Справа № 620/6781/20
Суддя: Шишов О.О.
Дата ухвалення: 2022-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2022 року

м. Київ

справа № 620/6781/20

адміністративне провадження №№ К/9901/45079/21, К/9901/46348/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Шишова О.О.,

суддів: Дашутіна І.В., Яковенка М.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу

за позовом Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) до Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) на окрему ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 23 листопада 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 23 листопада 2021 року (постановлені в складі колегії суддів: головуючого судді Епель О.В., суддів Грибан І.О., Карпушової О.В.)

У С Т А Н О В И В:

РУХ СПРАВИ

І. Короткий зміст позовних вимог

1. Північно-Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Суми) (далі - позивач, управління) звернулося до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області (далі - відповідач, податковий орган, ГУ ДПС), в якому просило суд:

1.1. - визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Чернігівській області від 15.12.2020 №0, яким визначено грошове зобов`язання по податку на додану вартість всього в сумі 4524420,00 грн (основний платіж 3 619536,00 грн, штрафна санкція 904 884,00 грн);

1.2. - визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Чернігівській області від 15.12.2020 №0, яким визначено грошове зобов`язання по акцизному податку всього в сумі 8348 85,001 грн (основний платіж 6 679081,00 грн, штрафна санкція 1 669 770,00 грн);

1.3. - визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Чернігівській області від 15.12.2020 №0, яким визначено штрафні санкції за відсутність реєстрації протягом граничного строку, передбаченого статтею 201 Податкового кодексу України, податкових накладних по ПДВ всього в сумі 1809768,00 грн;

1.4. - визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Чернігівській області від 15.12.2020 №0, яким визначено штрафні санкції за незабезпечення зберігання первинних документів, інших документів з питань обчислення і сплати податків або ненадання контролюючому органу оригіналів документів чи їх копій при здійсненні податкового контролю всього в сумі 1020,00 грн;

1.5. - визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Чернігівській області від 15.12.2020 №0, яким визначено штрафні санкції за подання з недостовірними відомостями або помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку всього в сумі 1020,00 грн.

2. Обґрунтовуючи позовні вимоги управління зазначило, що при безоплатній передачі конфіскованого майна ПДВ та акцизний збір не сплачується, а також, що кошти з відшкодування витрат виконавчого провадження не оподатковуються і, відповідно, податкові накладні не реєструються, а також, що документи виконавчого провадження не є первинними документами, строк їх зберігання сплив і відповідач протиправно нарахував штраф за їх відсутність.

ІІ. Рішення судів першої й апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення

3. Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 травня 2021 року, позовні вимоги задоволено.

4. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції визнав, що оподаткування операцій з безоплатної передачі конфіскованого майна, яке є підакцизним товаром, здійснюється на загальних підставах, тобто зі сплатою усіх належних податків і зборів.

4.1. Крім того суд послався на лист Державної податкової адміністрації України від 15.02.2011 № 1998/5/16-1516 та вказав, що кошти, які належать до витрат на організацію та проведення виконавчих дій, стягнуті з боржника, не можуть розглядатися як об`єкт оподаткування з податку на додану вартість.

5. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 23 листопада 2020 року скасовано рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 травня 2021 року та ухвалено нову постанову, якою у задоволені адміністративного позову Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) до Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень- відмовлено.

6. Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд апеляційної інстанції зазначав про правомірність винесення відповідачем ППР від 15.12.2020 №№ 0, 0, 0, 0, 0 та відсутність підстав для задоволення позову в цій справі.

6.1. Так, суд апеляційної інстанції вказував, що конфісковані транспортні засоби переходять у власність держави, у даному випадку в особі позивача, і в наступному для їх відчуження (яким зокрема є безоплатна передача) саме позивач як первинний набув такого майна несе відповідний податковий тягар зі сплати ПДВ та акцизного податку.

6.2. Також суд апеляційної інстанції зазначив , що послуги з організації та проведення виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень до такого переліку не належать і ознакам, визначеним пп. 197.1.18 п. 197.1 ст. 197 ПК України, не відповідають. Так, 100% коштів з відшкодування вартості послуг з організації та проведення виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень надходять не до бюджету (що є однією з вимог застосування пп. 197.1.18 п. 197.1 ст. 197 ПК України), а зараховуються на спеціальні рахунки Мін`юсту та його територіальних управлінь).

7. 22 листопада 2021 року Шостим апеляційним адміністративним судом також прийнято окрему ухвалу в якій зазначено про допущені позивачем грубі порушення основних засад податкового законодавства та встановлено строк для надання суду відповіді щодо виконання цієї ухвали.

ІІІ. Провадження в суді касаційної інстанції

8. 09 та 17 грудня 2021 року позивач не погодившись з рішеннями суду апеляційної інстанцій подав касаційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 23 листопада 2021 року у справі №620/6781/20 та залишити в силі рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 травня 2021 року. Також позивач просив скасувати окрему ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 23 листопада 2021 року.

9. Підставою для відкриття касаційного провадження у справі №620/6781/20 стало оскарження судових рішень, перелік яких визначений у частині першій статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, з посиланням у касаційній скарзі на пункт 1 та 3 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

9.2. Так, позивач зазначає, що суд апеляційної інстанції у своєму рішенні застосував норму права без урахування висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 22.10.2020 року у справі №823/1873/18, щодо застосування вказаних правових норм у подібних правовідносинах, що є підставою для касаційного оскарження відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

9.3. Позивач звертає увагу на те, що під час здійснення виконавчого провадження майно, що підлягає реалізації, не переходить у власність органів державної виконавчої служби (такий перехід права власності взагалі не передбачений чинним законодавством). Майно, в тому числі автомобілі, яке конфісковане за рішенням суду та передане органам державної виконавчої служби не передається у власність цим органам, воно не перебуває у володінні, користуванні та розпорядженні останніх. Більше того, майно, конфісковане за рішеннями судів та інших органів передається на відповідальне зберігання спеціалізованим організаціям.

Отже, майно, в тому числі автомобілі, яке конфісковане за рішенням суду та передане органам державної виконавчої служби на реалізацію не є власністю відповідних відділів державної виконавчої служби та перебуває на їх балансі.

9.4. Також підставою для відкриття касаційного провадження у справі №620/6781/20 стало оскарження судових рішень, перелік яких визначений у частині першій статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, з посиланням у касаційній скарзі на пункт 3 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

9.5. Позивач зазначає, що витрати виконавчого провадження - це витрати органів державної виконавчої служби, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень (частина 2 статті 42 Закону України «Про виконавче провадження»).

Тобто, надходження на спеціальний рахунок Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області коштів на відшкодування витрат на проведення виконавчих дій, стягнутих з боржників державною виконавчою службою, не є собою операцій цивільно-правового характеру, а тим більше, наданням безпосередньо органами державної виконавчої служби послуг.

9.6. Крім того, позивач указує, що окрема ухвала суду апеляційної інстанції є необґрунтованою, прийнятою із порушенням норм матеріального і процесуального права, а також без повного і всебічного з`ясування обставин справи.

9.7. Позивач, звертає увагу на те, що матеріали справи № 620/6781/20 підтверджують, що рішення про безоплатну передачу майна не приймалися органами державної виконавчої служби чи їх посадовими особами одноосібно.

10. У відзиві на касаційні скарги податковий орган проти її доводів заперечує, вважає, що суд апеляційної інстанції обґрунтовано відмовив у задоволені позовних вимог та просить відмовити у задоволенні касаційної скарги, залишив без змін оскаржувані судові рішення.

11. 03 лютого 2022 року справа №620/6781/20 надійшла на адресу Верховного Суду.

IV. Установлені судами фактичні обставини справи

12. Суди попередніх інстанцій установили, що Головне територіальне управління юстиції у Чернігівській області є бюджетною установою та утримується за рахунок Державного бюджету України.

13. Відповідно до Положення про Міністерство юстиції України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.07.2014 року № 228 (зі змінами), та на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 09.10.2019 року №870 «Деякі питання територіальних органів Міністерства юстиції» наказом Міністерства юстиції України «Про утворення міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції України» від 16.10.2019 №3173/5 вирішено ліквідувати Головне територіальне управління юстиції у Чернігівській області та утворити Північно-Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Суми)) як юридичну особу публічного права.

14. На підставі наказів Головного управління ДПС у Чернігівській області від 16.12.2019 №846, 19.12.2019 №920, 11.11.2020 №1732-а, 12.11.2020 №1733-а, 17.11.2020 №1758-а та направлень на перевірку від 16.12.2019 №981, №982, №983 та від 12.11.2020 №277, №278, №279 посадовими особами Головного управління ДПС у Чернігівській області відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 78.1.7 пункту 78.1 статті 78, статті 82 Податкового кодексу України проведена позапланова виїзна документальна перевірка Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період, з 01.11.2016 по 13.12.2019, правильності нарахування, повноти та своєчасності сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період, з 01.01.2011 року по 13.12.2019 (т.1, а.с. 163-167,182 187).

15. За результатами позапланової виїзної документальної перевірки податкового, валютного та іншого законодавства складено акт перевірки від 27.11.2020 №1277/07/34924518 (т.1 а. с. 48 95), у якому зафіксовані наступні порушення:

- пункту 185.1 статті 185, підпунктів 197.1.18, 197.1.26 пункту 197.1, пункту 197.5 статті 197 Податкового кодексу України, внаслідок чого занижено податок на додану вартість у сумі 4021 577,00 грн за період, з листопада 2016 року по листопад 2019 року;

- підпункту 212.1.4 пункту 212.1 статті 212, підпункту 213.1.4 пункту 213.1 статті 213, статті 216 Податкового кодексу України, внаслідок чого занижено акцизний податок у сумі 7676322,00 грн за період, з грудня 2016 року по січень 2019 року;

- пункту 201.1, пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, в результаті чого відсутня реєстрація податкових накладних, на загальну суму обсягу постачання у сумі 20107885,00 грн (без ПДВ) за період, з листопада 2016 року по листопад 2019 року;

- пункту 44.3, пункту 44.4 статті 44 Податкового кодексу України, а саме: установою не забезпечено зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків і зборів протягом, установлених статтею 44 Податкового кодексу України, строків їх зберігання та/або ненадання контролюючому органу оригіналів документів чи їх копій при здійсненні податкового контролю;

- пункту ІІІ Порядку заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку і сум утриманого з них податку (зі змінами та доповненнями), затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015 №4, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.01.2015 №111/26556.

16. Листом від 30.11.2020 №13821/10/25-01-07-04-06 Головне управління ДПС у Чернігівській області направило позивачу акт перевірки від 27.11.2020 №1277/07/34924518 (т.1, а.с. 44-45).

17. На підставі висновків документальної позапланової виїзної перевірки Головним управлінням ДПС у Чернігівській області прийнято:

- податкове повідомлення-рішення від 15.12.2020 №0, яким визначено грошове зобов`язання по податку на додану вартість всього в сумі 4524420,00 грн (основний платіж 3619536,00 грн, штрафна санкція 904884,00 грн) (т.1, а.с. 30-31);

- податкове повідомлення-рішення від 15.12.2020 №0, яким визначено грошове зобов`язання по акцизному податку всього в сумі 8348851,00 грн (основний платіж 6679081,00 грн, штрафна санкція 1669770,00 грн) (т.1, а.с. 32-33);

- податкове повідомлення-рішення від 15.12.2020 №0, яким визначено штрафні санкції за відсутність реєстрації протягом граничного строку, передбаченого статтею 201 Податкового кодексу України, податкових накладних по ПДВ всього в сумі 1 809768,00 грн (т.1, а.с. 34-36);

- податкове повідомлення-рішення від 15.12.2020 №0, яким визначено штрафні санкції за незабезпечення зберігання первинних документів, інших документів з питань обчислення і сплати податків або ненадання контролюючому органу оригіналів документів чи їх копій при здійсненні податкового контролю всього в сумі 1020,00 грн (т.1, а.с. 39-40);

- податкове повідомлення-рішення від 15.12.2020 №0, яким визначено штрафні санкції за подання з недостовірними відомостями або помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку всього в сумі 1020,00 грн (т.1, а.с. 37-38).

18. Листом від 15.12.2020 №14303/10/25-01-07-04-06 Головне управління Державної податкової служби у Чернігівській області направило вищевказані податкові повідомлення рішення позивачу (т.1, а.с. 41-42).

19. Уважаючи неправомірність дій відповідача щодо прийняття податкового повідомлення-рішення від 15.12.2020 року №0, №0, №0, №0, №0 позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

V. Позиція Верховного Суду

20. Спірним питання у цій справі є порядок оподаткування операцій з безоплатної передачі на користь відповідних установ та організацій, конфіскованого за рішенням суду майна, яке відноситься до підакцизних товарів, а також правомірність нарахування податку на додану вартість на витрати щодо організації та проведення виконавчих дій. Суд звертає увагу на те, що у цій справі відсутній спір щодо сум у податкових повідомлення-рішеннях від 15.12.2020 року №0, №0, №0, №0, №0.

21. Стосовно прийняття податкового повідомлення-рішення від 15.12.2020 №0, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на 1078171,00 грн., Суд зазначає наступне.

22. Відповідно до пункту 185.1 статті 185 ПК України об`єктом оподаткування є операції платників податку з постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

23. Статтею 901 Цивільного кодексу України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

24. Згідно зі статтею 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

25. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом

26. Статтею 1 цього Кодексу установлено, що цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

27. Відповідно до статті 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

28. Витрати виконавчого провадження - це витрати органів державної виконавчої служби, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень (частина 2 статті 42 Закону України «Про виконавче провадження»).

29. Тобто надходження на спеціальний рахунок Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області коштів на відшкодування витрат на проведення виконавчих дій, стягнутих з боржників державною виконавчою службою, не є надходженням від операцій цивільно-правового характеру, а тим більше, наданням безпосередньо органами державної виконавчої служби платних послуг.

30. При цьому суд зауважує, що згідно з листом Державної податкової адміністрації України від 15.02.2011 №1998/5/16-1516 кошти, які належать до витрат на організацію та проведення виконавчих дій, стягнуті з боржника, не можуть розглядатися як об`єкт оподаткування з податку на додану вартість.

31. Указане свідчить про протиправність висновків Головного управління ДПС у Чернігівській області щодо віднесення операцій з відшкодування виконавчих витрат до об`єкту оподаткування з податку на додану вартість та необґрунтованість їх ототожнення із наданням послуг.

32. З врахуванням викладеного, Суд погоджується з висновками суду першої інстанції про протиправність та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Чернігівській області від 15.12.2020 № 0 у частині нарахування позивачу основної суми ПДВ за невиконання вказаних податкових зобов`язань та в частині визначення штрафної санкції (25% від суми донарахованого податку).

33. Щодо обґрунтованості прийняття відповідачем податкового повідомлення-рішення від 15.12.2020 №0, яким визначено штрафні санкції за відсутність реєстрації протягом граничного строку, передбаченого статтею 201 Податкового кодексу України, податкових накладних по ПДВ всього в сумі 1 809 768,00 грн., Суд зазначає таке.

34. Абзацом першим пункту 201.1 статті 201 ПК України визначено, що на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

35. За правилами пункту 201.10 статті 201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

36. Пунктом 201.10 статті 201 ПК України також встановлено строки реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних:

- для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені;

- для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені.

37. У разі порушення таких строків застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом.

38. Так, штрафні санкції були застосовані до позивача на підставі пункту 120-1.2 статті 120-1 ПК України, тобто за відсутність складення та/або реєстрації протягом граничного строку податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних.

39. Згідно з указаною правовою нормою відсутність реєстрації протягом граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю), складеної на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою), що зазначена у податковому повідомленні - рішенні, складеному за результатами перевірки контролюючого органу, - тягне за собою накладення на платника податку штрафу в розмірі 50 відсотків суми податкових зобов`язань з податку на додану вартість, зазначеної у такій податковій накладній та/або розрахунку коригування до податкової накладної або від суми податку на додану вартість, нарахованого за операцією з постачання товарів/послуг, якщо податкову накладну на таку операцію не складено.

40. Відсутність реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної, зазначених в абзаці першому цього пункту, після спливу 10 календарних днів, наступних за днем отримання платником податку податкового повідомлення-рішення, - тягне за собою накладення на платника податку штрафу в розмірі 50 відсотків суми податкових зобов`язань з податку на додану вартість, зазначеної в такій податковій накладній та/або розрахунку коригування до податкової накладної або від суми податку на додану вартість, нарахованого за операцією з постачання товарів/послуг, якщо податкову накладну на таку операцію не складено.

41. Обов`язок особи скласти в установлені терміни податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у строк не пізніше п`ятнадцяти календарних днів, наступних за датою виникнення податкових зобов`язань, а саме, з настанням однієї із подій: або зарахування коштів на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, або відвантаження поставленого товару.

42. Аналізуючи питання про притягнення позивача до відповідальності за відсутність складення та/або реєстрації протягом граничного строку податкових накладних, суд дійшов висновку, що можливість застосування штрафних (фінансових) санкцій згідно з пунктом 120-1.2 статті 120-1 ПК України наявна лише у разі, якщо платник податків - продавець товарів/послуг був зобов`язаний відповідно до вимог цього Кодексу скласти та зареєструвати податкові накладні у зв`язку з настанням однієї з подій: постачання товарів/послуг або надходження попередньої оплати.

43. Указані висновки щодо застосування норм права узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 14.05.2020 у справі № 804/3513/17.

44. Відповідно до статті 109 ПК України податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

45. Вчинення платниками податків, їх посадовими особами та посадовими особами контролюючих органів порушень законів з питань оподаткування та порушень вимог, встановлених іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, тягне за собою відповідальність, передбачену цим Кодексом та іншими законами України.

46. Отже, для можливості накладення штрафних санкції на платника податків, які передбачені статтею 120-1 ПК України, обов`язковим є встановлення вчинення ним податкового правопорушення, як це зазначено у статті 109 цього Кодексу.

47. Суд зауважує, що встановлена, у ході судового розгляду справи, відсутність факту виникнення податкових зобов`язань у позивача виключає обов`язок останнього скласти та зареєструвати податкові накладні.

48. Суд, погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій за відсутність реєстрації протягом граничного строку, передбаченого статтею 201 ПК України, податкових накладних по ПДВ та, як наслідок, протиправність прийнятого Головним управлінням ДПС у Чернігівській області податкового повідомлення-рішення від 15.12.2020 № 0.

49. Щодо податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Чернігівській області від 15.12.2020 №0, яким визначено штрафні санкції за незабезпечення зберігання первинних документів, інших документів з питань обчислення і сплати податків або ненадання контролюючому органу оригіналів документів чи їх копій при здійсненні податкового контролю всього в сумі 1020,00 грн., Суд зазначає наступне.

50. Зі змісту оскаржуваного податкового повідомлення рішення випливає, що на підставі акту перевірки від 27.11.2020 №1277/07/34924518, яким встановлено порушення позивачем пунктів 44.3 та 44.4 статті 44 ПК України та на підставі абзацу першого пункту 121.1 статті121 ПК України накладений штраф у сумі 1020 грн.

51. Пунктом 44.3. статті 44 ПК України встановлено, що платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених пунктом 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом визначених законодавством термінів, але не менш як 1095 днів (2555 днів - для документів та інформації, необхідної для здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до статей 39 та 39- 2 цього Кодексу) з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а в разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності та документів, пов`язаних з виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, - не менш як 1095 днів з дня здійснення відповідної господарської операції (для відповідних дозвільних документів - не менш як 1095 днів з дня завершення терміну їх дії).

52. У разі ліквідації платника податків документи, визначені пунктом 44.1 цієї статті, за період діяльності платника податків не менш як 1095 днів (2555 днів - для документів та інформації, необхідної для здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до статей 39 та 39- 2 цього Кодексу), що передували даті ліквідації платника податків, в установленому законодавством порядку передаються до архіву.

53. Передбачені цим пунктом терміни зберігання документів продовжуються на період зупинення відліку строку давності у випадках, передбачених пунктом 102.3 статті 102 цього Кодексу.

54. Згідно пункту 44.4. статті 44 ПК України якщо документи, визначені у пункті 44.1 цієї статті, пов`язані з предметом перевірки, проведенням процедури адміністративного оскарження прийнятого за її результатами податкового повідомлення-рішення або судового розгляду, такі документи повинні зберігатися до закінчення перевірки та передбаченого законом строку оскарження прийнятих за її результатами рішень та/або вирішення справи судом, але не менше строків, передбачених пунктом 44.3 цієї статті.

55. Відповідно до пункту 44.1. статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

56. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

57. Абзацом першим пункту 121.1. статті 121 ПК України встановлено, що незабезпечення платником податків зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів (крім документів, отриманих з Єдиного реєстру податкових накладних) чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 1020 гривень.

58. Як убачається з акту перевірки від 27.11.2020 №1277/07/34924518 відповідачем, під час здійснення перевірки, вимагались у позивача документи, що стосуються реалізації конфіскованих транспортних засобів, по яких були прийняті рішення про безоплатну передачу установам та організаціям, за період, з 01.11.2016 по 13.12.2019 та яка містилась в матеріалах виконавчих проваджень.

59. Суд зазначає, що матеріали виконавчих проваджень не є тими документами, які передбачені пунктом 44.1. статті 44 ПК України, оскільки не є первинними документами, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку та пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів з наступних підстав.

60. Статтею 1 Закону №1404-VIII визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

61. Частиною першою статті 5 Закону №1404-VIII передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

62. Згідно статті 1 Закону України від 02.06.2016 №1403-VIII «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (далі Закон №1403-VIII) примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках - на приватних виконавців. Відповідно до частини першої статті 6 Закону №1403-VIII систему органів примусового виконання рішень становлять: Міністерство юстиції України; органи державної виконавчої служби, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку.

63. Пунктами 6 та 7 розділу І Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 07.06.2017 №1829/5, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 08.06.2017 за №699/30567 (далі- Правила), встановлено, що забезпечення організації ведення діловодства та архіву, контроль за дотриманням цих Правил в органах державної виконавчої служби покладаються на керівника органу державної виконавчої служби.

64. До документів, віднесених до компетенції органів державної виконавчої служби, приватного виконавця, належать документи, які створюються або отримуються органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем при примусовому виконанні рішень (далі - документи виконавчого провадження), та інші службові документи (далі - службові документи).

65. Документи виконавчого провадження, у тому числі скарги, заяви (клопотання) сторін, інших учасників виконавчого провадження, та матеріали за результатами їх розгляду є матеріалами виконавчого провадження і його невід`ємною частиною.

66. Пунктом першим розділу Х Правил визначено, що завершені виконавчі провадження та виконавчі провадження, за якими виконавчий документ повернуто без прийняття до виконання, підлягають передачі до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше 01 серпня поточного року та 01 лютого наступного року.

67. Згідно пунктів першого та другого розділу ХІ Правил передані до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця справи та виконавчі провадження, строк зберігання яких закінчився, підлягають знищенню.

68. Строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, становить три роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік.

69. З системного аналізу вказаних законодавчих та нормативно-правових актів випливає, що правовідносини щодо виконання судових рішень та інших органів у примусовому порядку, правил та обмежень доступу до матеріалів виконавчого провадження, правил та строки їх зберігання тощо регулюються Законами України №1404-VIII та №1403-VIII і Правилами.

70. Отже матеріали виконавчого провадження не є первинними документами з питань обчислення і сплати податків, а позивач не належить до кола осіб, які зобов`язані зберігати матеріали виконавчих проваджень, що стосуються конфіскованих транспортних засобів, оскільки саме органи державної виконавчої служби наділені такими повноваженнями, а тому податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Чернігівській області від 15.12.2020 №0, яким визначено штрафні санкції за незабезпечення зберігання первинних документів, інших документів з питань обчислення і сплати податків або ненадання контролюючому органу оригіналів документів чи їх копій при здійсненні податкового контролю в сумі 1020,00 грн є протиправним та підлягає скасуванню.

71. Щодо податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Чернігівській області від 15.12.2020 №0, яким визначено штрафні санкції за подання з недостовірними відомостями або помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку всього в сумі 1020,00 грн., Суд зазначає таке.

72. Пунктом 119.1. статті 119 ПК України визначено, що неподання, подання з порушенням встановлених строків, подання не в повному обсязі, з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, а також суми, нараховані (виплачені) фізичним особам за товари (роботи, послуги), якщо такі недостовірні відомості або помилки призвели до зменшення та/або збільшення податкових зобов`язань платника податку та/або до зміни платника податку, -тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 1020 гривень.

73. Згідно пункту 119.2 статті 119 ПК України оформлення документів, що містять інформацію про об`єкти оподаткування фізичних осіб або про сплату податків без зазначення реєстраційного номера облікової картки платника податків, у випадку, коли законодавство вимагає від особи-резидента отримання такого номера, або з використанням недостовірного реєстраційного номера облікової картки платника податків, крім випадків, визначених пунктом 119.1 цієї статті, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі 340 гривень.

74. Зі змісту оскаржуваного податкового повідомлення рішення випливає, що на підставі акту перевірки від 27.11.2020 №1277/07/34924518, яким встановлено порушення позивачем пункту ІІІ Порядку заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015 №4, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.01.2015 №111/26556 (далі Порядок №4), а саме: податковий розрахунок за формою №1ДФ за перший квартал 2018 року поданий позивачем з недостовірними відомостями або помилками, тобто з закритим реєстраційним номером облікової картки платника податків фізичних осіб та на підставі пункту 119.2 статті 119 ПК України визначений для позивача штраф у розмірі 1020 грн.

75. Однак, суд зауважує, що пункт 119.2 статті 119 ПК України передбачає накладення штрафу в розмірі 340 гривень за оформлення документів, що містять інформацію про об`єкти оподаткування фізичних осіб або про сплату податків без зазначення реєстраційного номера облікової картки платника податків, у випадку, коли законодавство вимагає від особи-резидента отримання такого номера, або з використанням недостовірного реєстраційного номера облікової картки платника податків, крім випадків, визначених пунктом 119.1 цієї статті.

Натомість оскаржуване податкове повідомлення рішення містить суму штрафу 1020,00 грн.

76. Суд зазначає, що податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Чернігівській області від 15.12.2020 №0, яким визначено штрафні санкції за подання з недостовірними відомостями або помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку в сумі 1020,00 грн є протиправним, а отже підлягає скасуванню.

77. Стосовно порядку оподаткування операцій з безоплатної передачі на користь відповідних установ та організацій, конфіскованого за рішенням суду майна, яке відноситься до підакцизних товарів, Суд зазначає наступне.

78. Статтею 62 Закону України №1404-VIII (в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що виконання рішень про конфіскацію майна здійснюється органами державної виконавчої служби в порядку, встановленому цим Законом.

79. Реалізація конфіскованого майна здійснюється в порядку, встановленому цим Законом.

80. Розпорядження конфіскованим майном та майном, яке не підлягає реалізації, здійснюється в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

81. Порядок обліку, зберігання, оцінки вилученого митницями майна, щодо якого винесено рішення суду про конфіскацію, передачі цього майна органам державної виконавчої служби і розпорядження ним, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2001 №1724 (далі Порядок №1724), відповідно до якого саме державний виконавець є особою, уповноваженою на реалізацію конфіскованих автомобілів.

82. Порядком №1724 установлено декілька способів розпорядження конфіскованим майном, зокрема, і у випадку неможливості реалізації, - безоплатна передача майна або його знищення, утилізація, промислова переробка.

83. Процедура розпорядження майном, конфіскованим за рішенням суду і переданим органам державної виконавчої служби, врегульована приписами Порядку розпорядження майном, конфіскованим за рішенням суду і переданим органам державної виконавчої служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2002 № 985 (далі - Порядок № 985, у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин), пункт 11 якого передбачає, що з метою забезпечення розпорядження конфіскованим майном у способи, відмінні від реалізації, керівник органу державної виконавчої служби утворює комісію, яка складається з представників відповідного органу державної виконавчої служби, державної податкової інспекції у районі, місті (крім м. Києва), районної у місті, об`єднаної та спеціалізованої державної податкової інспекції головного управління ДПС, а якщо майно вилучено митницею - представників відповідної митниці. До складу комісії можуть бути включені представники благодійних організацій.

84. Головою комісії є керівник органу державної виконавчої служби.

85. Рішення комісії приймаються простою більшістю голосів, підписуються присутніми на засіданні членами комісії та затверджуються керівником відповідного органу державної виконавчої служби. У разі коли голоси розділилися порівну, вирішальним є голос голови комісії.

86. Копія рішення надсилається всім органам/організаціям, представники яких входять до складу комісії.

87. Відповідно до пункту 14 Порядку № 985 у разі коли майно, в тому числі транспортні засоби, не реалізовано у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», державний виконавець вносить на розгляд комісії, яка утворена відповідно до пункту 11 цього Порядку (далі - комісія), пропозицію щодо безоплатної передачі майна органам державної влади, закладам охорони здоров`я, освіти, соціального забезпечення, соціального захисту, зокрема закладам, у яких виховуються діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, дитячим будинкам сімейного типу, прийомним сім`ям, будинкам дитини при установах виконання покарань, установам виконання покарань, слідчим ізоляторам, військовим формуванням, а також на благодійні цілі. У разі прийняття комісією рішення про можливість безоплатної передачі майна орган державної виконавчої служби розміщує інформацію щодо цього майна на веб-сайті з питань реалізації арештованого державними виконавцями майна.

88. У повідомленні про безоплатну передачу майна зазначається інформація про оподаткування операцій з безоплатної передачі майна, у тому числі підакцизних товарів, з посиланням на норми законодавства.

89. При цьому відповідно до пунктів 23, 24 Порядку №985 товарно-матеріальні цінності, крім тих, обіг яких обмежено законом, безоплатно передаються державним органам, установам, організаціям на підставі розпорядження Кабінету Міністрів України.

90. Безоплатна передача зазначених товарно-матеріальних цінностей здійснюється за ринковою вартістю, визначеною згідно із законодавством про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність і Податковим кодексом України.

91. Майно, що перейшло у власність держави і отримано безоплатно відповідними юридичними особами, відображається в бухгалтерському обліку та звітності в порядку, встановленому законодавством.

92. Передане безоплатно майно, що підлягало оподаткуванню митними платежами, якщо вони не були сплачені, може бути відчужене виключно за умови сплати мита та інших податків і зборів, передбачених законодавством під час його ввезення на територію України.

93. Аналогічні положення закріплені у пунктах 12, 12-2 Порядку №1724.

94. Отже необхідність сплати обов`язкових податків і зборів, навіть при безоплатній передачі підакцизних товарів установам і організаціям, прямо встановлена чинними нормами ПК України, Порядку № 985 та Порядку №1724.

95. Суд звертає увагу, що одержання відповідними органами державної влади, установами та організаціями транспортних засобів, згідно з чинним законодавством України, можливе виключно після сплати ними обов`язкових податків і зборів.

96. Підпунктом 14.1.212 пункту 14.1 статті 14 ПК України реалізація підакцизних товарів (продукції) - це будь-які операції на митній території України, що передбачають відвантаження підакцизних товарів (продукції) згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими господарськими, цивільно-правовими договорами з передачею прав власності або без такої, за плату (компенсацію) або без такої, незалежно від строків її надання, а також безоплатного відвантаження товарів, у тому числі з давальницької сировини, реалізація суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів.

97. З аналізу вказаної норми випливає, що безоплатна передача підакцизних товарів (продукції) є однією із форм реалізації підакцизних товарів.

98. Згідно з пунктом 185.1 статті 185 ПК України об`єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

99. Відповідно до підпункту 197.1.26 пункту 197.1 статті 197 ПК України звільняються від оподаткування операції з передачі конфіскованого майна, знахідок, скарбів, майна, визнаного безхазяйним, майна, за яким не звернувся власник до кінця строку зберігання, та майна, що за правом успадкування чи на інших законних підставах переходить у власність держави (у тому числі майна, визначеного у статті 184 Митного кодексу України), у розпорядження державних установ або організацій, уповноважених здійснювати їх збереження або постачання згідно із законодавством, а також операції з безоплатної передачі зазначеного в цьому пункті майна у випадках, визначених законодавством, у володіння і користування державних органів, установ (організацій), які утримуються за рахунок бюджетних коштів, а також закладів, у яких виховуються діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, дитячих будинків сімейного типу, прийомних сімей.

100. При цьому приписи пункту 24 Порядку №985 стосуються тієї категорії товарів, що підпадають під дію вказаної норми ПК України, та передбачають, що подальше відчуження такого майна буде можливе за умови сплати мита та інших податків і зборів.

101. Однак пунктом 197.5 статті 197 ПК України встановлено, що звільнення від оподаткування, передбачене пунктом 197.1 цієї статті, не поширюється на операції з підакцизними товарами, зазначеними в розділі VI цього Кодексу.

102. За приписами пункту 215.1 статті 215 ПК України до підакцизних товарів належать, зокрема, автомобілі легкові, кузови до них, причепи та напівпричепи, мотоцикли, транспортні засоби, призначені для перевезення 10 осіб i більше, транспортні засоби для перевезення вантажів.

103. Окрім того у пункті 213.3 статті 213 цього Кодексу наведено перелік випадків звільнення від оподаткування акцизним податком, проте, операції з безоплатної передачі транспортних засобів у ньому відсутні.

104. З системного аналізу наведеного правового регулювання слідує, що оподаткування операцій з безоплатної передачі конфіскованого майна, яке є підакцизним товаром, здійснюється на загальних підставах, тобто зі сплатою усіх належних податків і зборів. Будь-яких преференцій чи пільг щодо сплати податків, зборів чи інших платежів при здійсненні таких операцій відносно товарів підакцизної групи ПК України також не встановлює.

105. У даному випадку, конфісковані транспортні засоби можуть бути передані безоплатно у власність установам та організаціям, лише після сплати цими установами та організаціями акцизного податку та податку на додану вартість відповідно до положень ПК України та Порядків №985 та №1724.

106. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 22.10.2020 у справі № 823/1873/18.

107. Так, відмовляючи у задоволені позовних вимог щодо скасування ППР від 15.12.2020 № 0 (у частині нарахування зобов`язань з ПДВ та штрафних санкції з операцій з безоплатної передачі майна) та № 0, суд апеляційної інстанції зазначив, що конфісковані транспортні засоби переходять у власність держави, у цьому випадку в особі позивача. Тому, саме позивач несе відповідний податковий тягар зі сплати ПДВ та акцизного податку.

108. Проте, Суд уважає вказані висновки передчасними, оскільки судом апеляційної інстанції взагалі не досліджувались обставини щодо встановлення фактичного власника вказаних авто.

109. Колегія судів звертає увагу на те, що судом апеляційної інстанції, який дійшов висновку про необхідність сплати позивачем податків при придбанні у власність автомобілів, не досліджено та не надано оцінку питанню хто саме отримав у власність таке майно, та чим підтверджується набуття права власності на автомобілі саме позивачем.

115. Оцінюючи доводи касаційної скарги, Суд виходить з того, що судом апеляційної інстанції не було надано належну правову оцінку всім доводам позивача, а також мало місце неправильне застосування норм матеріального права.

116. Згідно із статтею 352 КАС України Суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо в передбачених законом статтею 341 цього Кодексу межах встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

117. З огляду на викладене, ураховуючи те, що висновки суду ґрунтуються на неправильному застосуванні норм матеріального права, оскаржувана постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 23 листопада 2020 року підлягає скасуванню, та:

рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 травня 2021 року в частині скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Чернігівській області від 15.12.2020 № 0, 0, 0, а також 15.12.2020 № 0 у частині нарахування позивачу основної суми ПДВ за невиконання вказаних податкових зобов`язань та в частині визначення штрафної санкції (25% від суми донарахованого податку) слід залишити без змін;

в частині відмови задоволення позовних вимог про скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Чернігівській області від 15.12.2020 № 0 (у частині нарахування зобов`язань з ПДВ та штрафних санкції з операцій з безоплатної передачі майна) та № 0 підлягає направленню для продовження розгляду до Шостого апеляційного адміністративного суду.

118. Поряд із цим, Верховний Суд зазначає про наявність підстав для скасування оскаржуваної окремої ухвали, оскільки під час касаційного перегляду встановлено помилковість висновків суду апеляційної інстанції щодо допущення відповідачем грубих порушень положень податкового законодавства України, які були покладені в основу спірної ухвали.

119. Керуючись статтями 341, 345, 349, 352, 356, 359 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) - задовольнити частково.

2. Постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 23 листопада 2020 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Чернігівській області від 15.12.2020 № 0 (у частині нарахування зобов`язань з ПДВ та штрафних санкції з операцій з безоплатної передачі майна) та № 0 скасувати та в цій частині справу направити для продовження розгляду до Шостого апеляційного адміністративного суду.

3. Постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 23 листопада 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Чернігівській області від 15.12.2020 № 0, 0, 0, а також 15.12.2020 № 0 у частині нарахування позивачу основної суми ПДВ за невиконання вказаних податкових зобов`язань та в частині визначення штрафної санкції (25% від суми донарахованого податку) - скасувати та в цій частині рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 травня 2020 року залишити без змін.

4. Окрему ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 23 листопада 2020 року - скасувати.

5. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Шишов

Судді І.В. Дашутін

М.М. Яковенко