Справа № 620/1558/21
Суддя: Аліменко Володимир Олександрович
Дата ухвалення: 2022-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/1558/21 Суддя (судді) першої інстанції: Тихоненко О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2022 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Аліменка В.О.,

суддів Безименної Н.В., Кучми А.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Генерального штабу Збройних сил України на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 24 травня 2021 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Комісії Генерального штабу Збройних Сил України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача, викладене в протоколі від 11.08.2020 № 9 в частині відмови позивачу у встановленні статусу учасника бойових дій; зобов`язання відповідача повторно розглянути матеріали щодо надання позивачу статусу учасника бойових дій.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 24 травня 2021 року позов задоволено.

Відповідач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що відмова позивачу у встановленні статусу учасника бойових дій є правомірною.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що позивач протягом 2015 року перебував на військовій службі у військовій частині А4558 міста Ніжин Чернігівської області, займав посаду техніка відділу зберігання в званні прапорщика.

Військова частина А4176 (м. Артемівськ (з 2016 року - Бахмут) територіально розташована у зоні проведення антитерористичної операції відповідно до Розпорядження Кабінету міністрів України від 30.10.2014 № 1053-р (чинного на той час).

Позивач перебував у відряджені до районів проведення антитерористичної операції (далі - АТО) м. Артемівськ в періоди: з 10.07.2015 по 10.07.2015, з 21.07.2015 по 22.07.2015, з 17.11.2015 по 18.11.2015.

На підставі посвідчень про відрядження від 08.07.2015 № 220, від 20.07.2015 № 239, від 16.11.2015 № 394 позивач відряджався до військової частини А4176 м. Артемівськ.

Відповідно до витягів із наказів командира військової частини А4558: від 09.07.2015 № 136; від 13.07.2015 № 139; від 20.07.2015 № 147; від 23.07.2015 № 150; від 16.11.2015 № 243; від 19.11.2015 № 247 зазначено терміни вибуття (прибуття) з (до) військової частини А4558 позивача.

Відповідно до витягів із наказів командира військової частини А4176 (м. Артемівськ): від 18.11.2015 № 304; від 17.11.2015 № 303; від 22.07.2015 № 185; від 21.07.2015 № 184; від 11.07.2015 № 174; від 10.07.2015 № 173 зазначено терміни вибуття (прибуття) з (до) військової частини А4176 позивача.

Відповідно до витягу з наказу Керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 16.03.2020 №06 військовослужбовців військової частини А4558 визнано такими, що залучались до проведення антитерористичної операції. Відповідно Керівником АТЦ при СБУ на адресу військової частини А4558 було надано витяги з наказу №06 від 16.03.2020 про залучення до сил та засобів АТО з підпорядкуванням керівнику оперативного штабу з управління антитерористичною операцією на території Донецької та Луганської областей.

Також факт безпосередньої участі позивача в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, а саме в періоди з 10.07.2015 по 10.07.2015, з 21.07.2015 по 22.07.2015, з 17.11.2015 по 18.11.2015 підтверджується довідкою від 08.05.2020 № 69.

В свою чергу Командуванням Сил логістики Збройних Сил України надіслало на адресу військової частини А4558 витяг із протоколу від 11.08.2020 №9 засідання комісії Генерального штабу Збройних Сил України з розгляду матеріалів про визначення учасниками бойових дій, відповідно до якого позивачу відмовлено в наданні статусу учасника бойових дій та направлено документи до Командування Сил логістики ЗСУ встановленим порядком, у зв`язку з недостатнім терміном (менше 30 календарних днів) виконання обов`язків у районах проведення антитерористичної операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і відсутністю витягів із наказів керівника оперативного штабу з управління антитерористичною операцією чи його заступників або керівників секторів (командирів оперативно-тактичних угруповань) про підпорядкування керівнику оперативного штабу з управління антитерористичною операцією в районах її проведення та про прибуття (вибуття) до (з) районів проведення антитерористичної операції (а.с.22-24).

Не погодившись з таким рішенням, вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що особи, які залучались до проведення АТО до 16.09.2016, мають право на надання статусу учасника бойових дій незалежно від строку їх залучення до проведення антитерористичної операції. Безпосередня участь позивача в антитерористичній операції, також підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки доводи та вимоги апеляційної скарги не стосуються рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог, у задоволенні яких було відмовлено, то колегія суддів рішення суду у цій частині не переглядає.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачено, що учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

Згідно з пункту 19 частини першої статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасниками бойових дій визнаються: військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані) Збройних Сил України, Національної гвардії України. Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України. Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.

Порядок надання статусу учасника бойових дій особам, зазначеним в абзаці першому вказаного пункту, категорії таких осіб та терміни їх участі (забезпечення проведення) в антитерористичній операції, у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також райони антитерористичної операції визначаються Кабінетом Міністрів України.

Порядок надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 № 413 (далі - Порядок №413).

Згідно з абзацем другим пункту 2 вказаного Порядку статус учасника бойових дій надається військовослужбовцям (резервістам, військовозобов`язаним) та працівникам Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, особам рядового і начальницького складу, військовослужбовцям, працівникам МВС, Управління державної охорони, Держспецзв`язку, ДСНС, ДПтС, військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах проведення антитерористичної операції.

Відповідно до пункту 4 Порядку № 413 підставою для надання особам статусу учасника бойових дій для осіб, зазначених в абзаці другому пункту 2 цього Порядку, є: документи про безпосереднє залучення до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення, направлення (прибуття) у відрядження до районів проведення антитерористичної операції, їх перебування в таких районах з метою виконання завдань із захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України шляхом безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення (витяги з наказів, директив, розпоряджень, посвідчень про відрядження, журналів бойових дій, бойових донесень, дислокацій, книг нарядів, графіків несення служби, звітів, зведень, донесень, матеріалів спеціальних (службових) розслідувань за фактами отримання поранень).

Відтак, наведеними нормами не визначено вичерпного переліку документів, які свідчать про безпосереднє залучення особи до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення та які можуть бути підставою для надання особі статусу учасника бойових дій.

Не містить вичерпного переліку документів також і чинна редакція пункту 4 Порядку № 413, якою визначено, що підставою для надання особам статусу учасника бойових дій є такі документи про безпосереднє залучення до виконання завдань антитерористичної операції чи здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях в районах її проведення: для осіб, які брали участь в антитерористичній операції, - витяги з наказів керівника Антитерористичного центру при СБУ або особи, яка його заміщує, першого заступника чи заступника керівника Антитерористичного центру при СБУ про залучення до проведення антитерористичної операції, витяги з наказів керівника оперативного штабу з управління антитерористичною операцією чи його заступників або керівників секторів (командирів оперативно-тактичних угруповань) про підпорядкування керівнику оперативного штабу з управління антитерористичною операцією в районах її проведення та про прибуття (вибуття) до (з) районів проведення антитерористичної операції, документи про направлення у відрядження до районів проведення антитерористичної операції або інші офіційні документи, видані державними органами, що містять достатні докази про безпосередню участь особи у виконанні завдань антитерористичної операції в районах її проведення.

Відмовляючи у наданні позивачу статусу учасника бойових дій, відповідачем окрім іншого вказано, що позивачем не надані витяги з наказів керівника оперативного штабу з управління антитерористичною операцією чи його заступників або керівників секторів (командирів оперативно-тактичних угруповань) про підпорядкування керівнику оперативного штабу з управління антитерористичною операцією в районах її проведення та про прибуття (вибуття) до (з) районів проведення антитерористичної операції.

Проте, позивачем були надані інші документи, передбачені пунктом 4 Порядку № 413.

Так, як вірно вказав суд першої інстанції, безпосередня участь позивача в антитерористичній операції підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме: довідкою про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України №69 від 08.05.2020; витягом із наказу керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України №06 від 16.03.2020 Про залучення до проведення антитерористичної операції сил та засобів суб`єктів боротьби з тероризмом; витягами із наказів командира в/ч А4558, витягами із наказів командира в/ч А4176, які зазначалися вище; посвідченнями про відрядження позивача, які зазначалися вище; витягом з книги обліку тимчасово відсутнього та тимчасово прибулого до військової частини особового складу військової частини А4558.

Належність та достовірність наведених документів відповідачем не спростовано ні в оскаржуваній відмові, ні у поданих ним до суду документах. Також відповідач не вказує причин, за яких наведених документів не є достатньо для висновку про безпосередню участь позивача у виконанні завдань антитерористичної операції в районах її проведення.

Надання позивачем не всіх, а деяких з перелічених у пункті 4 Порядку № 413 документів, не може бути підставою для прийняття оскаржуваної відмови.

Відтак, посилання відповідача на подання позивачем не всіх документів для надання йому статусу учасника бойових дій, колегія суддів вважає необґрунтованим.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що відсутні підстави для надання позивачу статусу учасника бойових дій у зв`язку із залученням останнього до проведення антитерористичної операції на строк, менше ніж 30 календарних днів.

Так, відповідно до пункту 2-1 Порядку надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення (у редакції, чинній з 16.09.2016, та доповненого цим пунктом постановою Кабінету Міністрів України №602 від 08.09.2016) статус учасника бойових дій надається особам, зазначеним у пункті 2 цього Порядку, в разі залучення їх до проведення антитерористичної операції на строк не менше ніж 30 календарних днів, у тому числі за сукупністю днів перебування в районах її проведення. Особам, які брали участь у виконанні бойових (службових) завдань в умовах безпосереднього зіткнення та вогневого контакту з противником, у проведенні розвідувальних заходів, що підтверджено оперативним штабом з управління антитерористичною операцією, а також які отримали поранення, контузії, каліцтва, що унеможливило подальше виконання ними відповідних завдань (крім випадків необережного поводження із зброєю та ухилення від військової служби шляхом самокалічення або шляхом симуляції хвороби), статус учасника бойових дій надається незалежно від кількості днів залучення їх до проведення антитерористичної операції.

Водночас станом на 2015 рік, коли позивач брав безпосередню участь в антитерористичній операції, законодавством не було встановлено будь-яких обмежень щодо строку залучення до проведення антитерористичної операції для встановлення статусу учасника бойових дій.

Згідно статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Як зазначено у пункті 2 мотивувальної частини рішення Конституційного суду України від 09.02.1999 №1-рп/99, за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Закріплення названого принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта.

Відповідач помилково пов`язує момент виникнення права особи на отримання статусу учасника бойових дій із датою звернення за отриманням такого статусу. Суд наголошує, що у спірних правовідносинах право на отримання відповідного статусу виникає виникненням факту, який є підставою для отримання такого статусу - безпосередня участь в антитерористичній операції, а не із моментом реалізації такого права - звернення до компетентного органу.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що на позивача не розповсюджується вимога щодо 30 денного перебування в зоні АТО, оскільки останній проходив службу до внесення змін до Порядку № 413.

Аналогічну позицію у подібних правовідносинах висловив Верховний Суд у постанові від 09.06.2021 по справі №809/891/17.

Відтак, вказані відповідачем підстави для відмови у наданні позивачу статусу учасника бойових є необґрунтованими.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення в частині задоволених позовних вимог.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Решта доводів учасників справи висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС).

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Генерального штабу Збройних сил України - залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 24 травня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328, 329 КАС України.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді Н.В. Безименна

А.Ю. Кучма