Справа № 336/2222/22
Суддя: Галущенко Ю. А.
Дата ухвалення: 2022-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

27.06.22 Справа № 336/2222/22
Провадження № 2-а/336/38/2022
РІШЕННЯ

Іменем України

27 червня 2022 року

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Галущенко Ю.А.,при секретарі судового засідання Олексієнко С.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ,в інтересах якого діє адвокат Усенко Антон Володимирович, до Шевченківського відділу у місті Запоріжжя Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення,-

Встановив:

Громадянин Російської Федерації ОСОБА_1 ,в інтересах якого діє адвокат Усенко А.В., звернувся до суду із адміністративним позовом про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни.

В обґрунтування позову посилається на те, що 17.03.2007 р. позивач прибув на територію України через пункт пропуску «Козача Лопань» по паспорту НОМЕР_1 у приватних справах,з того часу ОСОБА_1 постійно перебуває на території України.

30.05.2022 р. головний спеціаліст Шевченківського відділу у місті Запоріжжі Управління ДМС України в Запорізькій області відносно позивача склав протокол про адміністративне правопорушення у зв`язку із порушенням правил перебування іноземців в Україні, а саме ухиленням ОСОБА_1 з 15.06.2007 р.від виїзду після закінчення терміну перебування. В цей же день складена постанова про накладення адміністративного стягнення на підставі зазначеного протоколу, якою позивача притягнуто до відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП,та винесене рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства.

Позивач вважає, що це рішення слід визнати протиправним та скасувати з урахуванням наступного.

Так, для виїзду з України через кордон з Польщею потрібна шенгенська віза, яку отримати громадянину Російської Федерації даний час неможливо. Для виїзду через Словаччину та Угорщину також потрібна шенгенська віза. Для виїзду через Румунію потрібна національна румунська віза, шенгенська мультивіза або довгострокові візи Болгарії, Хорватії або Кіпру. Для виїзду з України через кордон з Молдовою, громадянину Російської Федерації потрібно оформити договір страхування. Оскільки більшість іноземців, що прибувають до України, вже забезпечені страховим захистом (мають страховий поліс, придбаний на батьківщині), у разі його відсутності іноземець має придбати страховий поліс при перетині державного кордону України. Однак,оформлення зазначеного документу на даний час неможливо, через відмову страхових компаній обслуговувати громадян Російської Федерації.

На територію України позивач приїхав у приватних справа з подальшим наміром виїзду до третьої країни. Політична напруга в суспільстві країні походження, нетерпимість до противників розв`язання війни Російською Федерацією, а також у зв`язку із різким погіршенням безпеки життєдіяльності, поширення насильства, систематичного порушення прав людини в Російській Федерації не дають змоги Позивачу повернутися до своєї країни. Крім того, у позивача на даний момент відсутні будь-які документи, крім закордонного паспорту, які б посвідчували його особу.

Позивач вказує, що у зв`язку зі збройним нападом РФ на Україну, є побоювання, що у разі повернення позивача на територію Росії може бути порушено його права та свободи у зв`язку з тривалим виїздом з країни походження.

Вважає,що наведені обставини є підставами для визнання протиправним та скасування рішення відповідача,яке є предметом оскарження.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15 червня 2022 року відкрито провадження в справі та призначено її за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін у відкритому судовому засіданні.

Відповідачем надано відзив на позов,за змістом якого вважає заявлені вимоги безпідставними,а оскаржуване рішення законним та обґрунтованим.

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Усенко А.В. в судове засідання не з`явились, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлялись належним чином,про що у справі є довідка про доставку СМС-повістки та інформація про повідомлення представника позивача адвоката Усенка А.В.про дату,час та місце судового засідання у системі Електронного суду завчасно.

З урахуванням строку розгляду адміністративної справи,визначеного ст.288 ч.2 КАС України,належного повідомлення позивача та його представника відповідно до ч.1 ст.268 КАС України,неявка в судове засідання належним чином повідомленого позивача та його представника розгляду справи без їх участі не перешкоджає,як про це зазначено у ч.3 ст.268 КАС України.

Представник відповідача Шевченківського відділу у місті Запоріжжя ДМС у Запорізькій області за довіреністю Прінь В.О.в судовому засіданні заперечувала проти позову з підстав,викладених у відзиві.

Пояснила,що підстав,які відповідно до ст.31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» виключають застосування до позивача примусове повернення до країни походження або третьої країни, відсутні, позивачем за змістом позову обґрунтовується неможливість повернення до країни походження,проте приховано від суду той факт,що він перебуває на консульському обліку у США,куди може виїхати без перешкод.

Представник відповідача Шевченківського відділу у місті Запоріжжя ДМС у Запорізькій області за довіреністю Бурлака О.В.в судовому засіданні заперечувала проти позову з підстав,викладених у відзиві.

Пояснила,що на теперішній час не існує жодних об`єктивних перешкод або вимог чинного міграційного законодавства,що унеможливлюють виїзд позивача з території України,при цьому відповідач не наполягає на його виїзді саме до країни походження РФ,проти чого за змістом позову заперечує позивач,який може обрати для цього на свій розсуд третю країну,у тому числі США.

Суд, заслухавши у судовому засіданні представників відповідача, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши всі зібрані по справі докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 288 КАС України позовні заяви іноземців та осіб без громадянства щодо оскарження рішень про їх примусове повернення в країну походження або третю країну, а також позовні заяви центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органів охорони державного кордону або Служби безпеки України про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України подаються до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органу охорони державного кордону чи Служби безпеки України або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Так, судом встановлено, що громадянин Російської Федерації ОСОБА_1 прибув до України 17.03.2007 року через КПП «Козача Лопань» по паспорту НОМЕР_1 виданому 08.12.2005 р.терміном дії до 08.10.2010 р.у приватних справах.

На теперішній час позивач ОСОБА_1 має паспортний документ громадянина РФ для виїзду за кордон 51 № НОМЕР_2 від 06.12.2019 р.терміном дії до 06.12.2024 р.,виданий Генеральним Консульством Росії,м.Харків.

Відтак,у період з 08.10.2010 р.по 06.12.2019 р.громадянин РФ ОСОБА_1 взагалі не мав паспортного документа.

30.05.2022 року головним спеціалістом Шевченківського відділу у місті Запоріжжям Управління Державної міграційної служби України у Запорізькій області Бурлака О.В.за порушення правил перебування іноземних громадян на території України складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МЗП № 001984 за ч. 1 ст. 203 КУпАП, згідно якого громадянин РФ ОСОБА_1 порушив правила перебування на території України, а саме з 15.06.2007р. ухиляється від виїзду за межі України після закінчення дозволеного строку перебування, що на теперішній час є порушенням Наказу МВС України від 20.07.2015 №884 «Про затвердження Порядку обчислення строку тимчасового перебування в Україні іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду». Зміст ст.63 Конституції України, зміст ст.268 КУпАП роз`яснено щодо права користування юридичною допомогою, виступати рідною мовою і користування послугами перекладача, про що свідчить підпис ОСОБА_1 без будь-яких зауважень та заперечень. В протоколі зазначається, що пояснення особи додаються на окремому аркуші.

30.05.2022 року на підставі згадуваного вище протоколу винесено постанову про накладення адміністративного стягнення серії ПН МЗП №002000, якою притягнено громадянина РФ ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 2720,00 грн. У постанові встановлені обставини порушення правил перебування іноземців на території України, а саме з 15.06.2007р. ухиляється від виїзду за межі України після закінчення дозволеного строку перебування, що на теперішній час є порушенням Наказу МВС України від 20.07.2015 №884 «Про затвердження Порядку обчислення строку тимчасового перебування в Україні іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду».

Відповідно до квитанції № 86374819 від 03.06.2022 року ОСОБА_1 сплатив адміністративний штраф в сумі 2720,00 грн.

Крім того, 30.05.2022 року начальником Шевченківського відділу у місті Запоріжжям Управління Державної міграційної служби України у Запорізькій області Шевченко О. постановлено рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина РФ ОСОБА_1 , яким вирішено: примусово повернути позивача до країни походження або третьої країни, зобов`язано покинути територію України у термін до 28.06.2022 року.

З даним рішення позивач ознайомився, отримав його копію, про що свідчить його особистий підпис. Крім того, зобов`язується не пізніше 28.06.2022 року залишити територію України.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основним законодавчим актом, що регулює спірні правовідносини є Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Пунктом 7 ч.1 ст.1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

За визначенням статті 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Відповідно до ч.3 ст.9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Відповідно до вимог ст. 26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Відповідно до частин 1,3 статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється: в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні; якщо при клопотанні про в`їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи; якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі; якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, органів доходів і зборів та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні; якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну; якщо така особа намагається здійснити в`їзд через контрольні пункти в`їзду-виїзду на тимчасово окуповану територію без спеціального дозволу або така особа під час попереднього перебування на території України здійснила виїзд із неї через контрольний пункт в`їзду-виїзду.

Рішення про заборону в`їзду в Україну приймається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, Службою безпеки України або органом охорони державного кордону.

Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Порядок дій посадових осіб територіальних органів, територіальних підрозділів Державної міграційної служби України під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, їх документування та здійснення заходів з безпосереднього примусового повернення та примусового видворення за межі України визначає Інструкція про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23 квітня 2012 року №353/271/150 (далі - Інструкція).

Пункт 1.6 Інструкції вказує, що підставами для прийняття рішення про примусове повернення іноземців за межі України є: дії іноземців, що порушують законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; дії іноземців, що суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні.

Відповідно до п. 10 Інструкції після оголошення іноземцю рішення про примусове повернення посадові особи з`ясовують у іноземця намір оскаржити згадане рішення. У разі висловлення іноземцем наміру оскаржити це рішення негайно повідомляється центр надання правової допомоги, якщо іноземець самостійно не уклав угоду з адвокатом.

Статтею 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено перелік обставин, за наявності яких забороняється примусове повернення чи примусове видворення іноземця або особи без громадянства,цей перелік є вичерпним.

Відповідно до статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворенні або видані чи передані до країн: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», біженець - особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

Згідно ст. 3 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» біженець чи особа, яка потребує додаткового захисту або якій надано тимчасовий захист, не може бути вислана або примусово повернута до країни, де їх життю або свободі загрожує небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань, а також з інших причин, що визнаються міжнародними договорами чи міжнародними організаціями, учасниками яких є Україна, як такі, що не можуть бути повернуті до країн походження. Біженець чи особа, яка потребує додаткового захисту або якій надано тимчасовий захист, не може бути вислана або примусово повернута до країн, де вони можуть зазнати катувань та інших жорстоких, нелюдських або таких, що принижують гідність, видів поводження і покарання або з яких вони можуть бути вислані або примусово повернуті до країн, де їх життю або свободі загрожує небезпека за ознаками віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань, а також з інших причин, що визнаються міжнародними договорами чи міжнародними організаціями, учасниками яких є Україна, як такі, що не можуть бути повернуті до країн походження.

Порядок звернення особи із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту визначений ст. 5 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», відповідно до якого, особа, яка з наміром бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, перетнула державний кордон України в порядку, встановленому законодавством України, повинна протягом п`яти робочих днів звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Особа, яка з наміром бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, під час в`їзду в Україну незаконно перетнула державний кордон України, повинна без зволікань звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. У разі якщо така особа під час незаконного перетинання державного кордону України звернулася із зазначеною заявою до посадової особи Державної прикордонної служби України, вона зобов`язана надати цій посадовій особі пояснення про причини незаконного перетинання державного кордону України. У разі відсутності у такої особи документів, що посвідчують її особу, або якщо такі документи є фальшивими, вона повинна повідомити в поясненні про цю обставину, а також викласти причини зазначених обставин. Під час надання пояснень особою, яка не володіє українською або російською мовами, орган Державної прикордонної служби України повинен забезпечити перекладача з мови, якою така особа може спілкуватися. Після надання пояснень особа, яка звернулася із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, повинна бути протягом 24 годин передана посадовими особами Державної прикордонної служби України представнику центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту.

З аналізу вищенаведених норм можна зробити висновок, що особа не може бути примусово повернутою або висланою до країни походження за наявності тієї обставини, що особа, яка перетнула державний кордон України, звернулась до відповідного органу ДМС з заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, лише після подачі даної заяви, відносини, між особою, яка потребує додаткового захисту або біженцем та ДМС будуть регулюватися міжнародно - правовими договорами в сфері питань, які регулюють питання біженців.

Оскільки позивач не звертався до Управління Державної міграційної служби України у Запорізькій області з заявою про надання йому статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту, обставин, які вказані в ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або ст. 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», та унеможливлюють примусове видворення за межі території України не встановлено. Також не встановлено обставин, відповідно до яких на відповідача поширюється дія Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

Основні доводи позовної заяви зводяться до того,що позивач вважає неможливим повернення до країни походження(РФ) з огляду на можливі переслідування за власні переконання,з урахуванням систематичного порушення прав людини ,різким погіршенням життєдіяльності тощо,а неможливість виїзду у третю країну(країни Евросоюзу,Молдову) мотивує відсутністю відповідного візового документа та неможливістю придбати страховий поліс.

Водночас, у паспортному документі позивача 51 № НОМЕР_3 виданому 08.12.2005 р.терміном дії до 08.10.2010 р.,за яким він прибув в Україну 17.03.2007 р.,наявна відмітка про взяття на консульський облік у США,де він згадуваний паспортний документ і отримав,що дає позивачу право повернутись не тільки у ті країни,які він перелічив у позові,а й у США.

Крім того,за власними поясненнями, які позивач склав 30.05.2022 р.,він просив не застосовувати до нього видворення з території України не з тих підстав,які виклав у позові,а посилаючись на те,що має право отримати посвідку на проживання в Україні як онук уродженця України.

Проте,протягом 16 років позивач не вживав жодних заходів для легалізації свого проживання в Україні без будь-яких поважних причин.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачено положеннями Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», а тому правові підстави для визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 30.05.2022 року відсутні.

Відповідно до ст. 139 КАС України судові витрати слід залишити за позивачем.

Керуючись положеннями ст. ст.2,19,294,295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ,в інтересах якого діє адвокат Усенко Антон Володимирович,до Шевченківського відділу у місті Запоріжжя Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Ю.А.Галущенко