Справа № 160/7727/22
Суддя: Віхрова Вікторія Станіславівна
Дата ухвалення: 2022-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

24 червня 2022 року Справа № 160/7727/22

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Віхрова В.С., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління статистики у Дніпропетровській області (вул. Столярова, б. 3, м.Дніпро, 49038, ) про визнання протиправним та скасування наказу, стягнення заробітної плати, -

ВСТАНОВИВ:

31.05.2022 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління статистики у Дніпропетровській області, в якій позивач просить:

- визнати незаконним та скасувати наказ відповідача №152-к від 17.12.2021 року про відсторонення позивача від роботи та відносити становище, яке існувало до порушення, допустивши відповідача до роботи на посаді головного спеціаліста відділу взаємодії з респондентами управління збирання даних статистичних спостережень та взаємодії з респондентами;

- зобов`язати відповідача виплатити позивачу середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями Дніпропетровського окружного адміністративного суду справа №160/7727/22 передана до розгляду судді Віхровій В.С.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.06.2022 року позовну заяву залишено без руху.

Позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали суду, шляхом надання до суду клопотання про поновлення строку звернення до суду з доказами поважності причин пропуску, або викладенням позовних вимог у відповідності до встановленого строку звернення до суду.

14.06.2022 року на виконання вимог ухвали від 07.06.2022 року про залишення позовної заяви без руху, позивачем подано заяву (клопотання) про поновлення строку звернення до суду за захистом своїх прав.

В обґрунтування заяви зазначено, що позивач скористалась процедурою досудового врегулювання спору. Отримавши відповідь на претензію від 10.01.2022 року від відповідача, позивач 15.02.2022 року звернулась до суду з позовом. Однак, позовна заява була подана без додержання вимог ст. 161 КАС України та була залишено без руху, про що позивач отримала ухвалу 23.02.2022 року у справі №160/3472/22 (суддя Олійник В.М.). Через введення воєнного стану, позивачем 31.05.2022 року подано виправлену позовну заяву до канцелярії суду. Позивач вказує, що ухвала суду у справі №160/3472/22 прийнята постфактум і датована днем раніше, коли вже була надана виправлена позовна заява.

21.06.2022 року позивачем подано заяву (клопотання) про поновлення строку звернення до суду за захистом своїх прав.

В обґрунтування заяви повторно зазначено, що позивач скористалась процедурою досудового врегулювання спору. Отримавши відповідь на претензію від 10.01.2022 року від відповідача, позивач 15.02.2022 року звернулась до суду з позовом вчасно (в тримісячний строк). Позивач зазначає, що причини пропуску строку звернення до суду за захистом прав та законних інтересів є поважними, оскільки виникнення воєнних дій на території країни не можливо було передбачити.

Розглядаючи заяви про поновлення строку звернення до суду, судом встановлено наступне.

Статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України визначено строки звернення до суду із адміністративним позовом.

Частинами 1, 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

У відповідності до частини 5 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України - для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Згідно з п. 17 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України, публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 11.10.2019 року у справі № 640/20468/18 зазначив, що процесуальна природа та призначення строків звернення до суду зумовлюють при вирішенні питання їх застосування до спірних правовідносин необхідність звертати увагу не лише на визначені в нормативних приписах відповідних статей загальні темпоральні характеристики умов реалізації права на судовий захист - строк звернення та момент обчислення його початку, але й природу спірних правовідносин щодо захисту прав, свобод та інтересів, у яких особа звертається до суду.

Визначення строку звернення до адміністративного суду в системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень в адміністративних справах) та інших осіб того, що зі спливом установленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії в часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням. Тобто встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.

Конституційний Суд України рішенням від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011 за результатами оцінки конституційності норми частини четвертої статті 99 КАС України, у чинній на той час редакції, підтвердив її конституційність як такої, що забезпечує оперативність розгляду судової справи і жодною мірою не обмежує суб`єктів щодо права на судовий захист; нею скорочено строки здійснення окремих процесуальних дій, а змісту та обсягу конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя не звужено (абзаци шостий, чотирнадцятий пункту 6.1).

Положенням статті 129 Конституції України та ст. 8 КАС України визначено, що усі учасники судового процесу є рівними перед законом і судом, не може бути привілеїв чи обмежень прав учасників судового процесу за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 15 травня 2008 року Надточій проти України принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище у порівнянні з опонентом.

Необхідною умовою для реалізації права на звернення до адміністративного суду є пред`явлення адміністративного позову шляхом подання позовної заяви із дотриманням вимог, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України, насамперед його статтями 122, 160-161.

Статтею 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справі за конституційним поданням щодо офіційного тлумачення окремих положень ч.1 ст.4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) Конституційний Суд України в Рішенні від 01.12.2004 №18-рп/2004 дав визначення поняттю охоронюваний законом інтерес, який вживається в ряді законів України, у логічно-смисловому зв`язку з поняттям право (інтерес у вузькому розумінні цього слова), який розуміє як правовий феномен, що: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом.

У рішенні Європейський суд з прав людини у справі Креуз проти Польщі, (заява № 28249/95) вказав, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Відповідно до статті 6 Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Отже, суд вважає, що чинне законодавство, встановленими строками обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Такі строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Як було встановлено судом вище, у відповідності до частини 5 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України - для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Судом встановлено, що позивач оскаржує наказ відповідача №152-к від 17.12.2021 року про відсторонення від роботи.

Таким чином, строк звернення до суду має обчислюватись з моменту видання оскаржуваного наказу від 17.12.2021 року або, за наявності клопотання про поновлення строку звернення до суду, з моменту, коли позивач дізнався про прийняття оскаржуваного наказу.

На копії наказу, наявної в додатках до позовної заяви, зазначено, що ОСОБА_1 ознайомилась з оскаржуваним наказом у день його видання 17.12.2021 року, що підтверджується особистим підписом позивача на копії наказу.

Отже, строк звернення до суду має обчислюватись з моменту видання оскаржуваного наказу від 17.12.2021 року.

Отже, строк звернення до суду з відповідним позовом становить по 17.01.2022 року.

Позивач вказує, що з позовною заявою вперше у справі №160/3472/22 звернулась до суду 15.02.2022 року, тобто вже з пропуском місячного строку звернення до суду.

Проте, позивач зазначає, що строк має обчислюватись з 10.01.2022 року дня надання відповіді на її звернення до Головного управління статистики у Дніпропетровській області. Проте, суд звертає увагу позивача на правову конструкцію норми частини 5 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України - для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Відповідна правова норма не містить можливості поновлення строку звернення до суду у випадку досудового врегулювання спору. У випадку досудового врегулювання спору, законодавцем не встановлено іншого строку звернення до суду аніж визначений місячний строк з дня, коли особа дізналась про порушення права.

Отже, судом встановлено, що у випадку досудового врегулювання спору, позивачем має бути врахований місячний строк для можливості звернення до суду щодо скасування наказу з моменту ознайомлення з ним.

В клопотання про поновлення строку звернення до суду від 14.06.2022 року позивачем фактично викладено незгоду з ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.05.2022 року у справі №160/3472/22 (суддя Олійник В.М.). Суд зазначає, що позбавлений можливості в межах цієї адміністративної справи надавати правову оцінку підставам повернення позовної заяви в іншій справі. У випадку незгоди з ухвалою суду від 30.05.2022 року у справі №160/3472/22, позивач вправі оскаржити її в апеляційному суді.

Однак, наведені позивачем твердження не є підставою для поновлення строку звернення до суду.

Таким чином, суд не визнає обґрунтованими та поважними причини пропуску строку звернення до суду, викладені в заявах про поновлення строку звернення до суду від 14.06.2022 року та 21.06.2022 року.

Відповідно до ч.1 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Згідно з ч. 2 ст. 123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає поверненню.

Керуючись ст. ст. 123, 169, 248 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління статистики у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування наказу, стягнення заробітної плати - повернути позивачу.

Роз`яснити позивачу, що відповідно до ч. 8 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України, повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили в порядку ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена у строки встановлені ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.С. Віхрова