Справа № 620/5249/20
Суддя: Грибан Інна Олександрівна
Дата ухвалення: 2022-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/5249/20 Суддя (судді) першої інстанції: Соломко І.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючий суддя Грибан І.О.

судді: Ключкович В.Ю.

Парінов А.Б.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2021 року про відмову в задоволенні заяви про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про встановлення судового контролю, -

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 в листопаді 2020 року звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1, у якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 09.12.2016 по 28.10.2019 включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) в період з 09.12.2016 року по 28.02.2018 - січень 2008 року, а в період з 01.03.2018 по 28.10.2019 - березень 2018 року з урахуванням абзацу 4 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 09.12.2016 по 28.10.2019 включно в сумі 131081,53 грн із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) в період з 09.12.2016 по 28.02.2018 - січень 2008 року, а в період з 01.03.2018 по 28.10.2019 - березень 2018 року з урахуванням абзацу 4 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 січня 2021 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково:

-визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 в повному обсязі індексації грошового забезпечення за період з 09.12.2016 по 28.10.2019 включно;

-зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 09.12.2016 по 28.10.2019 з урахуванням січня 2008 року та березня 2018 року, як базових місяців індексації, та здійснити виплату з урахуванням виплаченої суми.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

15 грудня 2021 року позивач звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду із клопотанням в порядку статті 382 КАС України про встановлення судового контролю, оскільки рішення суду у справі № 620/5249/20 відповідачем не виконано.

Також зазначав, що ним оскаржується постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження ВП № 65236413 з виконання виконавчого листа № 620/5249/20.

Просив встановити судовий контроль за виконанням рішення суду у справі №620/5249/20 та зобов`язати відповідача подати звіт про виконання вказаного рішення суду.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду по справі №620/5249/20 відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове, яким заяву про встановлення судового контролю задовольнити.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 квітня 2022 року відкрито апеляційне провадження та ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 07 червня 2022 року призначено апеляційну скаргу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 22 червня 2022 року.

Відзив на апеляційну скаргу до суду відповідачем не подано, що не перешкоджає її розгляду по суті.

У судове засідання учасники судового процесу не з`явились та явки уповноважених представників до суду не забезпечили. Про дату, час та місце апеляційного розгляду справи були повідомлені належним чином.

З огляду на зазначене та керуючись приписами ч. 1 ст. 311 та ч. 2 ст. 313 КАС України, суд протокольною ухвалою вирішив подальший розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження.

Переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги на предмет законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення, колегія суддів виходить з наступного.

Відмовляючи у задоволенні заяви про встановлення судового контролю, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки підстави для встановлення судового контролю на етапі виконання рішення суду у заявлених спірних правовідносинах відсутні, тому подана позивачем заява є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

Надаючи правову оцінку обставинам та матеріалам справи, а також наданим додатковим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами положень статей 129 та 129-1 Конституції України обов`язковість рішень суду визначена як одна з основних засад судочинства. Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до частин другої та третьої статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Крім того, статтею 370 КАС України визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Тобто, рішення суду, яке набрало законної сили є обов`язковим для учасників справи, що забезпечується через примусове виконання судових рішень відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Разом з тим, згідно з положеннями частин першої та другої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України, з метою забезпечення виконання судового рішення

суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати в установлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф в сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Системний аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що встановлення судового контролю за виконанням судових рішень є заходом превентивного впливу на відповідача у справі з метою своєчасного виконання свої зобов`язань у межах відповідної справи.

Тобто, зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, а не його обов`язком.

Аналогічна правова позиція підтверджується практикою Верховного Суду, що викладена у додатковій постанові по справі №235/7638/16-а від 31.07.2018 та ухвалах від 10.12.2018 в справі №807/2358/15, від 17.10.2019 в справі №826/12592/14.

Разом з тим, Закон не встановлює, з яких підстав на суб`єкта владних повноважень може бути покладено такий обов`язок.

За змістом норм статті 129-1 Конституції України, статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України та статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо обов`язковості судового рішення такою підставою є обставини, які ставлять під сумнів виконання суб`єктом владних повноважень судового рішення.

Як свідчать матеріали справи, рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 січня 2021 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 в повному обсязі індексації грошового забезпечення за період з 09.12.2016 по 28.10.2019 включно. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 09.12.2016 по 28.10.2019 з урахуванням січня 2008 року та березня 2018 року, як базових місяців індексації, та здійснити виплату з урахуванням виплаченої суми.

Судом першої інстанції було видано виконавчий лист на виконання вказаного судового рішення.

В силу вимог статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Таким чином, у разі відсутності добровільного виконання судових рішень, приписами Закону України «Про виконавче провадження» врегульований порядок дій та заходів, що спрямовані на примусове виконання таких рішень.

З матеріалів справи убачається, що на примусовому виконанні старшого державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Мурзою Ю.В. перебувало виконавче провадження №65236413 з виконання виконавчого листа №620/5249/20 від 04.03.2021 щодо зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 нарахувати ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 09.12.2016 по 28.10.2019 з урахуванням січня 2008 року та березня 2018 року, як базових місяців індексації, та здійснити виплату з урахуванням виплаченої суми.

Постановою старшого державного виконавця Мурзою Ю.В. від 28.10.2021 виконавче провадження №65236413 з примусового виконання виконавчого листа №№620/5249/20 від 04.03.2021 закінчено на підставі п. 9 ч. 1 ст.39, ст.40 Закону України «Про виконавче провадження»(у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом).

Наразі, позивач вважає рішення суду не виконаним належним чином.

Колегія суддів зауважує, що підставою для звернення позивача з заявою про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення в адміністративній справі є фактично незгода з порядком спірної виплати, що не стосувалось предмету спору у межах адміністративної справи №620/5249/20, а також постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження ВП № 65236413 з виконання виконавчого листа №620/5249/20, на час є чинною.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що згідно частини першої статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Таким чином, позивач, подаючи заяву про встановлення строку для подачі відповідачем звіту, фактично не погоджується з постановою державного виконавця від 28.10.2021 про закінчення виконавчого провадження №65236413.

У той же час, відповідно до частини першої статті 41 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

З огляду на вказане, у разі, якщо позивач вважає, що відповідач не виконав судове рішення, щодо якого закінчено виконавче провадження, позивач має право звернення до суду з позовною заявою та у процесуальному порядку довести обґрунтованість своїх тверджень.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви позивача про встановлення судового контролю у даній справі.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Доводи апеляційної скарги не спростовують докази, досліджені та перевірені в суді першої інстанції та не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні.

За таких обставин, судове рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже при ухваленні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

П О СТ А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2021 року про відмову в задоволенні заяви про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду у справі № 620/5249/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Головуючий суддя І.О. Грибан

Судді: В.Ю. Ключкович

А.Б. Парінов

(повний текст постанови складено 22.06.2022р.)