Справа № 280/4/22
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2022-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

21 червня 2022 року м. Дніпросправа № 280/4/22

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Юрко І.В., суддів: Чабаненко С.В., Чумака С.Ю.,

при секретарі судового засідання Новошицькій О.О.

за участі представника відповідача Алексєєнко М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Запорізької обласної прокуратури на ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 05 січня 2022 року (суддя першої інстанції - Духневич О.С.) в адміністративній справі №280/4/22 за позовом ОСОБА_1 до Запорізької обласної прокуратури (третя особа - Головне управління Держпраці у Запорізькій області) про визнання протиправним та скасування наказів,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Запорізької обласної прокуратури, (третя особа - Головне управління Держпраці у Запорізькій області), в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ відповідача №1671к від 21.12.2021 року про скасування наказу керівника Запорізької обласної прокуратури №803к від 09.06.2021 року про переведення позивача на посаду прокурора другого відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю Запорізької обласної прокуратури;

- визнати протиправним та скасувати наказ відповідача №1674к від 21.12.2021 року про тимчасове визначення йому як прокурору відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадження прокуратури Запорізької області робочого місця в другому відділі процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю Запорізької обласної прокуратури.

Крім того, 05.01.2022 року позивачем подано заяву про забезпечення вказаного вище позову, якою просив забезпечити адміністративний позов шляхом зупинення дії спірних наказів.

В обґрунтування заяви зазначено, що виконання розпорядчої частини оскаржуваних наказів матиме наслідком повернення позивача на посаду, якої з урахуванням реформування органів прокуратури - вже не існує та дані дії грубо порушують трудові права позивача, оскільки у зв`язку із змінами в організації праці вірогідно відбудеться зміна істотних умов праці, а саме зміна системи та розподілу оплати праці, зміна режиму роботи та робочого місця, зміна найменування посади та обсягу повноважень, блокування доступу до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Також зазначає, що дані накази не містять жодної інформації щодо того, на який період (враховуючи вказівку на тимчасовість визначення робочого місця), на яких умовах, з яким обсягом повноважень та в якому статусі позивач має продовжувати роботу в органах прокуратури, тобто в разі реалізації оскаржуваних наказів позивач опиниться у стані юридичної невизначеності та вказане призведе до правових ускладнень щодо подальшого відновлення порушеного права позивача.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 05 січня 2022 року заяву про забезпечення позову задоволено.

Зупинено дію наказів Запорізької обласної прокуратури №1671к від 21.12.2021 року та №1674к від 21.12.2021 року до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу суду скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що ухвала суду першої інстанції прийнята з порушенням норм матеріального права, з неповним з`ясуванням обставин справи, висновки суду не відповідають обставинам справи. Позивачем не надано та судом першої інстанції не встановлено та не зазначено в ухвалі доказів того, що невжиття заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист прав та інтересів позивача, або очевидними є ознаки протиправності рішення відповідача та порушення таким рішенням прав та інтересів позивача.

Позивач та третя особа відзиви на апеляційну скаргу не подали.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідача вимоги апеляційної скарги підтримав, просив їх задовольнити.

Позивач та представник третьої особи в судове засідання апеляційної інстанції не прибули, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином (в тому числі за вказаними в позовній заяві адресами електронної пошти), їх явка обов`язковою судом не визнавалась.

Відповідно до частини другої статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції зазначив, що невжиття заходів забезпечення адміністративного позову може мати наслідком заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам заявника, що відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову. Водночас суд вказав, що оскільки правомірність дій суб`єкта владних повноважень підлягає дослідженню лише під час судового вирішення справи, то невжиття заходів забезпечення адміністративного позову може мати наслідком заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача, що відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову. Заходи забезпечення адміністративного позову відповідають предмету адміністративного позову та, водночас, вжиття таких заходів не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про забезпечення позову з огляду на таке.

У відповідності до приписів частин першої та другої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що заходи забезпечення позову можуть вживатися виключно у випадках, коли невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

При розгляді заяв про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Правова позиція по даному питанню висловлена в Постанові Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» в тій частині, яка стосується загальних положень застосування забезпечення позову, а також у Постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України №2 від 06 березня 2008 року «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства під час розгляду адміністративних справ», за змістом яких при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Також суд має враховувати співрозмірність вимог клопотання про забезпечення позову заявленим позовним вимогам та обставинам справи.

Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України №2 від 06.03.2008 року «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ», в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Вирішуючи питання щодо вжиття заходів забезпечення позову, слід навести мотиви, що свідчать про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними.

Отже, обов`язковою умовою застосування заходів забезпечення позову є наявність хоча б однієї з таких обставин: очевидність небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі; доведення позивачем того, що захист його прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат; очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Згідно з положеннями частини 1 статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути забезпечено, крім іншого, шляхом: зупинення дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору.

У той же час, суди не вправі вживати такі заходи забезпечення позову, які є фактично рівнозначними задоволенню позовних вимог.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони вчиняти певні дії.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Колегія суддів не вбачає у даному випадку наявних очевидних ознак протиправності оскаржуваних наказів відповідача №1671к від 21.12.2021 року та №1674к від 21.12.2021 року, а встановлення протиправності оскаржуваних позивачем наказів можливе тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості і достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності.

Встановлення протиправності чи обґрунтованості оскаржуваних наказів відповідача, що є предметом позову, потребує доведення та встановлення судом шляхом повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх зібраних доказів в судовому засіданні по справі.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову шляхом зупинення дії наказів Запорізької обласної прокуратури №1671к від 21.12.2021 року та №1674к від 21.12.2021 року, суд першої інстанції зазначив, що заходи забезпечення адміністративного позову відповідають предмету адміністративного позову та, водночас, вжиття таких заходів не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті.

Колегія суддів вважає таке посилання суду першої інстанції помилковим, оскільки чинним процесуальним законодавством не передбачено такої підстави застосування заходів забезпечення адміністративного позову як - «збереження існуючого становища до розгляду справи по суті».

Крім того, колегія суддів зазначає, що в даному випадку, при прийнятті в подальшому судом рішення по справі про задоволення позовних вимог, невжиття заявлених позивачем заходів забезпечення позову не призведе до ускладнення або унеможливлення його виконання, або ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Згідно тексту заяви про забезпечення позову, позивач ставить питання про зупинення дії наказів Запорізької обласної прокуратури №1671к від 21.12.2021 року та №1674к від 21.12.2021 року до набрання законної сили судовим рішенням у цій справі та вказані накази є предметом адміністративного позову.

Проте, забезпечивши позов шляхом зупинення дії спірних наказів, судом фактично ухвалено рішення про задоволення позову (хоча і тимчасове) без розгляду справи по суті, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

Відтак твердження заявника про те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до порушення його прав та інтересів є безпідставними, оскільки вони є предметом спору в даній справі, а вирішення цього питання призведе до фактичного вирішення справи по суті до постановлення рішення в даній справі, тобто на стадії, коли суд ще не здійснював дослідження та оцінку доказів і обставин, які стали підставою для вчинення відповідачем оскаржуваних дій та прийняття оскаржуваних наказів.

Щодо посилання суду першої інстанції на рішення Європейського Суду, то вони стосуються загального поняття ефективного засобу порушеного права при розгляді справ.

Апеляційний суд вважає, що відсутні підстави, які б свідчили про небезпеку заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, а отже клопотання позивача про вжиття заходів забезпечення позову задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції не вірно встановлені обставини справи, що у відповідності до статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нової постанови про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись статтями 150-154, 241-243, 294, 308, 312, 315, 317 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Запорізької обласної прокуратури на ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 05 січня 2022 року у справі №280/4/22 задовольнити.

Ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 05 січня 2022 року у справі №280/4/22 скасувати.

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту постановлення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 5 частини 2 статті 328 КАС України.

Повний текст постанови складено 22 червня 2022 року.

Головуючий - суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Чабаненко

суддя С.Ю. Чумак