Справа № 9901/230/20
Суддя: Прокопенко Олександр Борисович
Дата ухвалення: 2022-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 червня 2022 року

м. Київ

Справа № 9901/230/20

Провадження № 11-452заі21

Велика Палата Верховного Суду у складі:

головуючої судді Рогач Л.І.,

судді-доповідача Прокопенка О. Б.,

суддів Британчука В. В., Власова Ю. Л., Григор`євої І. В., Гриціва М. І., Гудими Д. А., Єленіної Ж. М., Желєзного І. В., Золотнікова О. С., Катеринчук Л. Й., Крет Г. Р., Лобойка Л. М., Пількова К. М., Ситнік О. М., Сімоненко В. М., Ткача І. В., Ткачука О. С., Штелик С. П.,

за участю:

секретаря судового засідання Ключник А. Ю.,

позивачки ОСОБА_1 ,

представника позивачки - Валенка А. С.,

розглянувши в судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 11 жовтня 2021 року (судді Калашнікова О.В., Смокович М. І., Мацедонська В. Е., Єресько Л. О., Загороднюк А. Г.) про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 24 грудня 2020 року у справі № 9901/230/20 за позовом ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя (далі - ВРП) про визнання протиправним і скасування рішення,

УСТАНОВИЛА:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду як суду першої інстанції з адміністративним позовом до ВРП про визнання протиправним та скасування рішення ВРП від 14 липня 2020 року № 2118/0/15-20 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Шевченківського районного суду міста Києва на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України» (далі - Рішення).

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що Указом Президента України від 13 липня 2010 року ОСОБА_1 призначено на посаду судді Шевченківського районного суду міста Києва.

6 березня 2017 року Друга Дисциплінарна палата ВРП рішенням № 417/2дп/15-17 притягнула суддю ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та застосувала до неї дисциплінарне стягнення у вигляді подання про звільнення з посади.

31 жовтня 2017 року ВРП рішенням № 3525/0/15-17 звільнила ОСОБА_1 з посади судді на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України.

31 січня 2019 року постановою Великої Палати Верховного Суду у справі № 800/556/17 рішення ВРП від 31 жовтня 2017 року № 3525/0/15-17 було визнано протиправним та скасовано.

14 липня 2020 року ВРП повторно розглянула подання Другої Дисциплінарної палати ВРП про звільнення ОСОБА_1 та повторно з тих самих підстав прийняла рішення № 2118/0/15-20, яким звільнила суддю ОСОБА_1 з посади судді на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду рішенням від 24 грудня 2020 року відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Велика Палата Верховного Суду постановою від 8 квітня 2021 року рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 24 грудня 2020 року залишила без змін.

12 серпня 2021 року ОСОБА_1 , посилаючись на наявність підстав, передбачених статтею 361 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), звернулася до Верховного Суду з заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 24 грудня 2020 року.

Обґрунтовуючи заяву, ОСОБА_1 зазначила про те, що після розгляду справи № 9901/230/20 Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду та Великою Палатою Верховного Суду її представник подав до ВРП адвокатський запит, у якому адвокат, зокрема, просив надати копію подання Другої Дисциплінарної палати ВРП, що 22 червня 2017 року за вх. № 3621/0/8-17 надійшло до ВРП та на яке міститься посилання у рішенні ВРП від 14 липня 2020 року № 2118/0/15-20 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Шевченківського районного суду м. Києва на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України».

На вказаний адвокатський запит ВРП направлено копію листа Другої Дисциплінарної палати ВРП від 22 червня 2017 року за вх. № 3621/0/8-17 та зазначено, що це і є поданням.

Також на запит адвоката позивачка отримала від відповідача копію Положення про правове управління секретаріату ВРП, яке затверджено рішенням ВРП від 23 березня 2017 року № 579/0/15-17 та якого немає у вільному доступі (далі - Положення).

У своїй заяві позивачка наголошувала, що із вказаної відповіді ВРП, яка отримана нею 12 липня 2021 року, вона дізналась про обставини, які, на її думку, є нововиявленими у справі №9901/230/20, а саме:

- 14 липня 2020 року питання про її звільнення з посади судді Шевченківського районного суду м. Києва на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України було розглянуто без подання Другої Дисциплінарної палати ВРП (на підставі листа Другої Дисциплінарної палати ВРП від 22 червня 2017 року

(вх. №3621/0/8-17);

- внаслідок скасування Великою Палатою Верховного Суду рішення ВРП про звільнення ОСОБА_1 з посади судді автоматизований розподіл справи для повторного розгляду питання про звільнення судді здійснювавсь на підставі доповідної записки начальника правового управління ВРП Пархацької Т. М., проте Положенням начальник правового управління не наділений повноваженнями надавати оцінку / роз`яснення змісту судового рішення та складати доповідні записки.

На думку ОСОБА_1 , обставини, викладені у листі ВРП від 8 липня 2021 року № 21473/0/9-21, є нововиявленими та істотними для справи обставинами, вони не були встановлені судом першої інстанції при розгляді справи, у свою чергу, заявниця на час розгляду справи не знала та не могла знати про них.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду ухвалою від 11 жовтня 2021 року відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 24 грудня 2020 року.

Відмовляючи в задоволенні заяви про перегляд рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 24 грудня 2020 року за нововиявленими обставинами, суд першої інстанції виходив з того, що обставини, на які посилалася ОСОБА_1 , не є нововиявленими в розумінні пункту 1 частини другої статті 361 КАС.

Так, суд дійшов висновку про те, що під час ухвалення рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 24 грудня 2020 року про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання незаконним і скасування рішення ВРП від 14 липня 2020 року №2118/0/15-20 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Шевченківського районного суду м. Києва на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України» та під час перегляду цього рішення Великою Палатою Верховного Суду 8 квітня 2021 року судами враховувалась наявність подання Другої Дисциплінарної палати ВРП від 22 червня 2017 року та доповідної записки як підстав для здійснення повторного автоматизованого визначення члена ВРП у справі щодо звільнення судді.

Отже, вказані обставини були враховані Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду при ухваленні судового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 . Таким чином, отриману заявницею інформацію не можна вважати нововиявленою обставиною.

Крім того, суд дійшов висновку, що інформація, яку ОСОБА_1 визначає як нововиявлені обставини, була відома їй під час розгляду справи № 9901/230/21 Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду у 2020 році, а із заявою про перегляд судового рішення вона звернулась у серпні 2021 року, жодних клопотань про поновлення строку звернення ОСОБА_1 не подавала, а отже, заявниця не дотрималася строку, визначеного пунктом 1 частини другої статті 363 КАС.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи, просить скасувати судове рішення та ухвалити нове - про скасування рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 24 грудня 2020 року.

На думку ОСОБА_1 , нововиявленими та істотними обставинами для справи є відсутність подання Другої Дисциплінарної палати ВРП про звільнення судді як підстави для розгляду питання про звільнення судді з посади; незаконність автоматизованого визначення доповідача - члена ВРП, а саме на підставі доповідної записки начальника правового управління ВРП Пархацької Т. М., що відповідно до пункту 1 частини другої статті 361 КАС є підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначає, що обставини, на які посилалася ОСОБА_1 , не є нововиявленими обставинами в розумінні статті 361 КАС, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 висновків суду не спростовують, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає. Просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 11 жовтня 2021 року - без змін.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник Валенко А. С. підтримали апеляційну скаргу та надали пояснення, аналогічні наведеним у ній доводам.

Дослідивши наведені в апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи, заслухавши позивачку та її представника, перевіривши матеріали справи, Велика Палата Верховного Суду переглянула оскаржуване судове рішення та дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на такі міркування.

Відповідно до частин першої та другої статті 361 КАС судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.

Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлення вироком суду або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що спричинили ухвалення незаконного рішення у цій справі; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Наведений перелік підстав для перегляду судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами, який визначений у частині другій статті 361 КАС, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 800/578/17).

Разом із тим аналіз наведених положень свідчить про те, що нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення, та породжують процесуальні наслідки, впливають на законність і обґрунтованість ухваленого без їх урахування судового рішення.До нововиявлених обставин належать факти об`єктивної дійсності, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного розв`язання спору.

При цьому необхідними ознаками нововиявлених обставин є: існування цих обставин під час розгляду та вирішення справи й ухвалення судового рішення, про перегляд якого подається заява; на час розгляду справи ці обставини об`єктивно не могли бути відомі ні заявникові, ні суду; істотність цих обставин для розгляду справи (внаслідок урахування цих обставин суд міг би прийняти інше рішення, ніж те, що було прийняте).

Частиною четвертою статті 361 КАС визначено, що не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

Наведене свідчить, що обставини, які виникли чи змінилися після ухвалення судом рішення, а також обставини, на які посилався учасник судового процесу у своїх поясненнях, касаційній скарзі або які могли бути встановлені в разі виконання судом вимог процесуального закону, не можуть визнаватися нововиявленими.

Водночас в адміністративному судочинстві перегляд судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами є особливим видом провадження. На відміну від перегляду судового рішення в порядку апеляційного та касаційного оскарження, підставою такого перегляду не є недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість судового рішення чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки учасники судового розгляду не знали про неї та, відповідно, не могли надати суду дані про неї. Тобто перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами має на меті не усунення судових помилок, а лише перегляд уже розглянутої справи з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення судового рішення.

Істотними обставинами справи вважаються ті, які можуть вплинути на рішення суду, яке набрало законної сили, а це, передусім, ті, що взагалі не були предметом розгляду в адміністративній справі в адміністративному суді у зв`язку з тим, що вони не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою на час розгляду справи.

Не вважаються нововиявленими нові обставини, які виявлені після ухвалення судом рішення, а також зміна правової позиції суду в інших подібних справах. Не можуть вважатися нововиявленими ті обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини, що виникли чи змінилися після ухвалення судом рішення, а також обставини, на які посилався учасник судового процесу у своїх поясненнях, або які могли бути встановлені в разі виконання судом вимог процесуального закону, теж не можуть визнаватися нововиявленими.

Отже, нововиявлені обставини - це юридичні факти (фактичні обставини) справи, які мають істотне значення для вирішення справи по суті, існували в період первинного провадження й ухвалення судового акта, але не були і не могли бути відомі ні сторонам, ні третім особам, їхнім представникам, іншим учасникам адміністративного процесу, ні суду, за умови виконання ними всіх вимог закону для об`єктивного повного і всебічного розгляду справи та ухвалення законного й обґрунтованого судового рішення.

Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення, та породжують процесуальні наслідки, впливають на законність і обґрунтованість ухваленого без їх урахування судового рішення.

Оцінюючи, чи наведені скаржницею обставини є підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами в розумінні частини другої статті 361 КАС, Велика Палата Верховного Суду виходить з таких міркувань.

В ухвалі від 11 жовтня 2021 року суд першої інстанції зазначив, щов оскаржуваному рішенні ВРП про звільнення ОСОБА_1 з посади судді зазначається, що 22 червня 2017 року до ВРП надійшло подання Другої Дисциплінарної палати ВРП за вх. № 3621/0/8-17.

Як було встановлено у справі № 9901/230/20, підставою для розгляду ВРП питання про притягнення скаржниці до дисциплінарної відповідальності 14 липня 2020 року було нереалізоване рішення ВРП від 6 березня 2017 року № 417/2дп/15-17 про притягнення судді ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності.

Відповідно до частини шостої статті 361 КАС при перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

Під час розгляду справи № 9901/230/20 ОСОБА_1 не заявляла позовних вимог про протиправність подання ВРП від 22 червня 2017 року та не вказувала доводів стосовно неправомірності здійснення повторного розподілу для визначення члена ВРП на підставі доповідної записки начальника правового управління ВРП Пархацької Т. М.

До того ж під час розгляду справи № 9901/230/20 Верховним Судом були долучені до матеріалів справи копії матеріалів ВРП про звільнення судді Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 . Вказані матеріали містять протокол повторного автоматизованого визначення члена ВРП у справі № 2184/0/8-19, з якого вбачається, що розподіл здійснювався на підставі саме доповідної записки Пархацької Т. М. від 25 лютого 2019 року №66/0/10-19 (на виконання постанови Великої Палати Верховного Суду від 31 січня 2019 року у справі №П/9901/391/18 (800/556/17)), та вказану доповідну записку.

За таких обставин Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що під час ухвалення рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 24 грудня 2020 року про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання незаконним і скасування рішення ВРП від 14 липня 2020 року № 2118/0/15-20 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Шевченківського районного суду м. Києва на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України» та під час перегляду цього рішення Великою Палатою Верховного Суду 8 квітня 2021 року судами враховувалась наявність подання Другої Дисциплінарної палати ВРП від 22 червня 2017 року та доповідної записки як підстав для здійснення повторного автоматизованого визначення члена ВРП - доповідача у справі щодо звільнення судді. Тобто вказані обставини були враховані судами при ухваленні судових рішень про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .

Велика Палата Верховного Суду вважає такі доводи скаржниці необґрунтованими.

Відповідно до частини другої статті 6 КАС суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд).

За нормами статей 1 та 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та протоколів до неї, а також практику ЄСПЛ та Європейської комісії з прав людини.

Зокрема, як убачається з рішень ЄСПЛ від 18 листопада 2004 року у справі «Pravednaya v. Russia» («Праведна проти Росії») та від 6 грудня 2005 року у справі «Popov v. Moldova» № 2(«Попов проти Молдови» № 2), процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би привести до іншого результату судового розгляду.

У пункті 33 рішення ЄСПЛ від 19 лютого 2009 року у справі «Khristov v. Ukraine» («Христов проти України») Суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів.

Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно із цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, тому сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (рішення ЄСПЛ від 24 липня 2003 року у справі «Ryabykh v. Russia» («Рябих проти Росії») та від 9 червня 2011 року у справі «Zheltyakov v. Ukraine» («Желтяков проти України»)).

З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду вважає, що зазначені ОСОБА_1 обставини не можуть вважатися нововиявленими за своїм визначенням, не впливають на правильність рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 24 грудня 2020 року та не мають істотного значення для правильного вирішення спору.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За правилами частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд першої інстанції, постановляючи оскаржувану ухвалу, не допустив порушень норм процесуального права, а наведені скаржниками доводи не спростовують викладених у судовому рішенні висновків, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а ухвалу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 11 жовтня 2021 року - без змін.

Згідно із частиною шостою статті 139 КАС, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки Велика Палата Верховного Суду не змінює судове рішення та не ухвалює нове, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 241-243, 308, 310, 312, 315, 316, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, Велика Палата Верховного Суду

ПОСТАНОВИЛА:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 11 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуюча суддя Л. І. Рогач
Суддя-доповідач О. Б. Прокопенко
Судді: В. В. Британчук Г. Р. Крет
Ю. Л. Власов Л. М. Лобойко
І. В. Григор`єва К. М. Пільков
М. І. Гриців О. М. Ситнік
Д. А. Гудима В. М. Сімоненко
Ж. М. Єленіна І. В. Ткач
І. В. Желєзний О. С. Ткачук
О. С. Золотніков С. П. Штелик
Л. Й. Катеринчук