Справа № 604/1048/21
Суддя: Сташків Н. Б.
Дата ухвалення: 2022-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 604/1048/21
Провадження № 2-а/604/4/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2022 року сел. Підволочиськ

Підволочиський районний суд Тернопільської області

в складі:

головуючого судді Сташківа Н.Б.

секретаря судового засідання Стадніцької З.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції у Тернопільській області про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 , від імені та в інтересах кого діє представник - адвокат Щербатюк О.Д., звернувся до суду із позовом до ДПП у Тернопільській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАО № 4745252 від 08 вересня 2021 року, закриття провадження у справі у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що 08 вересня 2021 року інспектором УПП в Тернопільській області лейтенантом поліції Смітюх В.Т. винесено стосовно ОСОБА_1 постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАО № 4745252, якою до нього, за нібито вчинене ним адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 122 КУпАП, застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1700 грн. Згідно змісту постанови 08 вересня 2021 року о 16-07-00 в с. Смиківці на М30 157 км водій ОСОБА_1 , керуючи т/з ВАЗ 210934, реєстраці йний номер НОМЕР_1 , у населеному пункті с.Смиківці рухався зі швидкістю 102 км/год. Швидкість вимірювалась лазерним вимірювачем швидкості TRUCAM LTI 20/20, серійний номер ТС 008352 фото порушення, чим порушив п. 12.4 ПДР України. Вважає, що дана постанова винесена з порушенням вимог чинного законодавства, не відповідає дійсним обставинам справи, а дії поліцейського при винесенні постанови були незаконними та такими, що грубо порушили права ОСОБА_1 . Так, 08 вересня 2021 року ОСОБА_1 не керував транспортним засобом марки ВАЗ 210934, реєстраційний номер НОМЕР_1 , Правил дорожнього руху не порушував, а тому у поліцейського не було жодних підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності. Також у постанові не вказано, на підставі яких саме доказів поліцейський прийшов до висновку про винуватість ОСОБА_1 в інкримінованому йому правопорушенні, відсутня інформація про те, що працівник поліції здійснював контроль швидкості руху в межах дії дорожнього знаку 5.70 ПДР, вимірювання швидкості відбувалось шляхом утримання приладу поліцейським у руці, що ставить під сумнів зафіксовану швидкість руху автомобіля. Крім того, сама по собі постанова у справі про притягнення до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», не випливає зі співіснуванням достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих не спростованих презумпцій факту.

Ухвалою Підволочиського районного суду Тернопільської області від 01 жовтня 2021 року позовну заяву залишено без руху, позивачу встановлений строк для усунення недоліків - 10 днів з дня отримання копії ухвали. У встановлений судом строк представником позивача 18 жовтня 2021 року надана заява про усунення недоліків адміністративного позову разом із договором про надання правової (правничої) допомоги.

Ухвалою Підволочиського районного суду Тернопільської області від 19 жовтня 2021 року відкрито провадження в адміністративній справі, призначений розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням сторін.

11 листопада 2021 троку відповідач подав відзив на позов, в якому зазначив, що вимоги позивача є безпідставними, та такими, що не підлягають до задоволення, оскільки під час несення служби на 157 км автодороги М-30 «Стрий Знам`янка» 08 вересня 2021 року працівниками УПП в Тернопільській області ДПП за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 (серійний номер ТС 000764) було виявлено порушення Правил дорожнього руху, а саме водій транспортного засобу марки ВАЗ 210934 з номерним знаком НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 102 км/год, при дозволеній 50 км/год, чим порушив п. 12.9 (б) ПДР України. Після цього, на підставі ст. 35 ЗУ «Про національну поліцію» поліцейським було подано сигнал про зупину транспортного засобу, водію роз`яснено суть правопорушення, причину та підставу перевірки документів. Вказує, що лазерний вимірювач швидкості руху TruCam LTI 20/20 є засобом вимірювальної техніки, відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, застосування приладу є законним. Щодо тверджень позивача про невідповідність спірної постанови вимогам ст. 283 КУпАП зазначив, що постанова містить інформацію про транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення, технічний пристрій, яким здійснено фото та запис, а на фотознімку відображені географічні координати, які при переведенні на карту місцевості показують точку, що знаходиться саме в с. Смиківці. Просять у задоволенні позову відмовити, справу слухати у їх відсутності.

05 квітня 2022 року представник позивача подав клопотання про приєднання до матеріалів справи № 604/1048/21 за позовом ОСОБА_1 про скасування постанови доказів щодо розміру судових витрат в сумі 6202,50 грн.

08 квітня 2022 року представник відповідача подав клопотання, в якому просить розглянути питання про направлення справи на новий розгляд до УПП в Тернопільській області, посилаючи на те, що під час винесення постанови про адміністративне правопорушення серії ЕАО № 4745252 від 08 вересня 2021 року інспектором роти № 3 батальйону УПП в Тернопільській області ДПП Смітюхом В.В. була допущена описка,а саме вказано невірний реєстраційний номер транспортного засобу, що потягло за собою зазначення у тій же постанові іншого власника транспортного засобу.

Також подали клопотання, в якому просять відмовити представнику позивача у задоволенні клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи, посилаючись на те, що копію договору про надання правничої допомоги від 16 вересня 2021 року у якості доказу не було подано разом із позовною заявою 27 вересня 2021року, копії письмових документів не завірені у встановленому законом порядку, а розмір витрат на правничу допомогу в сумі 62005,50 грн є неспівмірним відносно даної категорії справ.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, згідно поданого клопотання просять справу розглянути у їх відсутності, позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Суд, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті в їх сукупності, приходить до наступних висновків.

В судовому засіданні встановлено, що 08 вересня 2021 року інспектором УПП в Тернопільській області лейтенантом поліції Смітюх В.Т. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАО № 4745252, відповідно до якої 08 вересня 2021 року о 16-07-00 в с. Смиківці на М30 157 км водій ОСОБА_1 , керуючи т/з ВАЗ 210934, реєстраційний номер НОМЕР_1 , у населеному пункті с.Смиківці рухався зі швидкістю 102 км/год. Швидкість вимірювалась лазерним вимірювачем швидкості TRUCAM LTI 20/20, серійний номер ТС 008352 фото порушення, чим порушив п. 12.4 ПДР України, за що був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 122 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1700 грн.

Не погоджуючись з вказаною постановою, представник позивача звернувся до суду з позовом у якому зазначає, що обставини, наведені в оскаржуваній постанові не відповідають дійсності, оскільки позивач наполягає, що 08 вересня 2021 року не керував транспортним засобом марки ВАЗ 210934, реєстраційний номер НОМЕР_1 , Правил дорожнього руху не порушував, а тому у поліцейського не було жодних підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності відтак в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, визначений ч. 4 ст. 122 КУпАП.

Згідно зі ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Також рішення суб`єкта владних повноважень не може ґрунтуватися на припущеннях.

Предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.

Порядок розгляду справ про адміністративне правопорушення регламентований главою 22 КУпАП.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, які полягають, зокрема, у порушенні правил дорожнього руху, відповідальність за які передбачена ст.121, 122, 125 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Статтею 268 КУпАП визначені права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

У наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчинення, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, особа, яка уповноважена розглядати справу про адміністративне правопорушення зобов`язана, по-перше, встановити склад правопорушення, яким відповідно до статті 9 КУпАП є протиправна дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність, по-друге, дослідити докази та оцінити їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст.252 КУпАП).

Положеннями ч. 2 ст. 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Відповідно до ч. 4 розділу Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 №1395, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених, зокрема, ч. 4 ст. 122 КУпАП.

Як вбачається із вищевказаних норм, уповноважений поліцейський має право при виявленні адміністративного правопорушення скласти постанову про притягнення винної особи до адміністративної відповідальності без попереднього складання протоколу про дане правопорушення, не залежно від того, зафіксоване чи не зафіксоване воно в автоматичному режимі, чи оспорюється факт вчинення такого правопорушення та накладення адміністративного стягнення, так як, такі правопорушення відносяться до сфери забезпечення дорожнього руху, разом з тим, не обмежені лише зафіксованими в автоматичному режимі, а зафіксовані в автоматичному режимі правопорушення також входять у цей перелік, разом з тим, розгляд таких правопорушень віднесено до компетенції Національної поліції.

У відповідності до ч. 4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 цього Кодексу.

Водночас, частиною 5 ст. 258 КУпАП визначено, що якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі, або порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису). Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Зазначені положення містяться і в п. 9 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію», які вказують, що поліція може застосовувати такі превентивні заходи як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Відповідно до Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, яка затверджена Наказом МВС України №1026 від 18 грудня 2018 року, працівники поліції з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення можуть застосовувати технічні прилади і технічні засоби, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису. Застосування таких, порядок зберігання, видачі, приймання, а також зберігання, видалення та використання інформації, отриманої з цих приладів, чітко регламентовано даною Інструкцією.

Водночас, в судовому засіданні встановлено, що з долученого до відзиву відеозапису та фото з приладу TruCam LTI 20/20 (серія ТС000764, оператор 0168702) зазначено автомобіль ЗАЗ, д.н.з. НОМЕР_2 , тобто не співпадіння марки транспортного засобу, державного номерного знаку, що потягло за собою зазначення у тій же постанові іншого власника транспортного засобу.

Відеозапису події, чи будь-яких інших доказів, що вказували б на порядок встановлення особи правопорушника як ОСОБА_1 суду не надано, що не дозволяє ідентифікувати його, як особу, що керувала транспортним засобом. Відсутній також відеозапис моменту зупинки транспортного засобу, а також процес встановлення особи правопорушника та складання оскаржуваної постанови.

Відтак відповідачем не спростовано доводів позивача стосовно того, що автомобілем ВАЗ 210934, реєстраційний номер НОМЕР_1 керував не він, а також, що факту вчинення особисто ним правопорушення не було взагалі.

Отже, поліцейським при виявлені правопорушення, фіксації правопорушення, формуванні доказової бази (матеріалів справи), розгляду справи про адміністративне правопорушення не було дотримано вимог ст.258 КУпАП, оскільки після виявлення факту вчинення правопорушення працівник поліції зобов`язаний зібрати належні та допустимі докази такого правопорушення.

Окрім того, у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 КУпАП Конституційний суд України в своєму рішенні від 26 травня 2015 року №5-рп/2015 зазначив, що провадження у справі про адміністративне правопорушення передбачає низку визначених у законі послідовних дій відповідного органу (посадової особи) та дійшов висновку, що всі види правопорушень розгляду у скороченому провадженні не підлягають та навіть у випадку, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається, стадія фіксації адміністративного правопорушення та формування матеріалів справи є обов`язковою і має передувати такому розгляду справи.

Верховний Суд у постанові від 26.04.2018 у справі №338/855/17 роз`яснив, що аналіз положень статей КУпАП дозволяє дійти висновку, що зміст постанови у справі про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам, передбаченим статтям 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Застосування адміністративного стягнення до особи за відсутності будь-яких доказів її протиправної дії чи бездіяльності не відповідатиме принципу верховенства права і міститиме ознаки свавільного застосування адміністративних повноважень. Така позиція суду ґрунтується також на правовому висновку, які зробив Конституційний Суд України у своєму рішенні у справі №23-рп/2010 від 22.12.2010.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).

Згідно ч.1, 4 ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно висновку Верховного Суду, викладеному в постанові від 14.03.2018 у справі №760/2846/17, обов`язок доказування в адміністративному судочинстві, визначений ст. 71 КАС України, розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову.

Відповідачем в порушення вимог ст. 77 КАС України не надано доказів на підтвердження правомірності оскаржуваної постанови.

Так, єдиним доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення є сама оскаржувана постанова по справі про адміністративне правопорушення, в якій зафіксовано порушення водієм ч. 4ст. 122 КУпАП.

Зазначена постанова є предметом спору між позивачем та відповідачем та не може розглядатися як доказ, за відсутності інших доказів на підтвердження обставин, вказаних в оскаржуваній постанові.

Позивачем заперечується факт порушення ним Правил дорожнього руху України, відповідальність за які передбачена ч. 4 ст.122 КУпАП.

Також відповідач доказів, що підтверджують заперечення проти позову у встановлений судом строк не подав і правомірність свого рішення не довів, натомість визнав, що під час винесення постанови про адміністративне правопорушення серії ЕАО № 4745252 від 08 вересня 2021 року інспектором роти № 3 батальйону УПП в Тернопільській області ДПП Смітюхом В.В. була допущена описка, а саме вказано невірний реєстраційний номер транспортного засобу, що потягло за собою зазначення у тій же постанові іншого власника транспортного засобу, у зв`язку з чим просить направити справи на новий розгляд до УПП в Тернопільській області.

Отже, відповідачем факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, яке передбачене ч. 4 ст. 122 КУпАП та правомірність винесення оскаржуваної постанови не доведено.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. За таких обставин факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 122 КУпАП є не доведеним.

Верховний Суд у Постанові №357/10134/17 від 23 жовтня 2019 роз`яснив, що на підставі статті 251 КУпАП орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи на підставі доказів, тобто будь-яких фактичних даних, які встановлюються, зокрема, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також іншими документами. Крім того, згідно зі статтею 252 КУпАП посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. Відсутність у справі будь-якого доказу, як-то відеозапису з нагрудного реєстратора інспекторів патрульної поліції, який би підтвердив факт порушення Правил дорожнього руху, свідчить про недоведеність суб`єктом владних повноважень правомірності прийнятої постанови.

Згідно постанови Верховного Суду від 15 травня 2019 у справі №537/2088/17 визначено, що правомірність постанови має ґрунтуватися на тому, що факт правопорушення є доведеним і при її ухваленні процедура була дотримана.

З огляду на наведене, суд вважає, що вина позивача у вчиненні правопорушення передбаченого ч.4 ст. 122 КУпАП не доведена поза розумним сумнівом. В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винуватості особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь.

Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить до висновку, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАО № 4745252 від 08 вересня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 122 Кодексу України про адміністративне правопорушення підлягає скасуванню.

Згідно з п.2 ч.3 ст.286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи).

На підставі викладеного, враховуючи, що підставами скасування оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення є порушення відповідачем вимог щодо порядку розгляду справи, з`ясування всіх обставин справи щодо особи правопорушника, підтвердження або спростування даних про його особу, оскільки провадження у справі відбулось без забезпечення повноти дослідження обставин справи, з порушенням встановленої КУпАП процедури, та з урахуванням встановлених КАС України завдань адміністративного судочинства, суд дійшов висновку про необхідність надіслання справи про адміністративне правопорушення щодо позивача на новий розгляд до Управління патрульної поліції в Тернопільській області.

Отже, позов підлягає до часткового задоволення, оскільки підстави для закриття провадження у справі на даному етапі відсутні.

Частиною 3 статті 139 КАС України визначено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи той факт, що позов задоволено частково та дотримуючись вимог ст.139 КАС України, суд вирішив стягнути на користь ОСОБА_1 витрати на сплату судового збору у розмірі 454,00грн за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції.

Крім того, представник позивача просив на підставі статей 132 та 139 КАС України вирішити також питання про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судових витрат на правничу та правову допомогу, у розмірі 6202,50 гн.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з ч. 2 ст. 16 КАС України, представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначено Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 5 липня 2012 року №5076-VI (далі Закон №5076-VI).

Так, відповідно до ст. 1 цього Закону:

договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (п. 4);

інші види правової допомоги види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6);

представництво вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п. 9).

Згідно з положеннями ст. 19 Закону №5076-VI, видами адвокатської діяльності є, зокрема, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Частинами другою-третьою статті 134 КАС України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з ст. 30 Закону №5076-VI, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до ч. 4 ст. 134 КАС України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч. 5 ст. 134 КАС України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 134 КАС України).

Водночас в силу вимог ч. 7 ст. 134 КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Системний аналіз вказаних законодавчих положень дозволяє дійти висновку, що стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень підлягають компенсації документально підтверджені судові витрати, до складу яких входять, в тому числі витрати, пов`язані з оплатою професійної правничої допомоги. Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі: сторона, яка бажає компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона має право подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги та інші документи, що свідчать про витрати сторони, пов`язані із наданням правової допомоги.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду вказав, що згідно з частинами 1 та 2 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Крім того, Верховний Суд звернув увагу, що заяву про стягнення судових витрат особа має подати до прийняття судового рішення, однак докази, що підтверджують конкретний розмір судових витрат, можуть бути подані особою протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. У разі, якщо справа розглядається в порядку письмового провадження, під час якого судові дебати не проводяться, зазначення в позовній заяві вимоги про стягнення судових витрат з відповідача може вважатися дотриманням вимог ч. 7 ст. 139 КАС України.

Судом встановлено, що 16.09.2021 року між адвокатом Щербатюком О.Д. та клієнтом ОСОБА_1 укладено Договір про надання правової (правничої) допомоги на представництво Адвокатом інтересів Клієнта у справі про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАО №4745252 від 08.09.2021 р.

У п. 3.1 цього Договору вказано, що Сторони домовилися, що вартість години надання послуг (гонорар) адвоката за цим Договором становить - 50 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на день оплати, в тому числі, але не виключно:

попередня (досудова) консультація Клієнта (але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на день оплати),

ознайомлення з матеріалами справи (але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на день оплати),

представництво та захист інтересів Клієнта в суді першої інстанції (але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на день оплати, за кожне судове засідання),

отримання за дорученням клієнта доказів (але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на день оплати),

складання адвокатського запиту, позовної заяви, зустрічної позовної заяви, відзиву, відповіді на відзив, заперечень, складання апеляційних та касаційних скарг, складання заяв, клопотань та інших процесуальних документів (але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на день оплати, за кожний документ).

Загальний розмір гонорару залежить від кількості затрачених Адвокатом годин по даній справі, але в будь-якому випадку не може бути меншим 1500,00 (однієї тисячі п`ятсот)грн. (п. 3.2. Договору).

22.12.2021 року сторони Договору про надання правової (правничої) допомоги від 16.09.2021 року адвокат Щербатюк О.Д. та клієнт ОСОБА_2 , склали акт прийняття-передачі наданих послуг, згідно якого Адвокат передав, а Клієнт прийняв наступні послуги, зокрема, попередня (досудова) консультація клієнта, вивчення документів, узгодження правової позиції; підготовка та подання позовної заяви про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАО №4745252 від 08.09.2021 р., на підставі якої ОСОБА_1 притягнено до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 122 КУпАП України; ознайомлення з відзивом відповідача Департаменту патрульної поліції по справі №604/1048/21 за позовом ОСОБА_1 до ДПП про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серії ЕАО №4745252 від 08.09.202l р. на загальну суму 4962,00 грн.

28.02.2022 року сторони Договору про надання правової (правничої) допомоги від 16.09.2021 року адвокат Щербатюк О.Д. та клієнт ОСОБА_1 склали акт прийняття-передачі наданих послуг, згідно якого Адвокат передав, а Клієнт прийняв наступні послуги, зокрема, представництво та захист інтересів Клієнта в Підволочиському районному суді Тернопільської області по справі №604/1048/21 за позовом ОСОБА_1 до ДПП про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАО №4745252 від 08.09.2021 р. на загальну суму 1240,50 грн.

Відповідно до п. 3.4 Договору про надання правової (правничої) допомоги від 16.09.2021 року, Клієнт зобов`язується оплатити послуги Адвоката не пізніше 30 (тридцяти) календарних днів з дня складення Акта про прийняття-передачі наданих послуг.

Оплата коштів за надання правничої допомоги, підтверджується довідками, виданими адвокатом Щербатюком О.Д. 18.01.2022 р. та 29.03.2022 р. про сплату адвокатських послуг (витрат на професійну правничу допомогу) в сумі 6202,50 грн.

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 16 квітня 2020 року в адміністративній справі №727/4597/19, законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа, який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форму такого документа. Отже, адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо), який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта

Отже, загальна сума витрат позивача ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу, які він має сплатити у зв`язку з розглядом Підволочиським районним судом Тернопільської області справи №604/1048/21 за позовом ОСОБА_1 до ДПП про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАС №4745252 від 08.09.2021 р., становить 6202,50 грн.

Метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої прийняте рішення понесених збитків, але і забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, в т.ч. у разі притягнення її до певної відповідальності чи накладення на неї необґрунтованого штрафу за відсутності правових та законних підстав для цього.

Стосовно можливості стягнення на користь позивача суми судових витрат на професійну правничу допомогу у разі, якщо умовами договору передбачено, що оплата адвокатського гонорару буде здійснена в майбутньому, колегія суддів зазначила, що, враховуючи приписи ч. 7 ст. 139 КАС України, витрати на надану професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною, чи тільки має бути сплачено.

Суд бере до уваги, що адвокатом дійсно надані послуги, які включали в себе підготовчий процес для розгляду даної справи в суді збір і систематизацію документів для вироблення правової позиції, складення та подачу адміністративного позову.

Водночас обов`язок доведення неспівмірності цих витрат законом покладено на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, тобто, у даному випадку, на відповідача.

Згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, наведеними у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування іншою стороною витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній зі сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Суд у позовному провадженні є арбітром, що надає оцінку тим доказам і доводам, що наводяться сторонами у справі. Суд не може діяти на користь будь-якої зі сторін, що не відповідатиме основним принципам судочинства. Таким чином, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, що підлягають розподілу, за клопотанням іншої сторони. Саме інша сторона зобов`язана довести неспівмірність заявлених опонентом витрат.

З огляду на викладене та беручи до уваги клопотання відповідача, суд вважає, що витрати на правничу допомогу можуть бути зменшені, що відповідатиме співмірності виконаної адвокатом роботи.

Водночас в силу положень ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, оскільки позов задоволено частково, враховуючи обсяг виконаної роботи адвокатом, а також надані послуги, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення на користь позивача понесених ними витрат на професійну правничу допомогу, загальний розмір яких складає 3000 грн.

На підставі ст.222, 258, 265-2, 283, 287, 293 КУпАП, керуючись ст.9, 246, 250, 268, 286 132, 134, 143, 241-246, 252, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , до Департаменту патрульної поліції у Тернопільській області, юридична адреса: 03048, м. Київ вул.. Федора Ернста,3, код ЄДРПОУ 40108646, про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення - задовольнити частково.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАО № 4745252 від 08 вересня 2021 року про накладення адміністративного стягнення ОСОБА_1 за вчинення правопорушення, передбаченого ч.4 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення скасувати, а справу про адміністративне правопорушення направити на новий розгляд до Управління патрульної поліції в Тернопільські області.

Стягнути на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції 454,00 грн. витрат зі сплати судового збору.

Заяву про стягнення судових витрат задовольнити частково.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Департаменту патрульної поліції у Тернопільській області, юридична адреса: 03048, м. Київ вул.. Федора Ернста,3, код ЄДРПОУ 40108646, судові витрати, а саме витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн.

У задоволенні щодо іншої частини вимог заяви відмовити.

Апеляційна скарга може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Підволочиський районний суд Тернопільської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя - підпис

копія вірна:

Суддя Підволочиського районного суду Сташків Н.Б.