Справа № 420/13387/21
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2022-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2022 р.м.ОдесаСправа № 420/13387/21
Головуючий в 1 інстанції: Токмілова Л.М. Дата і місце ухвалення 07.10.2021 р., м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Бойка А.В.,

суддів: Федусика А.Г.,

Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2021 року по справі за позовом Головного управління ДПС в Одеській області до фізичної особиплатника податків ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,

В С Т А Н О В И В:

29.07.2021 року Головне управління ДПС в Одеській області звернулось до суду першої інстанції з адміністративним позовом до фізичної особиплатника податків ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості на суму 16 629,98 грн.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 07.10.2021 року позов задоволено.

Стягнуто з фізичної особи-платника податків ОСОБА_1 суму заборгованості, а саме: з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості на суму 16 629,98 грн. на бюджетний рахунок UA0015744, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код 37607526, КБК 18010300, отримувач коштів ГУК в Одеській обл./м.Одеса/18010300.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилався на невірне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення спору.

В поданій апеляційній скарзі апелянт посилався на те, що він не отримував жодних документів від суду, в тому числі повісток та ухвал, і не був повідомлений про дату, час та місце судового засідання в Одеському окружному адміністративному суді. З огляду на зазначене апелянт вважає, що судом першої інстанції не було дотримано процесуальних гарантій забезпечення належного розгляду справи стосовно ОСОБА_1 .

Апелянт посилався на те, що всупереч нормам КАС України справу було розглянуто судом першої інстанції за відсутності відповідача та/або його представника, які не повідомлені належним чином про дату, час і місце судового засідання.

Також апелянт посилався на те, що зі змісту податкового повідомлення-рішення не можливо встановити щодо якого об`єкту оподаткування воно винесено, чи належить такий об`єкт оподаткування апелянту на праві власності та чи взагалі є такий об`єкт нерухомості об`єктом оподаткування в розумінні податкового законодавства. Також апелянт вказував на те, що він не отримував ні податкового повідомлення-рішення, ні жодних розрахунків чи податкових вимог, тому неможливо встановити на підставі чого та чи правильно здійснені такі розрахунки, а суд першої інстанції не досліджував вказані обставини.

З огляду на викладене апелянт просив скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07.10.2021 року та прийняти по справі нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог Головному управлінню ДПС в Одеській області.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне:

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно зі ст. 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно п.п.20.1.34 п.20.1 ст.20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Відповідно до підпункту 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Згідно п.п.14.1.175 п.14.1 ст.14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Пунктами 54.3.2 та 54.3.3 ст. 54 ПК України визначено, що контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо:

дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов`язань та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, або завищення суми податку на доходи фізичних осіб, що підлягає поверненню з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках;

згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, застосування штрафних (фінансових) санкцій та нарахування пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Відповідно до пунктів 57.2 та 57.3 статті 57 ПК України у разі коли відповідно до цього Кодексу або інших законів України контролюючий орган самостійно визначає податкове зобов`язання платника податків з причин, не пов`язаних з порушенням податкового законодавства, та надсилає (вручає) податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум платнику податку, такий платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму податкового зобов`язання у строки, визначені в цьому Кодексі та в статті 297 Митного кодексу України, а якщо такі строки не визначено, - протягом 30 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення про таке нарахування. У разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 робочих днів, наступних за днем такого узгодження.

В свою чергу, у разі не виконання платником податків обов`язку щодо своєчасної сплати узгодженої суми податкового зобов`язання контролюючий орган в силу компетенції, встановленої нормами ПК України, здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків.

Відповідні заходи мають бути здійснені на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені законом, як того вимагає частина друга статті 19 Конституції України, якою встановлені критерії поведінки державного органу у сфері публічних відносин.

Пунктом 59.1 статті 59 ПК України встановлено, що у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.

Податкова вимога не надсилається (не вручається), якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі збільшення загальної суми податкового боргу до розміру, що перевищує шістдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, контролюючий орган надсилає (вручає) податкову вимогу такому платнику податків.

Згідно п. 59.3 ст. 59 ПК України, податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.

Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення податкового боргу та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

Пунктом 59.5 ст. 59 ПК України визначено, що у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Відповідно до п.п.95.2 ст. 95 ПК України стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 30 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Отже, Податковим кодексом України встановлена послідовність звернення до суду з вимогами щодо стягнення податкового боргу платника. Обов`язкові умови (обставини), наявність яких в своїй сукупності зумовлює виникнення у податкового органу права на звернення до суду із даним позовом, є: наявність у платника податків боргу зі сплати податків (зборів, обов`язкових платежів); сума заборгованості платника податків на момент звернення податкової служби до суду із позовом про її стягнення має бути узгодженою в установленому законодавством порядку, надсилання платнику податків вимоги про сплату боргу.

В даному випадку податковий борг відповідача виник у зв`язку із визначенням контролюючим органом грошових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2016 рік згідно із податковим повідомленням-рішенням від 12.06.2020 року № 0-1552/2016 на суму 16 629,98 грн.

У підтвердження узгодженості вказаного податкового зобов`язання позивач надав до суду докази направлення відповідачеві зазначеного вище податкового повідомлення-рішення, а саме: копію рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення та копію конверту.

Як вбачається з наданих позивачем доказів, вказане вище податкове повідомлення-рішення направлялось на адресу відповідача АДРЕСА_1 , однак не було вручено з причини «за закінченням терміну зберігання».

Відповідно до п. 42.1 ст. 42 ПК України податкові повідомлення-рішення, податкові вимоги або інші документи з питань адміністрування податків, зборів, платежів, податкового контролю, у тому числі з питань проведення перевірок, звірок, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу.

Згідно п. 42.2 ст. 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Якщо платник податків у порядку та у строки, визначені статтею 66 цього Кодексу, повідомив контролюючий орган про зміну податкової адреси, він на період з дня державної реєстрації зміни податкової адреси до дня внесення змін до облікових даних такого платника податків звільняється від виконання вимог документів, надісланих йому контролюючим органом за попередньою податковою адресою та в подальшому повернених як таких, що не знайшли адресата (п. 42.3 ст. 42 ПК України).

У разі якщо платник податків не подав заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, листування з платником податків здійснюється шляхом надіслання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручаються платнику податків (його представнику) (п. 42.5 ст. 42 ПК України)

В свою чергу, пунктом 42.5 статті 42 ПК України також визначено, що у разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

Таким чином відповідно до зазначених вище положень Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення від 12.06.2020 року № 0-1552/2016 вважається врученим платнику податків фізичній особі ОСОБА_1 .

У постанові від 9 жовтня 2018 року у справі № 820/1864/17 Верховний Суд зазначав, що добросовісний платник податків зобов`язаний забезпечити отримання ним кореспонденції за адресою місцезнаходження. У разі невиконання цього обов`язку платник не вправі посилатись на неотримання ним документів як на обставину, що звільняє його від настання у зв`язку з цим негативних для такого платника наслідків.

Судом також встановлено, що відповідно до положень пункту 59.1 статті 59 ПК України, податковим органом було надіслано ОСОБА_1 податкову вимогу від 22.10.2020 року № 11327-13 про сплату боргу на суму 50 360,73 грн.

Однак рекомендоване поштове повідомлення, яким було направлено на адресу відповідача податкову вимогу ( АДРЕСА_1 ) було повернуто на адресу контролюючого з тих же підстав, що і податкове повідомлення-рішення від 12.06.2020 року, а саме: «за закінченням терміну зберігання».

Положеннями п. 58.2 та 58.3 ст. 58 ПК України передбачено, що податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) за кожним окремим податком, збором та/або разом із штрафними санкціями, передбаченими цим Кодексом, а також за кожною штрафною (фінансовою) санкцією за порушення норм іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на такий контролюючий орган, та/або пенею за порушення строків розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Відповідно до положень п. 42.5 ст. 42 ПК України податкова вимога також вважається врученою позивачеві.

Відповідно до п. 56.1 та п. 56.2 ст. 56 ПК України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

У разі якщо платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов`язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, такий платник має право звернутися із скаргою про перегляд цього рішення до контролюючого органу вищого рівня.

Згідно п. 56.15 ст. 56 ПК України скарга, подана із дотриманням строків, визначених абзацом першим пункту 56.3 цієї статті, зупиняє виконання платником податків грошових зобов`язань, визначених у податковому повідомленні-рішенні (рішенні), на строк від дня подання такої скарги до контролюючого органу до дня закінчення процедури адміністративного оскарження.

Протягом зазначеного строку податкові вимоги з податку, що оскаржується, не надсилаються, а сума грошового зобов`язання, що оскаржується, вважається неузгодженою.

Також пунктом 56.18 статті 56 ПК України передбачено, що з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення - рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

З огляду на зазначені вище положення Податкового кодексу України, зважаючи на те, що відповідачем не надано до суду відомостей про оскарження податкового повідомлення-рішення від 12.06.2020 року № 0-1552/2016, грошове зобов`язання визначене згідно вказаного податкового повідомлення-рішення вважається узгодженим.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, ОСОБА_1 посилався на те, що зі змісту податкового повідомлення-рішення не можливо встановити щодо якого об`єкту оподаткування воно винесено, чи належить такий об`єкт оподаткування апелянту на праві власності та чи взагалі є такий об`єкт нерухомості об`єктом оподаткування в розумінні податкового законодавства.

Апелянт посилався на те, що суд першої інстанції не досліджував на підставі чого здійсненні розрахунки грошового зобов`язання згідно податкового повідомлення-рішення від 12.06.2020 року № 0-1552/2016 на суму 16 629,98 грн. та чи правильно здійснені такі розрахунки.

З цього приводу колегія суддів зазначає, що згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної у рішеннях від 18 квітня 2019 року у справі № 813/2092/15 та від 21 березня 2019 року у справі № 805/1514/17-а, предметом доказування у справах про стягнення податкового боргу є обставини, які свідчать про наявність підстав, з якими закон пов`язує можливість стягнення податкової заборгованості в судовому порядку; встановлення факту її сплати в добровільному порядку або встановлення відсутності такого факту; перевірка вжиття контролюючим органом заходів щодо стягнення податкового боргу на підставі та в черговості, встановлених Податковим кодексом України тощо.

У вказаних постановах Верховний Суд зазначив, що питання правомірності нарахованих контролюючим органом грошових зобов`язань не охоплюється предметом позову про стягнення податкового боргу, оскільки податкове повідомлення-рішення суб`єкта владних повноважень, згідно з яким відповідні зобов`язання визначено, не є предметом дослідження у справі, а отже суд не має процесуальних повноважень у межах розгляду даної справи здійснювати їх правовий аналіз. Верховний Суд вказав, що наведене є однією із гарантій дотримання у податкових відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права.

Відтак, з урахуванням викладених законодавчих приписів дослідженню і оцінці підлягають питання чи набула сума податкового зобов`язання визначена контролюючим органом у податкових повідомлень-рішень статусу узгодженого грошового зобов`язання та статусу податкового боргу та з огляду на встановлене чи були правові підстави для її стягнення.

Як вже зазначалось вище, в даному випадку відповідач не надав суду відомостей про оскарження податкового повідомлення-рішення від 12.06.2020 року, а тому зазначене податкове повідомлення-рішення вважається узгодженим.

З огляду на все викладене вище, колегія суддів вважає, що зазначені відповідачем доводи проти задоволення вимог контролюючого органу про стягнення податкового боргу, що виник у зв`язку з несплатою узгодженого грошового зобов`язання, визначеного згідно з податковим повідомленням-рішенням від 12.06.2020 року № 0-1552/2016, є безпідставними.

Враховуючи зазначене, а також зважаючи на дотримання Головним управлінням ДПС визначених Податковим кодексом України умов, які передують зверненню контролюючого органу до суду з позовом про стягнення податкового боргу, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно наявності підстав для задоволення поданого позову та стягнення з ОСОБА_1 податкового боргу в сумі 16 629,98 грн.

Що стосується посилань апелянта на порушення судом першої інстанції норм процесуального права при розгляді даної справи, колегія суддів зазначає наступне:

Згідно наявної в матеріалах справи довідки Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради від 05.02.2021 року № Д1-25712-ю/л про реєстрацію місця проживання/перебування фізичної особи на території м. Одеси, ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 06.09.1979 року по теперішній час.

Копія позовної заяви Головного управління ДПС в Одеській області була направлена позивачем у справі за вказаною вище адресою ОСОБА_1 , про що свідчить Список 1 згрупованих поштових відправлень (листів рекомендованих) з відміткою штемпелю поштової установи (а.с. 5).

З матеріалів справи вбачається, що копія ухвали Одеського окружного адміністративного суду про відкриття провадження у справі № 420/13387/21за позовом Головного управління ДПС в Одеській області до фізичної особиплатника податків ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу та призначення справи до розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін у справі (письмового провадження) була направлена на адресу реєстрації місця проживання відповідача, однак поштова кореспонденція, яка була надіслана судом першої інстанції на адресу відповідача не була доставлена адресату, а була повернута на адресу суду з відміткою установи поштового зв`язку "за закінченням терміну зберігання".

Колегія суддів звертає увагу на те, що положення Кодексу адміністративного судочинства України не передбачають повернення рекомендованих листів з відміткою «за закінченням терміну зберігання», така відмітка не передбачена як причина невручення судової повістки або судового рішення. Ця відмітка не розкриває суті причини неможливості вручити адресату відповідний рекомендований лист.

Отже, така відмітка не дає суду обґрунтованих процесуальних підстав для визначення факту належного повідомлення сторони у судовій справі, зокрема не визначає чи адресат відмовився від отримання судового повідомлення, чи адресат відсутній, чи особу не виявлено за місцем проживання.

Вказана правова позиція відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постановах від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17 та від 12 лютого 2019 року у справі №906/142/18.

Колегія суддів також враховує правову позицію Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), сформульовану в рішенні від 08 листопада 2018 року, у справі «Созонов та інші проти України», в якій ЄСПЛ зазначив, що загальна концепція справедливого судочинства, яка охоплює основний принцип, згідно з яким провадження має бути змагальним, вимагає, щоб особа була поінформована про порушення справи. Принцип рівності вимагає, щоб кожній стороні була надана розумна можливість представити свою справу за умов, які не ставлять її в істотно несприятливе становище у порівнянні з іншою стороною. ЄСПЛ дійшов до висновку, що на національні суди покладено обов`язок з`ясувати, чи були повістки чи інші судові документи завчасно отримані сторонами та, за необхідності, зобов`язані фіксувати таку інформацію у тексті рішення. У разі невручення стороні належним чином судових документів, вона може бути позбавлена можливості захищати себе у провадженні.

Таким чином колегія суддів вважає, що повернення поштового відправлення, яким відповідачу направлено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначення розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (в письмовому провадженні) з відміткою «за закінченням терміну зберігання», не може свідчити про обізнаність ОСОБА_1 щодо розгляду справи, в якій він виступає відповідачем, що позбавило його права на надання своїх заперечень, доказів та міркувань з предмету спору.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що здійснення судом розгляду даної справи без належного сповіщення відповідача у справі про порушення справи є порушенням положень КАС України. Вказані дії призвели до порушення права відповідача на справедливий розгляд справи, а також принципу змагальності сторін, офіційного з`ясування всіх обставин у справі. Наведене є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції з постановленням нового судового рішення.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 317 КАС України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, якщо справу розглянуто адміністративним судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги не вжиття судом першої інстанції всіх можливих заходів щодо повідомлення ОСОБА_1 про розгляд справи № 420/13387/21, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 325, 327, 328 КАС України, суд, -

П О С ТАН О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2021 року скасувати.

Прийняти по справі нове судове рішення, яким позов Головного управління ДПС в Одеській області до фізичної особиплатника податків ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу задовольнити.

Стягнути з фізичної особи-платника податків ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) суму заборгованості з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості на суму 16 629,98 грн. на бюджетний рахунок UA0015744, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код 37607526, КБК 18010300, отримувач коштів ГУК в Одеській обл./м.Одеса/18010300.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та не підлягає оскарженню, крім випадків, передбачених ч. 5 ст.328 КАС України.

Суддя-доповідач: А.В. Бойко

Суддя: А.Г. Федусик

Суддя: О.А. Шевчук