Справа № 640/26829/21
Суддя: Кузьменко Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2022-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2022 року м. Київ

Колегія Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Кузьменка В.В.,

суддів: Василенка Я.М., Ганечко О.М.,

за участю секретаря Кірієнко Н.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до Вищого антикорупційного суду про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 вересня 2021 року,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Вищого антикорупційного суду, в якому просив:

1) визнати протиправними дії Вищого антикорупційного суду при проведенні автоматизованого розподілу у рамках кримінального провадження № 0001097, а саме:

- дії Вищого антикорупційного суду при проведенні автоматичного розподілу 22.06.2020 клопотання детектива Національного антикорупційного бюро України про обшук за типом поєднання та присвоєння єдиного унікального номеру судової справи № 991/5161/20;

- дії Вищого антикорупційного суду при проведенні автоматичного розподілу 10.07.2020 скарги адвоката Лещенка Андрія Вікторовича про неповернення тимчасово вилученого майна за типом поєднання та присвоєння єдиного унікального номеру судової справи № 991/5697/20;

- дії Вищого антикорупційного суду при проведенні автоматичного розподілу 22.07.2020 клопотання детектива Національного антикорупційного бюро України про арешт майна за типом поєднання та присвоєння єдиного унікального номеру судової справи № 991/6130/20;

- дії Вищого антикорупційного суду при проведенні автоматичного розподілу 22.03.2021 клопотання адвоката Лещенка Андрія Вікторовича про скасування арешту майна за типом поєднання та присвоєння єдиного унікального номеру судової справи № 991/1982/21;

- дії Вищого антикорупційного суду при проведенні автоматичного розподілу 27.07.2021 скарги адвоката Лещенка Андрія Вікторовича щодо неповернення тимчасово вилученого майна за типом поєднання та присвоєння єдиного унікального номеру судової справи № 991/5058/21;

2) визнати протиправною бездіяльність Вищого антикорупційного суду щодо не розгляду скарги ОСОБА_1 від 27.08.2021, поданої в порядку звернення громадян;

3) зобов`язати Вищий антикорупційний суд проводити автоматизований розподіл справ у рамках кримінального провадження № 0001097 відповідно до статті 35 Кримінального процесуального кодексу України.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 вересня 2021 року відмовлено у відкритті провадження у адміністративній справі.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції неповно встановлено обставини справи та підстави звернення з даним позовом до суду, а тому визначені оскаржуваною ухвалою підстави для відмови у відкритті провадження у справі в межах даного спору - відсутні, а спірна ухвала підлягає скасуванню. Також зазначено, що висновок суду першої інстанції стосовно неналежності даного спору до адміністративної юрисдикції є помилковим, адже ним оскаржується організаційно-розпорядча та владно-управлінська діяльність Вищого антикорупційного суду у формі дій, які зачіпають його права та законні інтереси.

Представник ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін, вказавши на її обґрунтованість та відповідність положенням чинного законодавства.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

З матеріалів справи вбачається, що підставами для звернення ОСОБА_1 із вищевказаними вимогами до Вищого антикорупційного суду зазначено факти неправомірного, на думку позивача, проведення автоматичного розподілу клопотань та скарг за типом поєднання та присвоєння єдиного унікального номеру судової справи, що призводить до порушення його прав та інтересів.

Також вказано на те, що скарга позивача від 27.08.2021, подана в порядку звернення громадян, не була розглянута Вищим антикорупційним судом у встановленому порядку, а відповідь не надано.

Суд першої інстанції відмовляючи у відкритті провадження у справі виходив з того, що позовні вимоги щодо здійснення керівником апарату суду або іншою уповноваженою особою функцій, пов`язаних з судовим розглядом справи, не може бути самостійним предметом судового розгляду, оскільки у порядку адміністративного судочинства можуть бути оскаржені акти, дії або бездіяльність посадових і службових осіб судів, що належать до сфери управлінської діяльності та не пов`язані зі здійсненням судом провадження у справі, результатом якого є прийняття акта органом судової влади, що відповідає правовій позиції, висловленій у постанові у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2018 у справ № 820/5586/16.

В частині позовних вимог щодо бездіяльності Вищого антикорупційного суду щодо не розгляду скарги від 27.08.2021, поданої в порядку звернення громадян, судом вказано, що такі вимоги не підпадають під застосування норм Закону України "Про звернення громадян".

Даючи правову оцінку фактичним обставинам справи та дослідивши підстави звернення ОСОБА_1 з даним позовом до суду, колегія суддів лише частково погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно ст. 171 КАС України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності. Суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для відмови у відкритті провадження у справі.

Відповідно до статті 170 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Згідно з п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 4 КАС України, адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, а публічно-правовий спір - це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Пунктом 1 частини 2 статті 19 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

До компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Так, під час визначення предметної юрисдикції справ, необхідно виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 155 Закону України №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», організаційне забезпечення роботи суду здійснює його апарат, який очолює керівник апарату. Керівник апарату суду несе персональну відповідальність за належне організаційне забезпечення суду, суддів та судового процесу, функціонування Єдиної судової інформаційної (автоматизованої) системи, інформує збори суддів про свою діяльність. Збори суддів можуть висловити недовіру керівнику апарату суду, що має наслідком звільнення його з посади.

Визначення судді (запасного судді, слідчого судді) або колегії суддів для конкретного судового провадження здійснюється автоматизованою системою документообігу суду під час реєстрації відповідних матеріалів, скарги, клопотання, заяви чи іншого процесуального документа за принципом вірогідності, який враховує кількість проваджень, що знаходяться на розгляді у суддів, заборону брати участь у перевірці вироків та ухвал для судді, який брав участь в ухваленні вироку або ухвали, про перевірку яких порушується питання, перебування суддів у відпустці, на лікарняному, у відрядженні та закінчення терміну їх повноважень. Після визначення судді (запасного судді, слідчого судді) або колегії суддів для конкретного судового провадження не допускається внесення змін до реєстраційних даних щодо цього провадження, а також видалення цих даних з автоматизованої системи документообігу суду, крім випадків, установлених законом. (ч. 3 ст. 35 Кримінального процесуального кодексу України)

За наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, захисник, представник, експерт, представник персоналу органу пробації, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід. За цими ж підставами їм може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні. Заяви про відвід можуть бути заявлені як під час досудового розслідування, так і під час судового провадження. Заяви про відвід під час досудового розслідування подаються одразу після встановлення підстав для такого відводу. Заяви про відвід під час судового провадження подаються до початку судового розгляду. Подання заяви про відвід після початку судового розгляду допускається лише у випадках, якщо підстава для відводу стала відома після початку судового розгляду. Відвід повинен бути вмотивованим. (ст. 80 Кримінального процесуального кодексу України).

Підпунктом 2.3.1 пункту 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого Рішення Ради суддів України від 26.11.2010 № 30 (далі - Положення №30) передбачено, що розподіл судових справ здійснюється в суді в день їх реєстрації, на підставі інформації, внесеної до автоматизованої системи, уповноваженою особою апарату суду, відповідальною за здійснення автоматизованого розподілу судових справ.

За приписами підпункту 2.3.50 пункту 2.3 Положення № 30 винятково у разі, коли суддя (судді) у передбачених законом випадках не може (не можуть) продовжувати розгляд справи, невирішені судові справи передаються для повторного автоматизованого розподілу за вмотивованим розпорядженням керівника апарату суду (особи, яка виконує його обов`язки), що додається до матеріалів справи.

Відповідно до підпунктів 2.3.52, 2.3.54 пункту 2.3 Положення № 30 за вмотивованим розпорядженням керівника апарату суду (особи, яка виконує його обов`язки) здійснюється повторний автоматизований розподіл судових справ у разі виявлення очевидних помилок в налаштуваннях автоматизованої системи діловодства суду при автоматизованому розподілі справ, що призвели до порушення порядку визначення судді (колегії суддів) для розгляду справи.

Результатом повторного автоматичного визначення запасного (слідчого) судді є протокол повторного автоматичного визначення запасного (слідчого) судді (додаток 9), що автоматично створюється автоматизованою системою.

Таким чином, колегія суддів акцентує увагу на тому, що спірні дії Вищого антикорупційного суду при розподілі справ, скарг та клопотань у кримінальному провадженні здійснюються в автоматичному режимі автоматизованою системою, а не працівниками Вищого антикорупційного суду, що свідчить про неспроможність доводів скаржника стосовно оскарження в межах даного спору владно-управлінської діяльності Вищого антикорупційного суду.

Поряд з цим, судом враховується, що публічно-правовим спором за Кодексом адміністративного судочинства України, є не будь-який публічно-правовий спір, а лише той, який випливає із здійснення суб`єктом владних повноважень своїх владних управлінських функцій.

Здійснення відповідальними особами заходів, пов`язаних з автоматичним розподілом справ (матеріалів) між суддями, у тому числі виконання керівником апарату суду своїх функціональних обов`язків, пов`язаних з повторним автоматизованим визначенням запасного (слідчого) судді, не породжує виникнення публічно-правових відносин між особою, яка є учасником судового процесу (кримінального провадження) та відповідними посадовими особами судової установи.

Як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2018 у справі № 820/5586/16, дії суду (судді), вчинені при виконанні своїх обов`язків щодо здійснення правосуддя (самостійного виду державної діяльності, яка здійснюється шляхом розгляду й вирішення в судових засіданнях в особливій, установленій законом процесуальній формі адміністративних, цивільних, кримінальних та інших справ), є процесуальними, а не управлінськими. Оскарження в будь-який спосіб процесуальних актів, дій (бездіяльності) судів і суддів при розгляді конкретної справи поза передбаченим процесуальним законом порядком не допускається.

Суд першої інстанції вірно вказав, що здійснення керівником апарату суду або іншою уповноваженою особою функцій, пов`язаних з судовим розглядом справи, не може бути самостійним предметом судового розгляду, оскільки у порядку адміністративного судочинства можуть бути оскаржені акти, дії або бездіяльність посадових і службових осіб судів, що належать до сфери управлінської діяльності та не пов`язані зі здійсненням судом провадження у справі, результатом якого є прийняття акта органом судової влади.

Колегія суддів при розгляді апеляційної скарги вказує на імперативні приписи ч. 5 ст. 242 КАС України, якими передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Позивачем в доводах апеляційної скарги жодним чином не обґрунтовано наявність підстав для відступу від вищевказаної правової позиції Верховного Суду, яка під час розгляду справи була правомірно врахована судом першої інстанції на виконання вимог ч. 5 ст. 242 КАС України.

В контексті викладеного, суд апеляційної інстанції зазначає, що фактично позовні вимоги щодо оскарження дій Вищого антикорупційного суду при проведенні автоматизованого розподілу у рамках кримінального провадження № 0001097 та про зобов`язання Вищий антикорупційний суд проводити автоматизований розподіл справ у рамках кримінального провадження № 0001097 відповідно до статті 35 Кримінального процесуального кодексу України, спрямовані на врегулювання та захист прав та інтересів позивача в межах кримінального провадження, а тому не підлягають розгляду в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України, про що вірно вказано судом першої інстанції.

Разом з тим, оцінюючи правомірність відмови у відкритті провадження у адміністративній справі в частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність Вищого антикорупційного суду щодо не розгляду скарги ОСОБА_1 від 27.08.2021, поданої в порядку звернення громадян, колегія суддів виходить з наступного.

Основним нормативно-правовим актом, що регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів є Закон України «Про звернення громадян» від 02 жовтня 1996 року №393/96-ВП (далі - Закон України №393/96-ВР).

Статтею 1 цього Закону закріплено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

У відповідності до статті 3 Закону України №393/96-ВР під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону України №393/96-ВР звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Наявними матеріалами справи підтверджується, що позивач звертався до Вищого антикорупційного суду із скаргою від 27.08.2021 на дії при проведенні авторозподілу справ, яка подавалась в порядку ст. 16 Закону України «Про звернення громадян», про що в ній було прямо зазначено.

Згідно статті 19 цього Закону органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані, зокрема, об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів отримання позивачем відповіді від Вищого антикорупційного суду на вказану скаргу.

Вимогами статті 16 Закону України №393/96-ВР передбачено, що скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об`єднання громадян, засобів масової інформації, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням - безпосередньо до суду.

Колегія суддів враховує, що відповідачем у відзиві на апеляційну скаргу вказано про надання відповіді на згадану скаргу, яка оформлена листом Вищого антикорупційного суду від 28.09.2021 № 03.11-07/107/2021.

У розумінні Кодексу адміністративного судочинства України бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод, інтересів фізичної чи юридичної особи. Для визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною, особа, яка вважає, що її право порушене, повинна довести існування причинного зв`язку між такою протиправною бездіяльністю та її порушеним правом. Бездіяльність суб`єкта владних повноважень може бути визнано судом протиправною лише в тому випадку, якщо відповідач ухиляється від вчинення дій, які входять до кола його повноважень та за умови наявності правових підстав для вчинення таких дій. Таким чином, бездіяльність - це завжди пасивна поведінка, тобто відсутність з боку суб`єкта владних повноважень будь-яких дій.

Поряд з цим, матеріали справи не містять листа Вищого антикорупційного суду від 28.09.2021 № 03.11-07/107/2021, як і не містять доказів надіслання позивачу та отримання ним зазначеного листа, що свідчить про наявність підстав для розгляду позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність Вищого антикорупційного суду щодо не розгляду скарги ОСОБА_1 від 27.08.2021 в порядку адміністративного судочинства.

Відтак, оскаржувана ухвала суду підлягає скасуванню в частині визнання протиправною бездіяльність Вищого антикорупційного суду щодо не розгляду скарги ОСОБА_1 від 27.08.2021, поданої в порядку звернення громадян, з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують мотиви суду першої інстанцій, який дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження у адміністративній справі в решті позовних вимог.

Судова колегія при розгляді апеляційної скарги враховує висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішенні по справі «Белет проти Франції», відповідно до яких стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві.

ЄСПЛ у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року акцентує увагу на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи п.1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції має право встановлювати правила судової процедури, у тому числі процесуальні заборони й обмеження, які полягають у тому, щоб судовий процес не перетворився на безладний рух. Разом з тим суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним.

Перевіривши мотивування судового рішення та доводи апеляційної скарги, відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 320, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Вищого антикорупційного суду про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії - задовольнити частково.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 вересня 2021 року - скасувати в частині відмови у відкритті провадження в адміністративній справі щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність Вищого антикорупційного суду щодо не розгляду скарги ОСОБА_1 від 27.08.2021, поданої в порядку звернення громадян.

Справу в цій частині позовних вимог направити для продовження розгляду до Окружного адміністративного суду міста Києва.

В решті ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 вересня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач В. В. Кузьменко

Судді: Я. М. Василенко

О. М. Ганечко

Повний текст постанови складено 22.06.2022.