Справа № 140/14602/21
Суддя: Волдінер Фелікс Арнольдович
Дата ухвалення: 2022-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2022 року ЛуцькСправа № 140/14602/21

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Волдінера Ф.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування висновку, наказів, поновлення на посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до Міністерства юстиції України (відповідач 1), Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України (відповідач 2), відповідно до якої просить суд:

1) визнати протиправним та скасувати висновок Міністерства юстиції України, який затверджений Міністром юстиції України 03 вересня 2021 року;

2) визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України за №2481/к від 15 жовтня 2021 року про накладення дисциплінарного стягнення;

3) визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України за №2498/к від 18 жовтня 2021 року про виконання дисциплінарного стягнення;

4) визнати протиправним та скасувати наказ Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України за №8/ОС-ЗМУ МЮ/151 від 18 жовтня 2021 року про виконання дисциплінарного стягнення;

5) визнати незаконним звільнення ОСОБА_1 з посади начальника державної установи «Луцький слідчий ізолятор» - начальника арештного дому Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України;

6) зобов`язати Міністерство юстиції України поновити ОСОБА_1 на посаді начальника державної установи «Луцький слідчий ізолятор» - начальника арештного дому Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України;

7) зобов`язати начальника Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України запропонувати ОСОБА_1 рівноцінну посаду за званням та посадою на момент мого звільнення та розгляду справи судом;

8) стягнути із Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу;

9) стягнути із Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у сумі 30 000 (тридцять тисяч гривень).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач працював на посаді начальника державної установи «Луцький слідчий ізолятор» - начальника арештного дому Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України.

Зазначає, що 15 жовтня 2021 року наказом Міністерства юстиції України №2481/к за порушення службової дисципліни на нього було накладено дисциплінарне стягнення у виді звільнення з посади.

На думку позивача, зазначений наказ є незаконним, необґрунтованим з тих підстав, що не зважаючи на багаторічну працю в інтересах установи та держави, відповідач наклав дисциплінарне стягнення у виді звільнення із займаної посади, фактично не довівши провини, що випливає із висновку службового розслідування та пояснень працівників слідчого ізолятора, які надавали їх під час проведення розслідування, рішення про накладення дисциплінарного стягнення було прийнято лише на основі припущень, а з боку Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України, в розпорядженні якого перебуває позивач з 03 листопада 2021 року, в порушення вимог статті 49-2 КЗпП України не було запропоновано рівнозначної посади за званням та посадою на час звільнення. Такі дії відповідача завдали позивачу значних моральних страждань та принизили мою честь, гідність, ділову репутацію, внаслідок цього погіршився стан здоров`я.

Також відзначає, що при притягненні працівника до дисциплінарної відповідальності роботодавець повинен навести конкретні факти допущеного ним невиконання або неналежного виконання покладених на нього трудових обов`язків, роз`яснити ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, врахувати обставини, за яких вчинено проступок.

Позивач з наказом про накладення дисциплінарного стягнення та висновком службового розслідування не згодний, вважає його протиправним, упередженим та такими, що прийнятий з неповним з`ясуванням всіх обставин без належного обґрунтування виду накладених дисциплінарних стягнень, що суттєво порушує його права та законні інтереси.

З врахуванням викладеного позивач просить задовольнити позов повністю.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за цим позовом та розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до частини першої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

У відзиві на позовну заяву представник відповідача 1 позовних вимог не визнала, посилаючись на те, що підставами для проведення службового розслідування є порушення особами рядового і начальницького складу службової дисципліни, скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами рядового і начальницького складу діянь, які порушують права і свободи громадян, інші події, пов`язані із загибеллю (смертю) осіб рядового чи начальницького складу або їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб рядового чи начальницького складу та можуть викликати суспільний резонанс (пункт 1 розділу II Порядку проведення службових розслідувань у Державній кримінально- виконавчій службі України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12 березня 2015 року №356/5 (далі - Порядок №356/5).

02 вересня 2021 року до Міністерства юстиції України надійшов висновок службового розслідування від 31 серпня 2021 року із письмовими поясненнями позивача.

Так, висновок службового розслідування від 31 серпня 2021 року містить пояснення ряду працівників державної установи «Луцький слідчий ізолятор» та позивача, що стосуються фактів, викладених у листі-вказівці Волинської обласної прокуратури, відповідно до яких комісією встановлено факт порушення позивачем:

- вимог пунктів 1, 3, 5, 7, 12, 13 розділу 9 Положення про державну установу «Луцький слідчий ізолятор», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 10 березня 2020 року №293/5, в частині: неналежного керівництва та організації роботи слідчого ізолятора, неналежної організації та контролю за проведенням в установі заходів, спрямованих на виконання вимог нормативно-правових актів щодо порядку та умов тримання ув`язнених (засуджених).

- вимог режиму тримання і встановленого порядку відбування покарання, неналежного контролю за станом оперативної обстановки, неналежного аналізу стану оперативно-службової діяльності, формального підбиття підсумків діяльності установи, неналежного контролю за ефективним застосуванням сил та засобів, що залучаються для охорони та нагляду за особами, які тримаються в установі, неналежного здійснення перевірок діяльності персоналу установи та контролю за виконанням ними функціональних обов`язків, дотримання службової дисципліни та законності;

- вимог пункту 4 глави 8 розділу II Інструкції із забезпечення режиму, охорони і нагляду за особами, які тримаються в слідчих ізоляторах Державної кримінально- виконавчої служби України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 13 грудня 2019 року №73/5-ДСК, в частині неналежної організації роботи персоналу установи із забезпечення належного режиму тримання, охорони та нагляду за ув`язненими (засудженими), не забезпечення безумовного виконання вимог законодавства персоналом установи при виконанні ними своїх службових обов`язків. Не забезпечення встановленого законодавством порядку тримання під вартою, а також виконання ув`язненими (засудженими) встановлених правилами внутрішнього розпорядку обов`язків, неналежної організації нагляду за ув`язненими та дотримання ув`язненими порядку тримання під вартою, неналежної організації перевірки несення служби на внутрішніх постах;

- вимог статті 7 Закону України «Про попереднє ув`язнення» в частині забезпечення режиму в місцях попереднього ув`язнення.

Окрім цього, комісією встановлено, що в державній установі «Луцький слідчий ізолятор» протягом тривалого часу спостерігається складна оперативна обстановка. Стан службової діяльності установи протягом двох років поспіль перебуває на особливому контролі в Департаменті з питань виконання кримінальних покарань та Західному міжрегіональному управлінні з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції.

Протягом поточного року працівниками міжрегіонального управління здійснено 14 перевірок оперативно-службової діяльності державної установи «Луцький слідчий ізолятор», під час яких систематично виявлялись порушення кримінально-виконавчого законодавства в частині дотримання засудженими та ув`язненими режимних вимог. Окрім цього на аналогічні порушення неодноразово зверталась увага керівництва установи з боку працівників Волинської обласної прокуратури.

Не зважаючи на вищенаведене, керівництво установи належних висновків та практичних заходів в напрямку покращення оперативної обстановки не вживало.

Також, за результатами проведення в грудні 2020 року працівниками Управління пенітенціарних інспекцій Міністерства юстиції України інспектування ефективності діяльності державної установи «Луцький слідчий ізолятор», наказом Міністерства юстиції від 08 липня 2021 року №1474/к позивача попереджено про неповну посадову відповідність.

Окремо слід звернути увагу суду на те, що при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов`язків, рівень кваліфікації тощо.

У свою чергу, з матеріалів висновку службового розслідування випливає, що опитані працівники підтвердили факт вчинення порушення. Поряд з цим, наявність недоліків і прорахунків в окремих напрямках діяльності Державної установи «Луцький слідчий ізолятор» є наслідком низької вимогливості до підлеглих з боку керівника ОСОБА_1 стосовно належного виконання ними своїх обов`язків.

З урахуванням викладених у висновку службового розслідування від 31 серпня 2021 року фактів щодо виявлення двох ув`язнених, які безпідставно перебували в інших камерних приміщеннях з явними ознаками наявності алкогольних напоїв та сп`яніння, які підтвердженні поясненнями ряду працівників Луцького СІЗО, Західним міжрегіональним управлінням з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції вірно надано оцінку виконанню ОСОБА_1 своїх службових обов`язків, у зв`язку із чим 02 вересня 2021 року Міністром юстиції України затверджено вказаний висновок.

Разом з тим, вимоги статті 18 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» відповідачами при формуванні та видачі наказів дотримано.

Відповідач 2 у відзиві вказав, що доводи позивача про недоведеність вини не знаходять свого підтвердження. Так, з матеріалів висновку службового розслідування випливає, що опитані працівники підтвердили факт вчинення порушення. Поряд з цим слід звернути увагу, що наявність недоліків і прорахунків в окремих напрямках діяльності державної установи «Луцький слідчий Ізолятор» є наслідком низької вимогливості до підлеглих з боку керівництва ОСОБА_1 . Окрім цього, слід наголосити, що в державній установі «Луцький слідчий ізолятор» протягом тривалого часу спостерігалась складна оперативна обстановка. Стан службової діяльності установи під час років керівництва ОСОБА_1 перебував на особливому контролі в Департаменті з питань виконання кримінальних покарань та Західному міжрегіональному управлінні з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції. Протягом 2021 року працівниками Західного міжрегіонального управління здійснено 14 перевірок оперативно-службової діяльності державної установи «Луцький слідчий ізолятор» під час яких виявлялись систематичні порушення кримінально-виконавчого законодавства в частині дотримання засудженими та ув`язненими режимних вимог. Окрім цього на аналогічні порушення неодноразово звертали увагу керівництву установи працівники Волинської обласної прокуратури (акти прокурорського реагування долучено до відзиву), однак керівництвом належних висновків та практичних заходів в напрямку покращення оперативної обстановки вжито не було. Одночасно варто зауважити, що за результатами проведення в грудні 2020 року працівниками Управління пенітенціарних інспекцій Міністерства юстиції України інспектування ефективності діяльності державної установи «Луцький слідчий ізолятор», наказом Міністерства юстиції України від 08 липня 2021 року №1474/к начальника державної установи «Луцький слідчий ізолятор» - начальника арешти ого дому підполковника внутрішньої служби Киреєва С.В. попереджено про неповну посадову відповідальність. Враховуючи вищенаведене, при притягненні ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності наведено конкретні факти допущених ним порушень та враховано тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи, її ставлення до виконання службових обов`язків, рівень кваліфікації.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 1999 року працює в органах державної кримінально-виконавчої служби України. Наказом від 28 серпня 2017 року №3308/к його призначено на посаду начальника державної установи «Луцький слідчий ізолятор» - начальника арештного дому Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України.

За підписом начальника Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України Кощинця В. В. на адресу начальника Департаменту з питань виконання кримінальних покарань було надіслано лист №4951 від 19 жовтня 2021 року з проханням клопотати перед Міністерством юстиції України щодо проведення службового розслідування стосовно підполковника ОСОБА_1 по факту неналежного контролю за виконанням персоналом державної установи «Луцький слідчий ізолятор» своїх посадових обов`язків, відсутності належного контролю з боку керівництва установи та про усунення порушень вимог чинного законодавства України у діяльності державної установи «Луцький слідчий ізолятор» (а. с. 10).

Відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 04 серпня 2021 року №2718/7 «Про проведення службового розслідування» призначено службове розслідування стосовно начальника державної установи «Луцький слідчий ізолятор» - начальника арештного дому підполковника внутрішньої служби ОСОБА_1 (а. с. 5-6) та, відповідно, до наказу від 06 серпня 2021 року №223/ОД-21 утворено комісію з проведення службового розслідування у складі згідно з додатком в термін до 02 вересня 2021 року (а. с. 7-8).

За результатами службового розслідування складено висновок від 31 серпня 2021 року, який затверджений Міністром юстиції України 03 вересня 2021 року (а. с. 9-15.

Відповідно до висновку комісією встановлено наступні порушення:

- вимог пунктів 1, 3, 5, 7, 12, 13 розділу 9 Положення про державну установу «Луцький слідчий ізолятор», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 10 березня 2020 року №293/5, в частині: неналежного керівництва та організації роботи слідчого ізолятора, неналежної організації та контролю за проведенням в установі заходів, спрямованих на виконання вимог нормативно-правових актів щодо порядку та умов тримання ув`язнених (засуджених).

- вимог режиму тримання і встановленого порядку відбування покарання, неналежного контролю за станом оперативної обстановки, неналежного аналізу стану оперативно-службової діяльності, формального підбиття підсумків діяльності установи, неналежного контролю за ефективним застосуванням сил та засобів, що залучаються для охорони та нагляду за особами, які тримаються в установі, неналежного здійснення перевірок діяльності персоналу установи та контролю за виконанням ними функціональних обов`язків, дотримання службової дисципліни та законності;

- вимог пункту 4 глави 8 розділу II Інструкції із забезпечення режиму, охорони і нагляду за особами, які тримаються в слідчих ізоляторах Державної кримінально- виконавчої служби України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 13 грудня 2019 року №73/5-ДСК, в частині неналежної організації роботи персоналу установи із забезпечення належного режиму тримання, охорони та нагляду за ув`язненими (засудженими), не забезпечення безумовного виконання вимог законодавства персоналом установи при виконанні ними своїх службових обов`язків. Не забезпечення встановленого законодавством порядку тримання під вартою, а також виконання ув`язненими (засудженими) встановлених правилами внутрішнього розпорядку обов`язків, неналежної організації нагляду за ув`язненими та дотримання ув`язненими порядку тримання під вартою, неналежної організації перевірки несення служби на внутрішніх постах;

- вимог статті 7 Закону України «Про попереднє ув`язнення» в частині забезпечення режиму в місцях попереднього ув`язнення.

Позивач у поясненнях від 28 вересня 2021 року зазначив, що із висновком службового розслідування у зв`язку із надходженням акта прокурорського реагування категорично не погоджується (а. с. 16).

За порушення службової дисципліни наказом від 15 жовтня 2021 року №2481/к накладено на начальника державної установи «Луцький слідчий ізолятор» - начальника арештного дому підполковника внутрішньої служби ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з посади (а. с. 17).

18 жовтня 2021 року прийнято наказ №2498/к «Про виконання дисциплінарного стягнення», згідно якого звільнено підполковника внутрішньої служби 19 жовтня 2021 року з посади начальника державної установи «Луцький слідчий ізолятор» - начальника арештного дому (а. с. 18).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові основи організації та діяльності Державної кримінально-виконавчої служби України, її завдання та повноваження визначає Закон України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» від 23 червня 2005 року №2713-ІV (далі - Закон №2713-ІV).

Згідно із частиною першою статті 6 Закону №2713-ІV державна кримінально-виконавча служба України, відповідно до закону здійснює правозастосовні та правоохоронні функції і складається з центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, його територіальних органів управління, кримінально-виконавчої інспекції, установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, воєнізованих формувань, навчальних закладів, закладів охорони здоров`я, підприємств установ виконання покарань, інших підприємств, установ і організацій, створених для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України.

Відповідно до частини четвертої статті 6 Закону №2713-ІV структура, штати територіальних органів управління, підрозділів кримінально-виконавчої інспекції, установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, воєнізованих формувань, навчальних закладів, закладів охорони здоров`я та положення про них затверджуються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань.

Пунктом 5 частини другої статті 13 Закону №2713-ІV встановлено, що порядок призначення і звільнення з посад, права, обов`язки та умови служби працівників підприємств установ виконання покарань, які мають спеціальні звання рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, визначаються відповідно до законодавства.

Відповідно до частин першої та другої статті 14 Закону №2713-IV, до персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України належать особи рядового і начальницького складу (далі - особи рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби), спеціалісти, які не мають спеціальних звань, та інші працівники, які працюють за трудовими договорами в Державній кримінально-виконавчій службі України (далі - працівники кримінально-виконавчої служби).

Служба в Державній кримінально-виконавчій службі України є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України.

Статтею 18 Закону №2713-IV визначені права та обов`язки посадових і службових осіб органів і установ виконання покарань, слідчих ізоляторів.

Так, посадові та службові особи органів і установ виконання покарань, слідчих ізоляторів зобов`язані: 1) виконувати покарання відповідно до вимог кримінально-виконавчого законодавства; 2) забезпечувати дотримання прав людини і громадянина, реалізацію законних прав та інтересів засуджених і осіб, узятих під варту, вимог законодавства щодо виконання і відбування кримінальних покарань; 3) виконувати вироки, постанови і ухвали суду, а також рішення, прийняті прокурорами і слідчими в установленому законом порядку і в межах їх компетенції; тримати осіб, узятих під варту; 4) застосовувати передбачені законом засоби виправлення і ресоціалізації засуджених; сприяти трудовому та побутовому влаштуванню осіб, звільнених від відбування покарання, та їх соціальній адаптації; 5) забезпечувати виконання актів амністії та помилування; 6) забезпечувати правопорядок, додержання вимог режиму, правил внутрішнього розпорядку в установах виконання покарань, слідчих ізоляторах і на прилеглих до них територіях та вимагати від засуджених і осіб, узятих під варту, інших осіб виконання ними обов`язків, установлених законом; 7) проводити реєстрацію засуджених і осіб, узятих під варту, їх фотографування, звукозапис, кіно- і відеозйомку та дактилоскопію; 8) забезпечувати безпеку засуджених і осіб, узятих під варту, персоналу і громадян, які перебувають на території установ виконання покарань та слідчих ізоляторів; 9) припиняти адміністративні правопорушення, що посягають на встановлений законодавством порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань; 10) запобігати вчиненню кримінальних правопорушень та дисциплінарних проступків в органах і установах виконання покарань та слідчих ізоляторах; приймати і реєструвати заяви та повідомлення про кримінальні правопорушення і події, своєчасно приймати щодо них рішення; 11) забезпечувати охорону, ізоляцію та нагляд за засудженими і особами, узятими під варту; здійснювати заходи щодо розшуку осіб, які вчинили втечу з установ виконання покарань і слідчих ізоляторів, та засуджених, які ухиляються від покарань, не пов`язаних з позбавленням волі; 12) виявляти, припиняти кримінальні правопорушення, вчинені в установах виконання покарань та слідчих ізоляторах, брати участь в їх розкритті у порядку, встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України; 14) виявляти причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних правопорушень і порушень режиму в установах виконання покарань і слідчих ізоляторах, а також вчиненню кримінальних правопорушень засудженими до покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, вживати в межах своїх повноважень заходів до їх усунення; 15) створювати належні умови для тримання засуджених і осіб, узятих під варту, їх комунально-побутового і медико-санітарного забезпечення; 16) організовувати загальноосвітнє і професійно-технічне навчання засуджених та залучати їх до праці; 17) забезпечувати додержання вимог законодавства з охорони державної таємниці, праці та навколишнього середовища, санітарно-епідеміологічного нагляду і правил пожежної безпеки; 18) здійснювати контроль за поведінкою осіб, звільнених від відбування покарання з випробуванням або умовно-достроково; 19) забезпечувати правовий і соціальний захист персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України та членів їхніх сімей.

Відповідно до частини третьої статті 21 Закону №2713-IV персонал Державної кримінально-виконавчої служби України під час виконання покладених на нього обов`язків керується законами та іншими нормативно-правовими актами, діє на підставі та в межах своїх повноважень. Ніхто, крім випадків, прямо передбачених законом, не має права втручатися в службову діяльність персоналу.

Згідно частиною п`ятою статті 23 Закону на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України «Про Національну поліцію», а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частин першої та другої статті 19 Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року №580-VІІІ (далі - Закон №580-VІІІ), у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

В силу пункту 6 частини першої статті 77 Закону №580-VІІІ, поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного, відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України. Днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення.

Преамбулою Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» (далі - Дисциплінарного статуту ОВС) встановлено, що цей Статут визначає сутність службової дисципліни, обов`язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України (далі - особи рядового і начальницького складу) стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень. Дія цього Статуту поширюється на осіб начальницького складу Національного антикорупційного бюро України, осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України та податкової міліції, які повинні неухильно додержуватися його вимог.

Абзацом 1 статті 1 Дисциплінарного статуту ОВС визначено, що службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни (стаття 2 Дисциплінарного статуту ОВС).

Статтею 7 Дисциплінарного статуту ОВС визначені обов`язки осіб рядового і начальницького складу.

Так, службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов`язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров`я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об`єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об`єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов`язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку

За вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом (частина перша статті 5 Дисциплінарного статуту ОВС).

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 12 Дисциплінарного статуту, на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень, зокрема, звільнення з органів внутрішніх справ.

Згідно з частиною сьомою статті 13 Дисциплінарного статуту, такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з органів внутрішніх справ, звільнення з посади, пониження в спеціальному званні на один ступінь, накладаються начальниками, яким надано право прийняття на службу до органів внутрішніх справ, призначення на посаду, присвоєння спеціального звання.

Порядок накладення дисциплінарних стягнень визначений статтею 14 Дисциплінарного статуту ОВС.

Так, з метою з`ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць.

Забороняється проводити службове розслідування особам, які є підлеглими порушника, а також особам - співучасникам проступку або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника порушника.

Порядок проведення службового розслідування встановлюється міністром внутрішніх справ України.

Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення.

Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ.

Оголошувати дисциплінарне стягнення особі начальницького складу в присутності його підлеглих заборонено.

Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу.

За кожне порушення службової дисципліни накладається лише одне дисциплінарне стягнення. У разі порушення службової дисципліни кількома особами дисциплінарне стягнення накладається на кожного окремо.

При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов`язків, рівень кваліфікації тощо.

У разі вчинення незначного порушення службової дисципліни начальник може обмежитись усним попередженням особи рядового або начальницького складу щодо необхідності суворого додержання службової дисципліни.

У разі притягнення до дисциплінарної відповідальності осіб рядового і начальницького складу, які мають дисциплінарне стягнення і знову допустили порушення службової дисципліни, дисциплінарне стягнення, що накладається, має бути більш суворим, ніж попереднє.

У разі повторного вчинення особою рядового або начальницького складу незначного проступку з урахуванням його нетяжкості, сумлінного ставлення цієї особи до виконання службових обов`язків, нетривалого перебування на посаді (до шести місяців) та з інших поважних причин начальник може обмежитися раніше накладеним на таку особу дисциплінарним стягненням.

Дисциплінарні стягнення у вигляді пониження в спеціальному званні на один ступінь на осіб, які мають перші спеціальні звання, і звільнення з посади на осіб, які обіймають посади найнижчого рівня, не накладаються.

Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань у виді арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк та довічного позбавлення волі регулюють Правила внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджені наказом Міністерства юстиції України від 28 серпня 2018 року №2823/5.

Ці Правила обов`язкові для виконання персоналом установ виконання покарань, засудженими, які в них утримуються, а також іншими особами, які відвідують ці установи (пункт 1 Правил).

В пунктах 1, 2 розділу IV Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань зазначено, що взаємовідносини персоналу установ виконання покарань із засудженими ґрунтуються на суворому дотриманні законності. У своїй роботі персонал має дотримуватися високих професійних та особистих стандартів. Персонал своєю поведінкою і виконанням своїх обов`язків має позитивно впливати на засуджених та викликати у них повагу. Персоналу установ виконання покарань категорично забороняється встановлювати із засудженими та їхніми родичами будь-які стосунки, не регламентовані кримінально-виконавчим законодавством та цими Правилами.

Наказом Міністерства юстиції України №356/5 від 12 березня 2015 року затверджено Порядок проведення службових розслідувань у Державній кримінально-виконавчій службі України (далі - Порядок №356/5), який визначає підстави для призначення, процедуру та мету проведення службових розслідувань у Державній кримінально-виконавчій службі України (далі - ДКВС України); порядок документування й оформлення результатів службових розслідувань, прийняття за ними рішення та їх виконання; компетенцію структурних підрозділів апарату Міністерства юстиції України, Адміністрації Державної кримінально-виконавчої служби України, міжрегіональних управлінь з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції (далі - органи), воєнізованих формувань, установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, уповноважених органів з питань пробації, навчальних закладів, підприємств установ виконання покарань, інших підприємств, установ та організацій, створених для забезпечення виконання завдань ДКВС України (далі - установи), під час проведення службових розслідувань; права та обов`язки посадових осіб органів і установ під час проведення службових розслідувань.

Пунктом 1 розділу II Порядку проведення службових розслідувань у Державній кримінально-виконавчій службі України затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12 березня 2015 року №356/5та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19 березня 2015 року за №295/26740 встановлено, що підставами для проведення службового розслідування є порушення особами рядового і начальницького складу службової дисципліни, скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами рядового і начальницького складу діянь, які порушують права і свободи громадян, інші події, пов`язані із загибеллю (смертю) осіб рядового чи начальницького складу або їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб рядового чи начальницького складу та можуть викликати суспільний резонанс.

Згідно з пунктом 2 розділу II вказаного Порядку службове розслідування проводиться за рішенням уповноваженого на те начальника у разі: невиконання або неналежного виконання особами рядового і начальницького складу під час службової діяльності вимог чинного законодавства, що призвело до порушення прав та законних інтересів громадян або негативно вплинуло на забезпечення виконання покладених на органи і установи завдань; реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань відомостей про скоєне особою рядового чи начальницького складу кримінальне правопорушення.

Пунктом 6 розділу II вказаного Порядку визначено, що підставою для проведення службового розслідування є належним чином оформлений письмовий наказ уповноваженого на те начальника.

Згідно з пунктом 3 розділу III Порядку інші начальники мають право призначати службові розслідування стосовно осіб рядового і начальницького складу, якщо їм надано право призначати на посади та звільняти з посад, застосовувати заходи заохочення і накладати дисциплінарні стягнення на осіб, дії або бездіяльність яких стали підставою для проведення службового розслідування.

Згідно з пунктами 8, 9 розділу III Порядку №356/5 проведення службового розслідування доручається прямому начальнику особи рядового чи начальницького складу, дії або бездіяльність якої стали підставою для призначення службового розслідування.

Службове розслідування може проводитися декількома особами у складі комісії, до складу якої входять найбільш досвідчені посадові особи органу або установи, здатні всебічно вивчити обставини, що стали підставою для призначення службового розслідування, та зробити об`єктивні висновки. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника особи рядового чи начальницького складу, дії чи бездіяльність якої стали підставою для призначення службового розслідування.

Відповідно до пункту 11 розділу III Порядку №356/5 забороняється проводити службове розслідування особам, які є підлеглими особи рядового чи начальницького складу, стосовно якої призначено службове розслідування, а також особам - співучасникам проступку або зацікавленим у наслідках розслідування.

Розділом V Порядку №356/5 передбачено, що службове розслідування повинне бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення уповноваженим на те начальником.

У разі необхідності за мотивованим рапортом (доповідною запискою) виконавця або голови комісії визначений строк проведення службового розслідування може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць.

Початок службового розслідування визначається датою видання наказу про його призначення.

Завершення службового розслідування визначається датою затвердження начальником, який призначив службове розслідування, висновку службового розслідування.

Згідно пункту 1 розділу VIII Порядку №356/5 за результатами службового розслідування складається висновок службового розслідування, який складається із вступної, описової та резолютивної частин.

У вступній частині висновку зазначаються посада, звання, прізвище, ініціали виконавця (голови, членів комісії), який (які) проводив (ли) службове розслідування, підстави для проведення службового розслідування.

В описовій частині висновку зазначаються: відомості про обставини, за яких особа рядового чи начальницького складу, стосовно якої призначено службове розслідування, вчинила дію або бездіяльність, що стали підставою для призначення службового розслідування, а також те, чи мали вони місце взагалі; час, місце, спосіб, мотив та мета вчинення дисциплінарного проступку, його наслідки, що настали у зв`язку з цим; посада, звання, прізвище, ім`я та по батькові, персональні дані (дата та місце народження, освіта, період служби в ДКВС України і на займаній посаді з дотриманням вимог Закону України «Про захист персональних даних»), характеристика особи (зокрема наявність або відсутність у неї діючих дисциплінарних стягнень), яка вчинила дисциплінарний проступок, та осіб, дії чи бездіяльність яких сприяли вказаним обставинам; наявність причинного зв`язку між діями або бездіяльністю особи рядового чи начальницького складу, стосовно якої призначено службове розслідування, та їх наслідками; умови, що передували вчиненню дії або бездіяльності чи спонукали до цього; вимоги законодавства або посадові обов`язки, які було порушено; наявність вини особи рядового чи начальницького складу, стосовно якої призначено службове розслідування, обставини, що пом`якшують чи обтяжують ступінь відповідальності, а також ставлення до скоєного; відомості про залучення до проведення службового розслідування фахівців та дані про них, подані ними результати.

У резолютивній частині висновку службового розслідування зазначаються: пропозиції щодо закінчення службового розслідування, застосування до осіб рядового і начальницького складу конкретних видів заохочень або дисциплінарних стягнень, класифікації отриманих тілесних ушкоджень, обставин загибелі (смерті) осіб рядового і начальницького складу, списання чи відновлення використаних, пошкоджених або втрачених матеріальних цінностей, зброї, боєприпасів, службових документів, а також про направлення матеріалів службового розслідування до відповідних органів для прийняття рішення згідно із законодавством; підтвердження чи спростовування відомостей, які стали підставою для його призначення; запропоновані заходи, спрямовані на усунення виявлених під час службового розслідування недоліків, причин та умов виникнення обставин, які стали підставою для призначення службового розслідування.

У разі відсутності в начальника, який призначив службове розслідування, повноважень щодо накладення дисциплінарного стягнення, в резолютивній частині висновку службового розслідування подається клопотання до старшого прямого начальника, який наділений відповідним правом, про накладення на особу рядового чи начальницького складу іншого виду дисциплінарного стягнення.

Пунктом 3 розділу VIII Порядку №356/5 висновок службового розслідування підписується виконавцем (головою та членами комісії) та затверджується начальником, який призначив службове розслідування.

Відповідно до пункту 6, 7 розділу VIII Порядку №356/5 за результатами службового розслідування особи рядового і начальницького складу, стосовно яких воно проводилося, притягаються до відповідальності в установленому законом порядку.

За результатами службового розслідування особи рядового і начальницького складу, стосовно яких воно проводилося, притягаються до відповідальності у встановленому законом порядку.

Про накладення дисциплінарного стягнення за результатами службового розслідування видається наказ, зміст якого оголошується персоналу органу або установи, де проходить службу особа рядового чи начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності. Оголошувати дисциплінарне стягнення особі начальницького складу в присутності її підлеглих забороняється.

Зміст наказу доводиться до відома особи рядового чи начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі відмови особи рядового чи начальницького складу від ознайомлення з наказом під підпис безпосередній начальник такої особи спільно з посадовою особою підрозділу персоналу складає відповідний акт.

Особа рядового чи начальницького складу, стосовно якої проводилось службове розслідування, має право оскаржити рішення щодо накладення на неї дисциплінарного стягнення у порядку, визначеному законодавством України.

Відповідно до частини 1 ст.8 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» начальник несе персональну відповідальність за стан службової дисципліни і повинен постійно його контролювати. Начальник зобов`язаний бути прикладом у дотриманні законності, службової дисципліни, бездоганному виконанні вимог Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів, наказів, норм моралі, професійної та службової етики, розвивати і підтримувати в підлеглих свідоме ставлення до виконання службових обов`язків, честь і гідність, заохочувати розумну ініціативу, самостійність, старанність у службі, уміло застосовувати заходи дисциплінарного впливу.

Підставами для проведення службового розслідування є порушення особами рядового і начальницького складу службової дисципліни, скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами рядового і начальницького складу діянь, які порушують права і свободи громадян, інші події, пов`язані із загибеллю (смертю) осіб рядового чи начальницького складу або їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб рядового чи начальницького складу та можуть викликати суспільний резонанс (пункт 1 розділу II Порядку проведення службових розслідувань у Державній кримінально- виконавчій службі України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.03.2015 № 356/5 (далі - Порядок № 356/5).

З матеріалів справи судом встановлено, що 31 серпня 2021 року проведено службове розслідування за фактом дотримання режимних вимог в ДУ «Луцький слідчий ізолятор», за результатами якого встановлено, що позивач здійснював неналежне керівництво та організацію роботи слідчого ізолятора, неналежну організацію та контроль за проведенням в установі заходів, спрямованих на виконання вимог нормативно-правових актів щодо порядку та умов тримання ув`язнених (засуджених), а також вчинених в установі порушень вимог режиму тримання і встановленого порядку відбування покарання, неналежного контролю за станом оперативної обстановки, неналежного аналізу стану оперативно-службової діяльності, формального підбиття підсумків діяльності установи, неналежного контролю за ефективним застосуванням сил та засобів, що залучаються для охорони та нагляду за особами, які тримаються в установі, неналежного здійснення перевірок діяльності персоналу установи та контролю за виконанням ними функціональних обов`язків, дотримання службової дисципліни та законності; неналежна організація роботи персоналу установи із забезпечення належного режиму тримання, охорони та нагляду за ув`язненими (засудженими), забезпечення безумовного виконання вимог законодавства персоналом установи при виконанні ними своїх службових обов`язків,незабезпечення встановленого законодавством порядку тримання під вартою, а також виконання ув`язненими (засудженими)встановлених правилами внутрішнього розпорядку обов`язків, неналежної організації нагляду за ув`язненими та дотримання ув`язненими порядку тримання під вартою, неналежної організації перевірки несення служби на внутрішніх постах та статті 7 Закону України «Про попереднє ув`язнення», в частині забезпечення режиму в місцях попереднього ув`язнення.

Крім того, протягом поточного року працівниками міжрегіонального управління здійснено 14 перевірок оперативно-службової діяльності державної установи «Луцький слідчий ізолятор», під час яких систематично виявлялись порушення кримінально-виконавчого законодавства в частині дотримання засудженими та ув`язненими режимних вимог. Окрім цього на аналогічні порушення неодноразово зверталась увага керівництва установи з боку працівників Волинської обласної прокуратури.

Не зважаючи на вищенаведене, керівництво установи належних висновків та практичних заходів в напрямку покращення оперативної обстановки не вживало.

Також, за результатами проведення в грудні 2020 року працівниками Управління пенітенціарних інспекцій Міністерства юстиції України інспектування ефективності діяльності державної установи «Луцький слідчий ізолятор», наказом Міністерства юстиції від 08 липня 2021 року №1474/к позивача попереджено про неповну посадову відповідність.

З урахуванням викладених у висновку службового розслідування від 31 серпня 2021 року фактів щодо виявлення двох ув`язнених, які безпідставно перебували в інших камерних приміщеннях з явними ознаками наявності алкогольних напоїв та сп`яніння, які підтвердженні поясненнями ряду працівників Луцького СІЗО, Західним міжрегіональним управлінням з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції вірно надано оцінку виконанню ОСОБА_1 своїх службових обов`язків, у зв`язку із чим 02 вересня 2021 року Міністром юстиції України затверджено вказаний висновок.

Таким чином, твердження позивача щодо відсутності обґрунтування порушення ним вимог законодавства є помилковим та таким, що спростовується змістом самого висновку службового розслідування та нормами чинного законодавства.

Щодо правомірності видачі наказу Міністерства юстиції України №2481/К від 15 жовтня 2021 року «Про накладення дисциплінарного стягнення» в період перебування позивача на лікарняному.

Згідно частини першої та другої статті 18 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» дисциплінарне стягнення виконується негайно, але не пізніше місяця з дня його накладення, не враховуючи періоду перебування особи рядового або начальницького складу у відпустці, відрядженні або її тимчасової непрацездатності. Після закінчення цього строку дисциплінарне стягнення не виконується.

Такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з посади та звільнення з органів внутрішніх справ, накладені на осіб рядового і начальницького складу, які тимчасово непрацездатні або перебувають у відпустці, відрядженні, виконуються після їх прибуття до місця проходження служби.

Пунктом 4 розділу VIII Порядку №365 передбачено, що перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення та надіслати (або надати) йому засвідчений належним чином висновок службового розслідування.

Так, висновок службового розслідування від 31 серпня 2021 року, який затверджений 02 вересня 2021 року з відміткою про ознайомлення ОСОБА_1 разом з його поясненнями від 28 вересня 2021 року надійшли до Міністерства юстиції України 07 жовтня 2021 року.

При цьому, з 08 жовтня 2021 року позивач перебував на лікарняному.

Водночас, 15 жовтня 2021 року Міністерством юстиції України видано наказ №2481/к «Про накладення дисциплінарного стягнення», відповідно до якого за порушення службової дисципліни на начальника державної установи «Луцький слідчий ізолятор» - начальника арештного дому підполковника внутрішньої служби ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення.

Міністерством юстиції України видано наказ №2498/к «Про виконання дисциплінарного стягнення», відповідно до якого підполковника внутрішньої служби ОСОБА_1 19 жовтня 2021 року звільнено з посади начальника державної установи «Луцький слідчий ізолятор» - начальника арештного дому.

Проте, суд звертає увагу на формулювання пункту 3 наказу відповідача 1 від 18 жовтня 2021 року № 2498/к, а саме: «У разі відсутності ОСОБА_1 на службі у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю датою звільнення вважати перший робочий день після закінчення тимчасової непрацездатності», що, в свою чергу, узгоджується зі статтею 18 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України», а тому підтверджує правомірність прийняття вказаного наказу та спростовує твердження позивача про неврахування Мін`юстом перебування його на лікарняному.

Таким чином, наказ Мін`юсту від 15 жовтня 2021 року за №№2481/к «Про накладання дисциплінарного стягнення» та наказ Мін`юсту від 18 жовтня 2021 року за №2498/к «Про виконання дисциплінарного стягнення» відповідають вимогам чинного законодавства та не підлягають скасуванню.

Щодо посилання ОСОБА_1 на порушення вимог статті 49-2 Кодексу законів про працю України.

Відповідно до частини п`ятої статті 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України «Про Національну поліцію», а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських.

Відповідно до статті 67 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський, якого звільнено з посади і зараховано в розпорядження, вважається таким, що перебуває в розпорядженні відповідного органу (установи, закладу), з дня, що настає за днем звільнення з посади, до дня, з якого він почав виконувати обов`язки за новою посадою, на яку його призначено, або до дня зарахування в розпорядження іншого органу (закладу, установи) поліції для подальшого проходження там служби.

За приписами пункту 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Так, на підставі наказу відповідача 1 від 18 жовтня 2021 року № 2498/к позивача звільнено із займаної посади та зараховано в розпорядження Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції.

Отже, Кодекс законів про працю України до правовідносин, що виникли в даній справі не застосовується, оскільки на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби щодо порядку та умов проходження служби, поширюється Закон України «Про національну поліцію».

З огляду на викладене, суд вважає, що оскаржувані накази є правомірним, оскільки позивача у відповідності до законодавства притягнуто до дисциплінарної відповідальності за дисциплінарний проступок, вчинення якого доведено належним чином.

Згідно з частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно з частиною першою статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

На підставі викладеного, зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності та з урахуванням того, що позивачем не доведено правомірність пред`явленого позову, а відповідачем доводи позовної заяви були спростовані, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди в розмірі 30 000,00 грн, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Зі змісту цієї норми випливає, що основною умовою такого розгляду є те, що моральна шкода повинна бути заподіяна протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин.

Частиною першою статті 22 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, якій завдано збитки у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Оскільки у ході судового розгляду справи не встановлено, що діями чи бездіяльністю відповідача права чи законні інтереси ОСОБА_1 були порушені, тому суд дійшов висновку, що позовна вимога про відшкодування моральної шкоди є необґрунтованою та безпідставною, а тому не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 243, 245, 246, 255, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування висновку, наказів, поновлення на посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ф.А. Волдінер