Справа № 360/5785/21
Суддя: Гайдар Андрій Володимирович
Дата ухвалення: 2022-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2022 року справа №360/5785/21

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г., Компанієць І.Д., розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2021 року у справі № 360/5785/21 (головуючий суддя І інстанції Петросян К.Є.), складеного в повному обсязі 25 листопада 2021 року в м. Сєвєродонецьк Луганської області, за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

12 жовтня 2021 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, відповідно до якої позивач просить суд:

визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області щодо відмови позивачу в перерахунку пенсії, відповідно до заяви від 11.08.2021;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області повторно розглянути заяву позивача та провести перерахунок пенсії на підставі довідки № 2736 від 27.11.2014, відповідно до його заяви від 11.08.2021, зарахувавши до пільгового стажу період роботи з 29.05.1986 по 11.11.1987 на ремонтно-механічному заводі виробничого об`єднання «Свердловантрацит» трактористом 5 розряду;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області повторно розглянути заяву позивача та провести перерахунок пенсії на підставі довідки № 66 від 13.02.2017, відповідно до його заяви від 11.08.2021 про перерахунок пенсії згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2021 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області щодо відмови у перерахунку пенсії ОСОБА_1 на підставі його заяви від 11.08.2021, врахувавши до страхового стажу період його роботи з 29.05.1986 по 11.11.1987 та довідку про заробітну плату для обчислення пенсії від 13.02.2017 №66. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області здійснити перерахунок та виплату пенсії, з урахуванням виплачених сум, ОСОБА_1 , на підставі його заяви від 11.08.2021, врахувавши до страхового стажу період його роботи з 29.05.1986 по 11.11.1987 та довідку про заробітну плату для обчислення пенсії від 13.02.2017 №66.

Не погодившись з судовим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Луганського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2021 року у справі № 360/5785/21 та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянтом зазначено, що позивач не звертався до відповідача із заявою про перерахунок пенсії належного зразку, тому відповідач не мав змоги надати оцінку поданим в копіях доументам.

Вказав, що період роботи з 29.05.1986 по 11.11.1987 не може бути зарахований до страхового стажу у зв`язку з порушеннями заповнення трудової книжки.

Довідка про заробітну плату видана у м. Свердловськ (тимчасово окупована територія), тому вона до уваги не приймається,

Сторони в судове засідання не викликались, про дату та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, з огляду на наступне.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою (а.с.8-10).

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 07.06.2021 у справі №360/2088/21 позовні вимоги ОСОБА_1 до Старобільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання рішення протиправним, зобов`язання вчинити певні дії задоволено:

визнано противоправним та скасовано рішення Старобільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області за №16 про відмову в призначенні пенсії на пільгових умовах відповідно до ч. 3 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ОСОБА_1 ; зобов`язано Старобільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області зарахувати до пільгового підземного стажу за списком №1 ОСОБА_1 періоди його роботи з 24.11.1987 по 06.10.1995 на посаді гірника підземного по 3 розряду з повним робочим днем під землею, з 16.10.1995 по 15.11.1998 на посаді гірника підземного 3 розряду з повним робочим днем під землею та зарахувати додатково до страхового стажу позивача по одному року за кожен повний рік стажу роботи на підземних роботах за списком №1, призначивши пенсію на пільгових умовах відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 09.03.2021, та виплатити заборгованість за минулий час. Вказане рішення набрало законної сили 15.07.2021.

На виконання вищезазначеного рішення суду позивачу призначено пенсію за віком на пільгових умовах, що не заперечують сторони по справі (а.с.38,39).

11.08.2021 позивач звернувся до відповідача з заявою довільної форми щодо перерахунку пенсії, надавши, зокрема, копії довідки про заробітну плату для обчислення пенсії №66 від 13.02.2017 та архівної довідки № 2736 від 27.11.2014. Відповідно до вказаної заяви позивач просив провести йому перерахунок пенсії, обчисливши її на підставі довідки про заробітну плату №66 від 13.02.2017 та зарахувати до страхового стажу період роботи з 29.05.1986 по 11.11.1987 на підставі трудової книжки та архівної довідки №2736 від 27.11.2014 (а.с.15-17,20,21).

Згідно архівної довідки №2736 від 27.11.2014, виданої трудовим архівом виконавчого комітету Свердловської міської ради Луганської області вбачається, що позивача прийнято на ремонтно механічний завод «Свердловантрацит» трактористом 5 розряду з 29.05.1986 наказ №76-к від 30.05.1986 та звільнено 11.11.1987, наказ №165 від 11.11.1987 (а.с.20).

З довідки про заробітну плату для обчислення пенсії №66, виданої 13.02.2017 ТОВ ДТЕК «Свердловантрацит» вбачається, що вказана довідка видана на підставі особистих рахунків за 1990 - 1995 роки, які знаходяться за адресою: архів шахти «Я.М. Свердлова» м.Свердловськ, Луганська область (а.с.21).

Листом від 03.09.2021 № 3545-3564/П-02/8-1200/21 відповідач повідомив позивача про відсутність підстав для проведення перерахунку пенсії та зарахування до страхового стажу періоду роботи з 29.05.1986 по 11.11.1987, оскільки в трудовій книжці відсутня дата наказу про звільнення, запропонувавши підтвердити вказаний період показами свідків або звернутись до суду. Також, цим листом зазначено про неможливість врахування довідки про заробітну плату, оскільки відсутній доступ до архівних сховищ та неможливо провести перевірку довідки (а.с.18,19,38).

Отже, позивачу не зараховано до страхового стажу період його роботи з 29.05.1986 по 11.11.1987, а також не враховано довідку про заробітну плату та, відповідно, не проведено перерахунок пенсії, у зв`язку з чим позивач вимушений звернутись до суду.

Таким чином, спірним при розгляді даної справи є питання правомірності відмови відповідача у перерахунку пенсії позивачу.

В обґрунтування висновків, суд першої інстанції виходив з того, що надані позивачем документи підтверджують його право на перерахунок пенсії, відмова відповідача є протиправною.

Суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 5 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-IV) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до абзаців першого, другого пункту 2 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону 1058-IV пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (абзац перший частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV).

За приписами пункту першого частини другої статті 114 Закону №1058, на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Згідно з частиною першою статті 44 Закону № 1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 45 Закону № 1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії. Пенсія призначається довічно або на період, протягом якого пенсіонер має право на виплату пенсії відповідно до цього Закону (частини друга, п`ята статті 45 Закону № 1058-IV).

Колегія суддів вважає неприйнятними доводи апеляційної скарги щодо звернення позивача із заявою про перерахунок пенсії невстановленого зразку, оскільки в матеріалах справи (а.с. 15-16) міститься заява, складена відповідно до Порядку надання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»

Відповідно до статті 62 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон № 1788-XII) основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 63 від 12 серпня 1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі по тексту Порядок).

Пунктом 1 Порядку передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Отже, додаткові документи для підтвердження стажу роботи вимагаються лише у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Підставою для відмови у перерахунку пенсії та зарахування до страхового стажу періоду роботи з 29.05.1986 по 11.11.1987 пенсійний орган визначив відсутність в трудовій книжці дати наказу про звільнення, що є неприйнятним з огляду на наступне.

Відповідно до п. 4 постанови КМУ від 27.04.1993 рок № 301 «Про трудові книжки працівників», відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Суд зазначає про те, що законодавством чітко визначено порядок організації ведення, обліку, зберігання і видачу трудових книжок працівників, а також встановлено відповідальність за порушення такого порядку.

Усі записи, які мають відношення до трудової діяльності працівника та вносяться до трудової книжки, можуть бути внесені вичерпним колом осіб, насамперед керівником підприємства, установи, організації в порядку, строк та спосіб, передбачений відповідним законодавством.

При цьому, самостійне внесення працівником відомостей щодо своєї трудової діяльності, а також внесення виправлень у разі неправильного або неточного запису не передбачено.

Відтак, суд вважає, що позивач, як особа на яку не покладено обов`язку щодо організації ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок не може нести відповідальність за неправильність, неточність або неповноту внесених до її трудової книжки відомостей, а тому невірне заповнення трудової книжки не може бути підставою для винесення органом Пенсійного фонду України рішення про відмову у призначенні (перерахунку) пенсії та не зарахування трудового стражу, результатом чого стало обмеження належного соціального захисту пенсіонера.

Відповідач не врахував, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці, і право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки (вина позивача відсутня).

Отже, формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

При цьому, єдиною і обов`язковою умовою для обчислення особі пенсії за віком з урахуванням заробітної плати за період роботи до 1 липня 2000 року, є підтвердження нарахування такої заробітної плати первинними документами, зокрема, виписками з особових рахунків, платіжними відомостями та іншими документами про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працювала особа, яка звертається за призначенням пенсії. Тобто, роботодавець має право видати довідку про розмір заробітної плати та її складові за даними, що містяться у розрахунковому листі особи за відповідний період.

Довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами, також у випадках, коли архівні установи не мають можливості видати довідку за встановленою формою з розшифровкою виплачених сум за видами заробітку, вони можуть видавати довідки, що відповідають даним, наявним в архівних фондах, без додержання цієї форми.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 17 березня 2015 року у справі № 21-11а15, від 15 грудня 2015 року у справі№ 2-а/576/29/14, та Верховним Судом, зокрема, у постановах від 13 лютого 2018 року у справі № 358/1179/17, від 24 квітня 2018 року у справі № 686/6278/17, від 27 лютого 2020 року у справі № 2а-6873/11.

Суд погоджується, що надана позивачем довідка видана установою, яка розташована, у м. Сєвєродонецьк, яке входять до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року №1085-р.

Проте на думку суду неможливість з боку управління здійснити перевірку відомостей у вказаній довідці, що видане підприємством, яке знаходиться на непідконтрольній українській владі території, не може бути підставою для відмови особі у реалізації наявного у позивача права на пенсійне забезпечення у відповідному розмірі.

У Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року "Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії" зазначено, що держави члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але "у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконним і недійсним, ця недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад реєстрації народжень, смертей і шлюбів". Так, у справі "Лоізіду проти Туреччини" (Loizidou v. Turkey 18.12.1986 &45) ЄСПЛ обмежився коротким пунктом посилання на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то, у правах Кіпр проти Туреччини" ( Cyprus v. Nurkey 10.05/2001) та Мозер проти Республіки Молдови та Росії" (Mozer v. The Republic of Moldova and Russia 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та в подальшої міжнародної практики. При цьому, ЄСПЛ констатував, що Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de fackto та інститутів (окупаційної влади) далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше, означало б зовсім позбавити людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать" ( Cyprus v. Turkey 10.05.2001&92).

Спираючись на сформульований у вищезазначеній справі підхід, Європейський суд з прав людини у справі "Мозер проти Республіки Молдови та Росії" (Mozer v. The Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) зауважив, що "першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]".

Верховний Суд у постанові від 18.04.2019 року по справі №344/16404/16-а зазначив про можливість застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та ЄСПЛ, в контексті оцінки документів, виданих закладами, що знаходяться на тимчасово окупованій території України, як доказів, оскільки неприйняття їх призведе до порушень та обмежень прав позивача на соціальний захист та гарантоване йому право на пенсійне забезпечення.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про безпідставність відмови пенсійного органу у прийнятті до уваги відомостей, що містяться в довідці про заробітну плату для обчислення пенсії.

Відтак, пенсійним органом протиправно не зараховано до страхового стажу позивача вказані періоди роботи. Належних підстав для такого незарахування з врахуванням довідки про заробітну плату не зазначено та судовим розглядом не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Решта доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2021 року у справі № 360/5785/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 23 червня 2022 року.

Судді А.В. Гайдар

Е.Г. Казначеєв

І.Д. Компанієць