Справа № 420/2812/21
Суддя: Жук А.В.
Дата ухвалення: 2022-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

23 червня 2022 року

м. Київ

справа №420/2812/21

адміністративне провадження № К/990/7559/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Жука А.В.,

суддів: Мартинюк Н.М., Мельник-Томенко Ж.М.,

перевіривши матеріали касаційної скарги Головного управління Державної податкової служби в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2021 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2022 року у справі

за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби в Одеській області, Головного управління ДПС в Одеській області як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування наказу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС в Одеській області, в якому просив визнати протиправним та скасувати наказ №8-дс від 12.02.2021 про застосування до заступника начальника управління - начальника відділу адміністрування ПДВ управління з питань виявлення та опрацювання податкових ризиків Головного управління ДПС в Одеській області ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді догани.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2021 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2022 року, адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління ДПС в Одеській області №8-дс від 12.02.2021 «Про завершення дисциплінарного провадження та застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1 ».

Стягнуто з Головного управління ДПС в Одеській області (код ЄДРПОУ ВП 44069166) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 суму сплаченого позивачем судового збору за подання адміністративного позову у розмірі 908,00 грн.

17 березня 2022 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2021 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2022 року у справі №420/2812/21.

Ухвалою Верховного Суду від 11 квітня 2022 року касаційну скаргу залишено без руху з підстав несплати скаржником судового збору. Надано скаржнику десятиденний строк з дня вручення копії ухвали для усунення недоліків касаційної скарги.

19 квітня 2022 року через підсистему «Електронний Суд» на адресу Верховного Суду від скаржника надійшла заява про продовження строку на усунення недоліків касаційної скарги на 10 календарних днів з дня припинення чи скасування воєнного стану на території України у зв`язку з тим, що станом на даний час залишок коштів на реєстраційному рахунку по КЕКВ 2800 становить 0 грн., що за умов воєнного стану не дозволяє збільшити відповідну суму.

Ухвалою Верховного Суду від 28 квітня 2022 року клопотання Головного управління ДПС в Одеській області про продовження строку на усунення недоліків касаційної скарги, зазначених в ухвалі Верховного Суду від 11 квітня 2022 року задоволено. Продовжено скаржнику строк для усунення недоліків касаційної скарги, зазначених в ухвалі Верховного Суду від 11 квітня 2022 року, терміном десять днів з дня припинення чи скасування воєнного стану на території України.

Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (код 804) копія ухвали суду від 28.04.2022 отримана представником скаржника 11 травня 2022 року.

20 червня 2022 року до Верховного Суду від скаржника надійшло клопотання про усунення недоліків та платіжне доручення №1269 від 06.06.2022.

Таким чином, особою, що подала касаційну скаргу, були усунуті недоліки касаційної скарги, які були зазначені в ухвалі Верховного Суду від 11 квітня 2022 року, що дає змогу вирішити питання про відкриття касаційного провадження.

Перевіривши матеріали касаційної скарги, Суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Підставою для відкриття касаційного провадження у цій справі є посилання скаржника на пункт 2 частини 4 статті 328 КАС України, а саме неправильне застосування частини 2 статті 77 Закону України «Про державну службу» та стосовно вказаної норми права, на переконання касатора, є необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 12 серпня 2019 року по страві № 1340/4847/18.

Обґрунтовуючи необхідність відступлення від висновку щодо застосування частини 2 статті 77 Закону України «Про державну службу», викладеного у постанові Верховного Суду від 12 серпня 2019 року по страві № 1340/4847/18, скаржник зазначає, що у зазначеному судовому рішенні вказано, що лише посилання в наказі на положення законодавства без належного наведення мотивів застосування певних норм права або незастосування інших норм при обранні виду дисциплінарного проступку, не є належним обґрунтуванням оскаржуваного наказу. Касатор не погоджується з такими висновками, оскільки у наведеній практиці Верховного Суду не взято до уваги норми діючого законодавства, а саме частини 3 статті 66, частини 10 статті 93, частини 1 статті 77 Закону України «Про державну службу» та пункту 36 Порядку здійснення дисциплінарного провадження, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 04.12.2019 № 1039. При цьому, на переконання скаржника, оскаржуваний наказ від 12.02.2021 № 8-дс «Про завершення дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1 », відповідає вимогам частини 2 статті 77 Закону України «Про державну службу», що не було враховано судом апеляційної інстанції.

Окрім того, як на підставу касаційного оскарження скаржник виділяє пункт 3 частини 4 статті 328 КАС України та вказує на неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Однак, зі змісту касаційної скарги слідує, що скаржник не зазначає конкретної норми права, щодо якої відсутній висновок Верховного Суду у подібних правовідносинах тощо.

Вирішуючи питання про можливість відкриття даного касаційного провадження, колегія суддів зазначає, що відступленням від висновку слід розуміти або повну відмову Верховного Суду від свого попереднього висновку на користь іншого або ж конкретизацію попереднього висновку із застосуванням відповідних способів тлумачення юридичних норм (п. 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018 у справі №823/2042/16, провадження № 11-377апп18).

Суд зауважує, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Разом з тим, необхідність відступу від висновку, викладеного в раніше ухвалених постановах Верховного Суду має виникати з певних визначених об`єктивних причин і такі причини повинні бути чітко визначені та аргументовані скаржником при посиланні на пункт 2 частини 4 статті 328 КАС України.

Обґрунтованими підставами для відступу від уже сформованої правової позиції Верховного Суду можуть бути, зокрема, зміна законодавства; ухвалення рішення Конституційним Судом України або ж винесення рішення Європейського суду з прав людини, висновки якого мають бути враховані національними судами; зміни у правозастосуванні, зумовлені розширенням сфери застосування певного принципу права або ж зміною доктринальних підходів до вирішення питань, необхідність забезпечити єдність судової практики у застосуванні норм права тощо.

Суд вказує, що причинами для відступу від висловленого раніше висновку можуть бути вади попереднього рішення чи групи рішень (їх неефективність, неясність, помилковість, незбалансованість, неузгодженість); зміни суспільного контексту, через які застосований у цих рішеннях підхід повинен очевидно застаріти внаслідок розвитку суспільних відносин в певній сфері або їх правового регулювання.

З метою забезпечення єдності та сталості судової практики для відступу від висловлених раніше правових позицій Суд повинен мати ґрунтовні підстави: його попередні рішення мають бути помилковими, неефективними чи застосований у цих рішеннях підхід повинен очевидно застаріти внаслідок розвитку в певній сфері суспільних відносин або їх правового регулювання.

Натомість, обґрунтування скаржника у цій частині зводиться до незгоди із оскаржуваними судовими рішеннями, переоцінки встановлених судом обставин та досліджених ним доказів, що виходить за межі касаційного перегляду, які визначені статтею 341 КАС України.

Відтак, вказані скаржником підстави касаційного оскарження Суд не може вважати належними.

Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

За таких обставин, касаційна скарга підлягає поверненню особі, що її подала.

Повернення Верховним Судом касаційної скарги та надання заявнику права в межах розумних строків та при дотриманні всіх інших вимог процесуального закону на повторне звернення до Верховного Суду з такою скаргою, не є обмеженням доступу до суду (зокрема, що гарантовано пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України), та забезпечує практичну можливість реалізації права особи на суд у формі касаційного оскарження судового рішення учасником справи.

На підставі викладеного, керуючись статтями 248, 332 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ :

1. Касаційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2021 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2022 року у справі №420/2812/21.

2. Копію даної ухвали надіслати учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 КАС України.

3. Роз`яснити скаржнику, що повернення касаційної скарги не позбавляє його права повторного звернення до Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та не може бути оскаржена.

Судді А.В. Жук
Н.М. Мартинюк Ж.М. Мельник-Томенко