія» про період роботи з 25.05.1990 по 11.04.1995, оскільки в довідці невірно вказано прізвище та довідка не відповідає вимогам Додатку № 5 та порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній;

ТОВ «Бізнес Архів» про період роботи з 30.11.1987 по 11.05.1990 на підприємстві в Жданівському монтажно-заготівельному заводі тресту «Донбасметалургмонтаж».

Роз`яснено право позивача на оскарження вказаного рішення у разі незгоди з його прийняттям (а.с. 57-58).

В трудовій книжці позивача містяться записи про його роботу в періоди:

13.07.1983 прийнятий в арматурний цех електрогазозварником 4 розряду (наказ № 134-к від 13.07.83);

26.10.1983 звільнений по ст. 36 п. 3 КЗОТ (наказ № 205 від 27.10.1983);

12.11.1983 - 22.01.1986 служба в Радянській армії;

03.03.1986 прийнятий в Жданівське спеціалізоване управління № 1 «Укренергочермет» електрогазозварником 4 розряду ручної зварки (нак. № 51к від 03.03.1986);

08.05.1987 звільнений за власним бажанням в зв`язку з виїздом в райони Крайньої Півночі ст. 38 КзпП (наказ 110-к від 08.05.87);

25.05.1990 прийнятий в «Першотравнева райсельхозхімія» електрогазозварником 4 розряду (наказ 29 о/к від 21.05.1990);

11.04.1995 звільнений в зв`язку з відмовою перейти в іншу місцевість на роботу п. 6 ст. 36 КЗпП України (наказ 14 о/к від 11.04.1995);

25.04.1995 прийнятий в Першотравневе міжгосподарське підприємство по переробці продукції газоелектрозварником 4 розряду (наказ № 9-к від 21.04.1995);

27.07.1998 звільнений в зв`язку з переводом за згодою в ТОВ «Ніка» ч. 5 ст. 36 КЗпП України (наказ № 14 к від 27.07.1998) (а.с. 14-16).

Стаж роботи позивача підтверджується відомостями, які містяться в довідках від 04.09.2020 № 1960/05-01, № 1961/05-01, від 04.09.2020 № 0286/05-04 (а.с. 21-23).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсійний фонд України у своїй діяльності керується Конституцією України та Законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Відповідно до пунктів 1, 2, 3 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2014 № 280 Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Основними завданнями Пенсійного фонду України є: реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; внесення пропозицій Міністрові соціальної політики щодо забезпечення формування державної політики із зазначених питань; виконання інших завдань, визначених законом.

Відповідно до ст. 58 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду.

За приписами ч. 1 ст. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

На пільгових умовах пенсія за віком згідно ч. 2 ст. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

За унормуванням п. «б» ч.1 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

П. «а» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" занотовано: основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637 "Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній" (далі Порядок № 637) за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Пунктом 20 Порядку № 637 визначено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

За змістом ст. 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

У відповідності до пункту 2 Порядку № 637 у разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (пункт 3 вказаної Постанови).

Пунктом 17 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливість їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі.

Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності (частина 3 статті 44 Закону № 1058-ІV).

Отже, з наведених норм чинного законодавства вбачається дуже великий обсяг прав та обов`язків у органів Пенсійного фонду при вирішенні питання про призначення пенсії та перевірки наявного стажу роботи для її призначення.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції стосовно того, що пенсійні органи повинні використовувати всі передбачені законом повноваження за для повного та об`єктивного розгляду заяви про призначення пенсії, виходячи з тих обставин, що склалися.

Таким чином відповідач не в повному обсязі використав свої права, надані йому Законом та Порядком при вирішенні питання про призначення пенсії та перевірки наявного стажу роботи для її призначення позивачу.

Щодо позовних вимог позивача про визнання протиправними дій, які виразились у неврахуванні до пільгового стажу роботи за Списком № 2 періодів роботи: в п/о «Азовжелезобетон» з 13.07.1983 по 26.10.1983 за професією електрогазозварника, з 12.11.1983 по 22.01.1986 період служби в Радянській армії; в «Укренергочермет» з 03.03.1986 по 08.05.1987 електрогазозварником; в Жданівському монтажно-заготівельному заводі тресту «Донбасметалургмонтаж» з 30.11.1987 по 11.05.1990 за професією електрозварника ручної зварки 4 разряду; в Першотравневій райсільхозхімії за професією газоелектрозварника з 25.05.1990 по 11.04.1995 в ВАТ «Першотравневий комбікормовий завод» з 25.04.1995 по 27.07.1998 за професією газоелектрозварник, суд вірно зазначив, що відповідачем прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії № 140, а тому, саме рішення підлягає скасуванню і це є належним захистом прав та інтересів позивача, оскільки в цьому випадку тільки рішення має значення для позивача, а дії відповідача жодних негативних наслідків для позивача не мають.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. І відповідачем не доведено, що у спірних правовідносинах він діяв правомірно.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02).

Отже, ефективний засіб правого захисту в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що з метою ефективного захисту прав позивача необхідно визнати протиправним та скасувати рішення № 140 від 03.03.2021 про відмову в призначенні пенсії позивачу; зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача № 1969 від 26.02.2021 про призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058 та зарахувати до пільгового стажу роботи за Списком № 2 з зарахуванням періодів роботи: в п/о Азовжелезобетон з 13.07.1983 по 26.10.1983 за професією електрогазозварника, з 12.11.1983 по 22.01.1986 період служби в Радянській армії; в «Укренергочермет» з 03.03.1986 по 08.05.1987 електрогазозварником; в Жданівському монтажно-заготівельному заводі тресту «Донбасметалургмонтаж» з 30.11.1987 по 11.05.1990 за професією електрозварника ручної зварки 4 разряду; в Першотравневій райсільхозхімії за професією газоелектрозварника з 25.05.1990 по 11.04.1995 в ВАТ «Першотравневий комбікормовий завод» з 25.04.1995 по 27.07.1998 за професією газоелектрозварник з 26.02.2021 з урахуванням висновків суду.

З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду не вбачається.

Керуючись ст. ст. 205, 308, 311, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23 листопада 2021 р. у справі № 200/11118/21 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 22 червня 2022 року.

Головуючий суддя Г.М. Міронова

Судді І.В. Сіваченко

Е.Г. Казначеєв