Справа № 200/349/22
Суддя: Циганенко А.І.
Дата ухвалення: 2022-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2022 року Справа№200/349/22

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Циганенка А.І., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

10 січня 2022 року позивач, ОСОБА_1 , подав до суду адміністративний позов до відповідача, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якому просив:

- визнати протиправними дії відповідача щодо неврахування періоду роботи з 08.03.1990 по 26.09.1996 водієм в Тельманівській автоколоні Управління райспоживспілки, що знаходиться у смт. Тельманове Донецької області, яке з 1996 року було реорганізовано в Споживче об`єднання «Кальміус» та скасувати рішення про відмову у призначенні пенсії №93 від 19.10.2021;

- зобов`язати відповідача призначити пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 01.10.2021 з урахуванням періодів роботи з 08.03.1990 по 26.09.1996 водієм в Тельманівській автоколоні Управління райспоживспілки, що знаходиться у смт. Тельманове Донецької області, яке з 1996 року було реорганізовано в Споживче об`єднання «Кальміус».

Позовні вимоги вмотивовані тим, що відповідач протиправно відмовив в зарахуванні до стажу періоду роботи з 08.03.1990 по 26.09.1996 водієм в Тельманівській автоколоні Управління райспоживспілки, що знаходиться у смт. Тельманове Донецької області, яке з 1996 року було реорганізовано в Споживче об`єднання «Кальміус». Позивач покликається на те, що основним документом є трудова книжка. В його трудовій книжці серії НОМЕР_1 є відповідний запис.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнав в повному обсязі, просив відмовити в їх задоволенні з наступних підстав. 12.10.2021 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області із заявою про призначення пенсії за віком. Згідно з частиною 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року не менше 28 років. Разом із заявою про призначення пенсії ОСОБА_1 надав відповідачу свою трудову книжку НОМЕР_1 від 05.08.1983. Страховий стаж особи становить 24 роки 7 місяців 10 днів. В п 2.15 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказам Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту України від 29.07.93 №58 встановлено: якщо за час роботи працівника назва підприємства змінюється, то про це окремим порядком у графі 3 трудової книжки робиться запис: «Підприємство таке-то з такого-то числа перейменоване на таке-то», а у графі 4 проставляється підстава перейменування - наказ (розпорядження), його дата і номер. В результаті розгляду трудової книжки ОСОБА_1 , відповідачем не зараховано період трудової діяльності позивача з 08.03.1990 по 26.09.1996, де останній працював водієм в Тельманівській автоколоні Управління райспоживспілки, що знаходиться у смт. Тельманове Донецької області, яке з 1996 року було реорганізовано в Споживче об`єднання «Кальміус». Вищезазначений період трудової діяльності не зарахований, оскільки в трудовій книжці НОМЕР_1 від 05.08.1983 не зроблений відповідний запис щодо зміни назви підприємства з «Тельманівській автоколоні Управління райспоживспілки» на нову назву «Споживче об`єднання «Кальміус»», що є грубим порушенням п 2.15 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників. Оскільки, відповідачем не зараховано період трудової діяльності позивача з 08.03.1990 по 26.09.1996, то у останнього не вистачило трудового стажу, необхідного до призначення пенсії за віком, як передбачено статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Враховуючи вищевикладене, 19.10.2021 було винесено рішення про відмову у призначенні пенсії №93.

13 січня 2022 року відкрито провадження у справі та її розгляд призначений за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадження).

13 січня 2022 року від відповідача витребувані докази.

21 лютого 2022 року до відповідача застосовані заходи процесуального примусу за неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, та неподання таких доказів без поважних причин.

21 лютого 2022 року від відповідача повторно витребувані докази.

21 лютого 2022 року судове засідання для розгляду справи по суті замінено підготовчим засіданням.

27 травня 2022 року відповідачу продовжений строк для надання витребуваних доказів та подання відзиву.

13 червня 2022 року скасовані заходи процесуального примусу, застосовані до відповідача.

13 червня 2022 року закрито підготовче провадження і справу призначено до судового розгляду на 20 червня 2022 року.

У судове засідання, призначене на 20 червня 2022 року, сторони не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Керуючись частиною 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд вирішив розглянути справу в письмовому провадженні.

Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення проти нього, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, про що свідчить паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 .

12 жовтня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області із заявою про призначення пенсії за віком.

19 жовтня 2021 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області винесено рішення про відмову у призначенні пенсії №93. Згідно з рішенням вік заявника становить 60 років. Страховий стаж особи становить 24 роки 7 місяців 10 днів. До страхового стажу не зараховано період трудової діяльності згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 від 05.08.1983: з 08.03.1990 по 26.09.1996, оскільки інформація про зміну назви організації внесена з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Мінюсту України, Мінпраці України. Міністерства соціального захисту України №58 від 29.07.1993. Висновок: відмовити в призначенні пенсії за віком, згідно статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку і відсутністю необхідного страхового стажу.

При ухваленні рішення суд виходив з наступних мотивів та керувався такими положеннями законодавства.

Україна є […] правова держава (стаття 1 Конституції України) .

Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (стаття 3 Конституції України).

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними (стаття 46 Конституції України).

Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-ХІІ) та Законом України від 09 липня 2003 року №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закону №1058-ІV).

Закон №1788-ХІІ був ведений в дію з 01 січня 1992 року - в частині норм, що стосуються призначення і виплати пенсій та коригування рівнів пенсій, призначених до введення цього Закону; з 01 квітня 1992 року - в повному обсязі.

Згідно зі статтею 62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

01 січня 2004 року набув чинності Закон №1058-ІV.

Відповідно до частини 2 статі 24 Закону №1058-ІV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Система персоніфікованого обліку була введена в дію 01 січня 2004 року на виконання Указу Президента України від 4 травня 1998 року №401 «Про заходи щодо впровадження персоніфікованого обліку відомостей у системі обов`язкового державного пенсійного страхування» згідно постанов Кабінету Міністрів України №1854 від 12 грудня 2002 року та №303 від 12 березня 2003 року.

Згідно з частиною 1 статті 26 Закону №1058-ІV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року;

з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років;

з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років;

з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років;

починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

Згідно з пунктом 1.1 «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29 липня 1993 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за №110, в редакції наказу Міністерства соціальної політики №720/1642/5 від 06 жовтня 2014 року (далі - Інструкція), трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Якщо за час роботи працівника назва підприємства змінюється, то про це окремим порядком у графі 3 трудової книжки робиться запис: «Підприємство таке-то з такого-то числа перейменоване на таке-то», а у графі 4 проставляється підстава перейменування - наказ (розпорядження), його дата і номер (пункт 2.15 Інструкції).

Судом встановлено, що на час звернення позивача за призначенням пенсії його вік становив 60 років. В трудовій книжці серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 міститься запис №9 від 05 червня 1996 року: В связи с реорганизацией Тельмановский РПО переименован в ПО «Кальмиус», підстава «Протокол учредительного собрания от 05 июня 1996 года».

Відповідно до постанови Верховного Суду від 30 травня 2018 року в справі №174/658/16-а (провадження №К/9901/201/17) оцінюватися судом мають саме підстави відмови у призначенні пенсії, тобто, мотиви, з яких виходив відповідач, розглядаючи заяву про її призначення.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд врахував висновки щодо застосування норм права, які викладені у вказаних постановах Верховного Суду (частина 5 статті 242 КАС України).

Отже, відповідач безпідставно не зарахував до страхового стажу позивача зазначений період роботи і протиправно відмовив йому в призначенні пенсії за віком у зв`язку із досягненням 60 років та наявністю стажу не менше 28 років.

Позивач помилково вважає, що його права були порушені протиправними діями щодо неврахування періоду роботи, підрахунок стажу здійснювався під час прийняття рішення за результатами розгляду заяви про призначення пенсії, а тому права позивача були порушені рішенням про відмову в призначенні пенсії.

З урахуванням наведеного та встановлених у справі обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Пунктом 2 частини 1 статті 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Зазначеній нормі кореспондують положення пункту 2 частини 2 статті 245 КАС України відповідно до яких у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Згідно з частиною 3 статті 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акту суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява №38722/02)).

Отже, «ефективний засіб правого захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Разом з тим, обчислення страхового стажу та визначення розміру пенсії є дискреційними повноваженнями відповідного територіального органу ПФУ; суд не є органом, уповноваженим на призначення пенсії, а лише має компетенцію на здійснення судового контролю за відповідністю чинному законодавству оскаржуваного рішення, дії чи бездіяльності відповідного суб`єкта владних повноважень (постанови Верховного Суду від 1 жовтня 2019 року у справі № 804/3646/18 та від 21 грудня 2019 року у справі № 663/574/17).

Тому, суд вважає за необхідне задовольнити позов шляхом визнання протиправним та скасування спірного рішення, прийнятого відповідачем, та зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком від 12 жовтня 2021 року та прийняти відповідне рішення, зарахувавши до страхового стажу період роботи з 08 березня 1990 року по 26 вересня 1996 року водієм в Тельманівській автоколоні Управління райспоживспілки, що знаходиться у смт. Тельманове Донецької області, яке з 1996 року було реорганізовано в Споживче об`єднання «Кальміус», з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Судові витрати по сплаті судового збору, понесені позивачем, підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача (частина 1 статі 139 КАС України).

Керуючись статтями 2, 5-10, 20, 22, 25, 72-76, 90, 132, 139, 143, 159, 193, 205, 241-246, 250, 251, 255, 291, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

адміністративний позов ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ; код РНОКПП НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місцезнаходження: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3; ) про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у призначенні пенсії №93 ОСОБА_1 , прийняте 19 жовтня 2021 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 12 жовтня 2021 року та прийняти відповідне рішення, зарахувавши до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 08 березня 1990 року по 26 вересня 1996 року водієм в Тельманівській автоколоні Управління райспоживспілки, що знаходиться у смт. Тельманове Донецької області, яке з 1996 року було реорганізовано в Споживче об`єднання «Кальміус», з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області судовий збір в сумі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок на користь ОСОБА_1 .

Повний текст рішення складений 27 червня 2022 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Суддя А.І. Циганенко