Справа № 120/4483/21-а
Суддя: Віятик Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2022-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

м. Вінниця

24 червня 2022 р. Справа № 120/4483/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Віятик Наталії Володимирівни,

секретаря судового засідання: Базилишеної Соломії Богданівни

позивача ОСОБА_1

представника відповідача: Герасимової Ольги Сергіївни

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження, звіт Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про виконання рішення суду від 08.07.2021 у справі №120/4483/21-а за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Вінницького окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Рішенням суду від 08.07.2021, яке набрало законної сили, вказаний позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо обмеження пенсії ОСОБА_1 максимальним розміром.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 з 01.03.2021 згідно з «Порядком призначення та виплати пенсії за вислугу років працівникам льотно-випробного складу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.1992 №418 (в редакції постанови КМУ від 09.08.2005 №713) без обмеження її максимальним розміром, з урахуванням уже виплачених сум пенсії.

13.10.2021 до суду надійшла заява позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішенням суду від 08.07.2021 у порядку, визначеному статтею 382 КАС України, шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду у Вінницькій області подати звіт про виконання судового рішення.

18.10.2021 ухвалою суду прийнято до розгляду заяву позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду в адміністративній справі №120/4483/21-а та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області подати звіт про виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 08.07.2021.

Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області 09.11.2021 направило на адресу суду звіт про виконання судового рішення.

Ухвалою суду від 30.11.2021 поданий Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області звіт від 09.11.2021 за №0200-0802-7/71585 визнано таким, що не підтверджує повне виконання рішення суду. Головному управлінню Пенсійного фонду України у Вінницькій області встановлено новий строк (30 робочих днів) з дати отримання цієї ухвали для подання до Вінницького окружного адміністративного суду звіту про повне та належне виконання рішення суду від 08.07.2021 у адміністративній справі №120/4483/21-а.

Відповідачем було подано Звіт від 14.01.2022 про виконання рішення суду від 08.07.2021 та доповнення до звіту від 14.01.2022.

17.01.2022 позивач ОСОБА_1 надіслав заперечення до звіту Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про виконання рішення суду, у якому вказав, що вважає, що наданий відповідачем звіт не містить відомостей щодо реального виконання рішення суду та не може бути прийнятий та просить суд застосувати до керівника Управління Корчаки Олени Сергіївни санкцію, передбаченому ст. 382 КАС України.

Ухвалою суду від 13.06.2022 призначено судове засідання з метою розгляду звіту Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про виконання рішення суду.

У судовому засіданні 20.06.2022 позивач ОСОБА_1 пояснив, що вважає рішення суду від 14.01.2022 відповідачем невиконаним у повному обсязі, у зв`язку з чим просить застосувати до керівника Управління Корчаки О.С. санкцію у виді штрафу.

Представник відповідача - Герасимова О.С. вказала, що Головним управлінням Пенсійного фонду у Вінницькій області вчинено всі необхідні дії для виконання рішення суду.

Розглянувши звіт про виконання рішення суду, доповнення до звіту та заперечення позивача, судом встановлено наступне.

Згідно зі ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

В абзаці 3 пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26.06.2013 № 5-рп/2013 Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення. Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 № 11-рп/2012).

Також у Рішенні від 26.06.2013 Конституційний Суд України врахував практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в пункті 43 рішення від 20.07.2004 у справі "Шмалько проти України", заява № 60750/00, зазначив, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбачений статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

В пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15.05.2019 № 2-р(II)/2019, на підставі аналізу статей 3, 8, частин першої та другої статті 55, частин першої та другої статті 129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку, Конституційний Суд України вказав на те, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.

Європейський суд з прав людини у справі "Горнсбі проти Греції" наголосив на тому, що, відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Отже, стадія виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

З аналізу рішень Європейського суду з прав людини (остаточні рішення у справах "Алпатов та інші проти України", "Робота та інші проти України", "Варава та інші проти України", "ПМП "Фея" та інші проти України"), якими було встановлено порушення пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, вбачається однозначна позиція про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормою статті 129-1 Конституції України.

Тому обов`язковою складовою судового процесу є фактичне втілення судових присуджень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.

Таким чином, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню стороною, на яку покладено відповідний обов`язок.

Це означає, що учасник справи, якому належить виконати судовий акт, повинен здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

Відповідно до частин другої, четвертої статті 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Згідно із ст. 1 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" № 1403-VIII від 2 червня 2016 року примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України "Про виконавче провадження" випадках - на приватних виконавців.

Поряд з цим суд здійснює контроль за виконанням судового рішення в порядку та на підставах, визначених нормами процесуального права.

Так, частиною першою статті 382 КАС України передбачено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Положення Кодексу адміністративного судочинства України не містять обмеження щодо стадій процесу на яких може бути вирішено питання про застосування заходів судового контролю, передбачених ч. 1 ст. 382 КАС України. Тобто зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, суд може й після ухвалення такого рішення за наслідком розгляду клопотання позивача.

Вказана позиція узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду викладеною в ухвалі від 20.06.2018 у справі № 800/592/17, та правовою позицію Верховного Суду, викладеною в постанові від 18.04.2019 у справі № 286/766/17 та в ухвалі від 05.07.2018 у справі № 206/3911/17.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суд своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, а також накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф в сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Оскільки ухвалою від 30.11.2021 відповідачу надавався новий строк для подання звіту про виконання судового рішення у цій справі, за результатами розгляду такого звіту суд, в силу вимог закону, може або накласти на начальника Головного управління штраф за невиконання судового рішення, або прийняти звіт про виконання судового рішення.

Інших повноважень суду при здійсненні судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах статтею 382 КАС України не передбачено.

ОСОБА_1 є пенсіонером, який перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області, одержує пенсію за вислугу років як працівник льотно-випробного складу цивільної авіації, на підставі ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 01.03.2021, що підтверджується даними з особистого кабінету на порталі Пенсійного фонду України.

Як встановлено матеріалами справи, 11.08.2021 позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії. Обґрунтовував позов тим, що відповідач неправомірно зменшує йому розмір пенсії, обмежуючи її встановленим максимальним розміром.

Рішенням суду від 08.07.2021, яке набрало законної сили, вказаний позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо обмеження пенсії ОСОБА_1 максимальним розміром.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 з 01.03.2021 згідно з «Порядком призначення та виплати пенсії за вислугу років працівникам льотно-випробного складу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.1992 №418 (в редакції постанови КМУ від 09.08.2005 №713) без обмеження її максимальним розміром, з урахуванням уже виплачених сум пенсії.

Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області 09.11.2021 подало Звіт про виконання судового рішення, у якому вказало про неможливість виконання Головним управлінням рішення суду у справі №120/4483/21-а в частині виплати ОСОБА_1 перерахованої пенсії за вислугу років в сумі 38501,62 грн. через відсутність коштів, що фінансуються з Державного бюджету України.

Однак відповідачем не було надано належних доказів для підтвердження позиції, викладеної у Звіті від 09.11.2021. Разом із Звітом відповідачем надано витяг про перерахунок пенсії ОСОБА_1 по особовому рахунку № НОМЕР_1 , згідно якого розмір пенсії позивача з обмеженням складає - 26846,49 грн. та виписку про виплати пенсії, з якої вбачається, що сума боргу по виплаті пенсії ОСОБА_1 становить - 38501,62 грн.

У запереченні до звіту Головного управління пенсійного фонду України у Вінницькій області позивач вказує, що відповідач повністю ігнорує частину резолютивної частини рішення щодо неправомірності дій по обмеженню його пенсії, стосовно своїх неправомірних дій щодо обмеження пенсії навіть не згадує. Управління при виконанні рішення самовільно встановлює спосіб та порядок його виконання. ОСОБА_1 зазначає, що обмеження пенсії не знято, та посилаючись на ст. 8 Закону України «Про пенсійне забезпечення», згідно якої Пенсійний фонд України є самостійною фінансово-банківською системою, яка не входить до складу державного бюджету України, формується з коштів, що відраховуються підприємствами і організаціями (в тому числі й тими, що використовують працю громадян за угодами цивільно-правового характеру) на заходи соціального страхування за тарифами, диференційованими залежно від небезпечності, шкідливості, тяжкості робіт та стану інших умов праці, страхових внесків громадян, які займаються підприємницькою діяльністю, обов`язкових страхових внесків громадян, а також коштів державного бюджету України; фінансування витрат та виплату пенсій провадиться по всій території України щомісячно незалежно від надходжень коштів та соціально-економічного стану конкретних регіонів за рахунок перерозподілу коштів Пенсійного фонду України в межах країни, забороняється розрив у строках фінансування витрат на виплату пенсій у різних адміністративно-територіальних одиницях, позивач пояснює, що ці норми неконституційними не визнавали і є діючими, але Управлінням не виконуються.

У зв`язку з вищевикладеним, позивач просить застосувати до керівника Управління Корчаки О.С. санкцію, передбачену нормами статті 382 КАС України, у виді штрафу.

У Звіті про виконання судового рішення від 14.01.2022 №0200-0902-8/4140, яке надійшло 02.02.2022 за допомогою системи електронний суд, відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повідомило, що відповідно до ст. 23 та ст. 116 Бюджетного кодекс України, будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України. Взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушенням бюджетного законодавства. Та з метою вжиття всіх заходів щодо виконання зазначеного рішення, Головним управлінням було надіслано лист до Пенсійного фонду України з проханням виділити кошти для виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 08.07.2021. Вказане підтверджується листом Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області до Пенсійного фонду України від 14.12.2021 №0200-0901-5/83070.

У доповненні до звіту від 14.01.2022 №0200-0902-8/4140 Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повідомило суд, що Пенсійний фонд України надав відповідь на їх звернення, у якій вказав, що відповідно до ст. 72, 73 Закону України від 09 липня 2003 року №1058 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», кошти Пенсійного фонду України не включаються до складу Державного бюджету України. Відповідач вказує, що Головним управлінням вжито всіх можливих заходів у відповідності до вимог чинного законодавства та у межах покладених судом зобов`язань щодо виконання судового рішення на користь ОСОБА_1 .

У відповіді Фінансово-економічний департамент Пенсійного фонду України від 13.01.2022 №2800-040201-9/2219 повідомило Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, що кошти Державного бюджету України на 2021 рік, Затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.02.2021 №126 на фінансування видатків, пов`язаних з погашенням заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду, що здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачено 360 млн. грн., які були профінансовані в повному обсязі. Водночас вказали, що сума коштів на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду буду визначена у бюджеті Пенсійного фонду України на 2022 рік, який згідно із підпунктом 1-1 пункту 14 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України затверджується Кабінетом Міністрів України в місячний термін після набрання чинності законом про Державний бюджет України на відповідний рік.

З даних з пенсійної справи за особовим рахунком № НОМЕР_1 вбачається, що Головним управлінням ПФУ у Вінницькій області внесено розпорядження щодо перерахунку пенсії ОСОБА_1 на підставі рішення суду, в розмірі, визначеному станом на 01.03.2021 - 26846, 49 грн., без обмеження її максимальним розміром до 08.07.2021(дати винесення рішення). Доплата за період з 01.03.2021 по 07.07.2021 становить 38501,62 грн.

Щодо періоду, за який було здійснено перерахунок без обмеження пенсії максимальним розміром на підставі рішення суду, суд звертає увагу позивача, що положення Закону № 3668-VI та норми частини третьої статті 85 Закону України «Про пенсійне забезпечення» неконституційними не визнавалися, є чинними, а тому обов`язкові для застосування.

Суд при цьому враховує правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду у складі палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду 24.06.2020 у справі № 580/234/19.

Щодо неможливості здійснити виплати відповідачем, у зв`язку з відсутністю коштів у Державному бюджеті України та клопотання позивача про накладення на керівника Управління стягнень, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" № 2262-XII від 9 квітня 1992 року виплата пенсій, у тому числі додаткових пенсій, доплат, надбавок та підвищень до них, компенсаційних виплат, встановлених законодавством, звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України.

Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-XII від 05 листопада 1991 року Пенсійний фонд України є самостійною фінансово-банківською системою, не входить до складу державного бюджету України, формується за рахунок коштів, що відраховуються підприємствами і організаціями (в тому числі й тими, що використовують працю громадян за угодами цивільно-правового характеру) на заходи соціального страхування за тарифами, диференційованими залежно від небезпечності, шкідливості, тяжкості робіт та стану інших умов праці, страхових внесків громадян, які займаються підприємницькою діяльністю, обов`язкових страхових внесків громадян, а також коштів державного бюджету України.

Отже, виплата пенсій, призначених на підставі Закону № 2262-XII, здійснюються Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області виключно за рахунок коштів Фонду, передбачених Державним бюджетом України на відповідний рік.

Водночас в силу вимог статей 23 та 116 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України. Взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнування та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушенням бюджетного законодавства.

Встановлені судом обставини справи вказують на неможливість самостійного виконання відповідачем рішення суду у цій справі в частині виплати позивачу перерахованої пенсії в сумі 2976,50 грн, що обумовлюється відсутністю у відповідача належного фінансового забезпечення та коштів, необхідних для виплати вказаної заборгованості.

Згідно з усталеною правовою позицією Верховного Суду, сформованою у постановах від 21.11.2018 у справі № 373/436/17, від 15.05.2020 у справі № 812/1813/18, від 21.05.2020 у справі № 310/6910/16-а та від 19.02.2020 у справі № 821/1491/17, невиконання боржником (пенсійним органом) судового рішення в частині виплати грошових коштів стягувачу (пенсіонеру) за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів, не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин.

Таким чином, оскільки часткове невиконання відповідачем рішення суду у цій справі обумовлюється об`єктивними причинами, а належних доказів, які б свідчили про намір суб`єкта владних повноважень ухилитися від виконання судового рішення не здобуто, суд доходить висновку про відсутність підстав для накладення на начальника Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області штрафу в порядку, визначеному ст. 382 КАС України.

При цьому суд враховує, що основним призначенням стадії виконання судового рішення є фактичне втілення судових присуджень у матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.

Водночас прийняття судом рішення про накладення на керівника суб`єкта владних повноважень штрафу у даному випадку не вплине на виконання судового рішення, ухваленого на користь позивача, та, відповідно, не відновить його право на отримання присуджених бюджетних коштів.

Також суд застосовує правову позицію Верховного Суду щодо підстав для накладення штрафу на керівника територіального управління Пенсійного фонду, сформовану у подібних правовідносинах в постанові від 23.04.2020 при вирішенні справи № 560/523/16.

Так, колегія суддів Верховного Суду зазначила, що, переслідуючи мету забезпечення реалізації конституційного принципу обов`язковості судових рішень, адміністративні суди мають зважено підходити до вибору процесуальних засобів такого забезпечення, а саме: встановлювати дійсні причини виникнення затримки у виконанні судового рішення, аналізувати акти законодавства, враховувати здійснені відповідною посадовою особою дії, спрямовані на виконання судового рішення, та їх відповідність вимогам законодавства, встановлювати наявність та форму вини такої посадової особи, а також зазначати про співмірність розміру штрафу та доходів (фінансової спроможності) такої посадової особи. Це не повинно зумовлювати порушення основоположних засад адміністративного судочинства, зокрема, пропорційності, необхідності дотримання оптимального балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи та цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) тощо. Такі засоби не можуть бути надмірними за визначених умов та не мають призводити до порушення прав, гарантованих Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Посилення судового контролю за виконанням судових рішень та наділення суду з цією метою правом накладати штрафні санкції визнається заходом для забезпечення конституційного права громадян на судовий захист. Специфіка застосування штрафної санкції полягає в тому, що вона накладається на керівника суб`єкта владних повноважень, яким не забезпечено виконання судового рішення, та який є відповідальним за діяльність державного органу, який він очолює. Можливість накладення штрафу розглядається не самостійно, а за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду, або у разі неподання такого звіту. Накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення суду, штрафу є мірою покарання, а тому можливість суду накласти такий штраф може бути реалізована лише за умови встановлення судом обставин, які свідчать про умисне невиконання рішення суду, недобросовісність у діях суб`єкта владних повноважень, які свідчать про ухилення останнього від виконання рішення суду.

Отже, з урахуванням характеру спірних правовідносин та фактичних обставин справи, беручи до уваги висновки Верховного Суд у справі № 560/523/16, суд не вбачає наявності вищезазначених підстав для накладення на керівника Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області штрафу за невиконання рішення суду у цій справі.

Насамкінець суд зауважує, що проблема невиконання рішень національних судів у соціальних спорах має загальнодержавний характер.

На це, зокрема, вказує той факт, що 09.07.2021 відбувся спільний круглий стіл за участю представників Міністерства соціальної політики України, Пенсійного фонду України, Міністерства юстиції України, органів державної виконавчої служби та суддів України, на якому йшлося про критичний стан із виконанням рішень судів про перерахунок та виплату пенсій через відсутність необхідних для цього бюджетних коштів та обговорювалися шляхи виходу із ситуації, що склалась. Тобто проблема з виконанням рішення суду у цій справі не є індивідуальною, а охоплюється загальною проблемою належного виконання судових рішень в соціальних спорах, яка потребує системного підходу до її вирішення на найвищих рівнях органів державної влади.

Враховуючи вищевказане, суд вважає, що підстав для задоволення клопотання позивача про накладення штрафних санкцій на керівника Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області немає.

Отже, дослідивши всі обставини справи, з`ясувавши, що Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області виконує рішення суду від 08.07.2021 щодо нарахування пенсії позивачу та вказані нарахування не виплачуються ОСОБА_1 не з вини відповідача, суд приходить до висновку, що слід прийняти звіт відповідача про виконання рішення суду від 08.07.2021.

Водночас суд наголошує, що це не звільняє пенсійний орган від обов`язку виконати рішення суду, ухвалене на користь позивача, та не позбавляє позивача права повторно звернутися до суду із заявою про встановлення судового контролю за виконанням такого рішення шляхом зобов`язання відповідача подати новий звіт про його виконання, якщо подальша поведінка відповідача буде давати приводи вважати, що він ухиляється від виконання рішення суду, затягує його виконання або ж діє недобросовісно та не вживає заходів, необхідних для його якнайшвидшого виконання.

Керуючись ст.ст. 248, 256, 294, 295, 382 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Прийняти звіт Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 08.07.2021 у справі №120/4483/21-а.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Повний текст ухвали сторони можуть отримати: 24.06.22

Суддя Віятик Наталія Володимирівна