Справа № 640/6490/20
Суддя: Аліменко Володимир Олександрович
Дата ухвалення: 2022-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/6490/20 Суддя (судді) першої інстанції: Добрянська Я.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2022 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Аліменка В.О.,

суддів Безименної Н.В., Кучми А.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 листопада 2021 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в м. Києві про визнання протиправними дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив:

- визнати дії відповідача протиправними з відмови надати путівку та стягнути з відповідача на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними діями на користь позивача: вартість санаторно-курортної путівки із супроводжуючим в розмірі 129132 грн на 2020 рік; вартість проїзду позивачу та супроводжуючому туди й назад в розмірі 6409,36 грн.; моральну шкоду в розмірі 129132 грн за ненадання, не оплату путівки в 2020 році.

- допустити негайне виконання рішення.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 листопада 2021 року у задоволенні вказаного адміністративного позову було відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції надав неналежну оцінку дослідженим доказам, а також неправильно застосував норми матеріального та процесуального права. Скаржник вказує на те, що у Фонду соціального страхування України та його територіальних органів виник обов`язок здійснювати страхові виплати з моменту передачі його особової справи від роботодавця. Позивач наголошує на тому, що додаткове звернення із заявою про взяття на облік застрахованих осіб законом не вимагається. ОСОБА_1 просить під час розгляду і вирішення апеляційної скарги врахувати правову позицію, викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 травня 2020 року у справі № 761/21898/16-ц. Додатково позивач зазначає, що відсутність оплаченого рахунку не є перешкодою для задоволення його позовних вимог.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 листопада 2021 року - скасувати та прийняти нову постанову про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з такого.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та сторонами справи не заперечується, що 01.03.1984 позивач, при будівництві "Водогрязелечебницы", за адресою: м. Київ, вул. Попудренка, 34, внаслідок нещасного випадку (падіння з висоти), отримав трудове каліцтво.

Згідно довідки серії ВТЕ-20 №033365, виданої лікарсько-трудовою експертною комісією, позивачу була встановлена інвалідність першої групи безстроково зі 100% втратою професійної працездатності.

Відповідно до довідки про результати виявлення ступеню втрати професійної працездатності у відсотках, потребі в додаткових видах допомоги, складеної 31.07.2001 спеціалізованою травматологічною медико-соціальною експертною комісією внаслідок проведеного огляду, позивач потребує санаторно-курортного лікування. Вказані відомості також підтверджуються медичним висновком № 679/15 від 29.03.2002.

18.11.2019 позивач звернувся до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в місті Києві із заявою, в якій просив надати йому путівку у спеціалізований спинальний санаторій із супроводжуючим або придбати путівку у спеціалізований спинальний санаторій із супроводжуючим або оплатити вартість санаторно-курортної путівки для нього та путівки для супроводжуючої особи (без лікування) у спеціалізований спинальний санаторій ім. Н.Н. Бурденко м. Саки в розмірі 129132 гривень а 2019 році; оплатити вартість проїзду його та супроводжуючого туди й назад в розмірі 6091 грн.

До поданої заяви позивачем додано рахунок на оплату №УС00-000065 від 24.01.2019.

Листом від 19.12.2019 №4-15-Д-860з-840 відповідачем, з посиланням на постанови управління №09/592-3м та №09/592 від 10 та 20.12.2004 «Про припинення страхової виплати та соціальних послуг», відмовлено ОСОБА_1 у наданні санаторно-курортного лікування. Управлінням запропоновано подати власноручну заяву про бажання отримувати страхові виплати, після чого вона буде розглянута комісією, яка прийме відповідне рішення.

Не погоджуючись із вказаною відмовою, позивач звернувся до суду з даним позовом за захистом своїх прав.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивач не звертався до відповідача із заявою та відповідними документами про постановку на облік осіб, які потребують санаторно-курортного лікування. Доказів того, що позивач постановлений на облік осіб, які потребують санаторно-курортного лікування матеріали справи також не містять. Відсутні також і докази оскарження позивачем бездіяльності відповідача щодо не постановки його на такий облік, а вказана бездіяльність не є предметом цього спору. Окрім того соціальні виплати позивачу припинені за його ж заявою у 2004 році у Голосіївському відділі Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Києві, та в подальшому позивач не звертався із заявами про поновлення таких виплат до відповідача.

Додатково суд першої інстанції звернув увагу на те, що відповідними нормами права передбачено забезпечення санаторно-курортним лікуванням шляхом надання путівки або оплати вартості самостійно придбаної путівки. Проте позивач просить стягнути вартість санаторно-курортного лікування, яке ним самостійно оплачене не було.

Колегія суддів не у повній мірі погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції та вважає, що права позивача були порушені відповідачем і підлягають судовому захисту, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» Фонд фінансує витрати на медичну та соціальну допомогу, у тому числі на додаткове харчування, придбання ліків, спеціальний медичний, постійний сторонній догляд, побутове обслуговування, протезування, медичну реабілітацію, санаторно-курортне лікування, придбання спеціальних засобів пересування тощо, якщо потребу в них визначено висновками МСЕК та індивідуальною програмою реабілітації особи з інвалідністю (у разі її складення).

Положеннями ч. 4 ст. 42 вказаного Закону передбачено, що потерпілому, який став особою з інвалідністю, періодично, але не рідше одного разу на три роки, а особам з інвалідністю I групи щорічно безоплатно за медичним висновком надається путівка для санаторно-курортного лікування; у разі самостійного придбання путівки її вартість компенсує Фонд у розмірі, встановленому правлінням Фонду.

Потерпілому, який став особою з інвалідністю, компенсуються також витрати на проїзд до місця лікування і назад. Особі, яка супроводжує потерпілого до місця лікування і назад (крім санаторно-курортного лікування), Фонд компенсує за наявності підтверджуючих документів (оригіналів) витрати на проїзд і житло за розмірами згідно із законодавством про службові відрядження. Особу, яка супроводжує на санаторно-курортне лікування особу з інвалідністю, якій за висновком МСЕК або індивідуальною програмою реабілітації особи з інвалідністю визначено потребу в супроводі, Фонд забезпечує путівкою без лікування (лише проживання та харчування) або компенсує такі витрати у разі самостійного придбання путівки.

Також суд першої інстанції правильно зазначив, що механізм забезпечення потерпілих, які стали інвалідами унаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, санаторно-курортним лікуванням визначає Положення про забезпечення потерпілих внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання санаторно-курортним лікуванням, затверджене постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 31 жовтня 2007 року № 49 (далі - Положення).

За змістом п. 3.1 Положення облік потерпілих, які потребують санаторно-курортного лікування відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» здійснюється робочими органами виконавчої дирекції Фонду за місцезнаходженням особової справи на підставі висновку МСЕК та заяви потерпілого.

Згідно з п. 2.5 Положення для взяття на облік для санаторно-курортного лікування потерпілі (або уповноважені ними особи) подають до робочих органів такі документи: заяву за встановленою формою (додаток 1); висновок МСЕК про потребу потерпілого в санаторно-курортному лікуванні; медичну довідку лікувальної установи за формою N 070/о; індивідуальну програму реабілітації (у разі наявності).

Робочі органи виконавчої дирекції Фонду надсилають потерпілому повідомлення (додаток 3), за яким він (або уповноважена ним особа) має отримати путівку впродовж строку, зазначеного у повідомленні, або подати заяву про відмову від санаторно-курортної путівки. Факт санаторно-курортного лікування зазначається у заяві за формою, визначеною в додатку 1 до Положення.

Відповідно до п. 2.2 Положення підставою для забезпечення потерпілих санаторно-курортним лікуванням є документи, зазначені в пункті 2.5 цього Положення, та висновок медико-соціальної експертної комісії, індивідуальна програма реабілітації інваліда (у разі наявності).

За правилами п. 2.15 Положення у разі самостійного придбання потерпілим путівки за профілем відповідно до наслідків виробничої травми чи професійного захворювання згідно з довідкою за формою № 070/о до санаторію, з яким укладено договір відповідно до вимог законодавства її вартість компенсується за ціною путівки, зазначеною в умовах договору з санаторієм, за умови перебування потерпілого на обліку для санаторно-курортного лікування та за наявності документів, що підтверджують сплату вартості путівки (прибутковий касовий ордер або розрахунково-касовий чек), та відповідно заповненого зворотного талона до придбаної путівки. У разі самостійного придбання потерпілим путівки за профілем відповідно до наслідків виробничої травми чи професійного захворювання згідно з довідкою за формою № 070/о до санаторію, з яким не укладено договір її вартість компенсується робочими органами виконавчої дирекції Фонду у розмірі не більше вартості путівок у санаторії відповідного профілю, з якими робочими органами виконавчої дирекції Фонду укладено договори, за умови перебування потерпілого на обліку для санаторно-курортного лікування та за наявності документів, що підтверджують сплату вартості путівки (прибутковий касовий ордер або розрахунково-касовий чек), та відповідно заповненого зворотного талона до придбаної путівки.

Здійснивши аналіз зазначених норм Положення, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що з метою забезпечення санаторно-курортним лікуванням відповідній особі необхідно надати документи, передбачені до п.п. 2.2, 2.5 Положення.

Позивач в апеляційній скарзі зазначає, що подав до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві документи, передбачені Положенням. Перешкодою для розгляду таких документів і прийняття відповідного рішення стало те, що ОСОБА_1 не перебуває на обліку в Управлінні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві як отримувач матеріального забезпечення та соціальних послуг.

Щодо обліку ОСОБА_1 як отримувача матеріального забезпечення та соціальних послуг судом встановлено такі обставини.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 травня 2020 року у справі № 761/21898/16-ц з позивачем 01 березня 1984 року стався нещасний випадок на виробництві БУ-54, де підрядною організацією було ВАТ «Трест Київміськбуд-6». Внаслідок травми позивач став інвалідом І групи безстроково, з постійним стороннім доглядом, паралічем обох ніг, втратою контролю над тазовими органами, 100 % втратою працездатності.

З 01 квітня 2001 року набув чинності Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

Положеннями п. 3 розділу XI вказаного Закону установлено, що відшкодування шкоди, медична, професійна та соціальна реабілітація провадяться Фондом соціального страхування від нещасних випадків також особам, які потерпіли до набрання ним чинності та мали право на зазначені страхові виплати і соціальні послуги. Кожний роботодавець повинен зареєструватися в робочому органі виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків у строк, встановлений цим Фондом. Передача документів, що підтверджують право працівника на страхову виплату, інші соціальні послуги внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, а також розміри цієї виплати та послуг здійснюється підприємствами Фонду соціального страхування від нещасних випадків по акту. Форма акта, перелік документів, а також строк передачі встановлюються Фондом.

ВАТ «Трест Київміськбуд-6» 08 червня 2004 року передало особову справу ОСОБА_1 до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України для продовження виплат.

Постановою Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 10 червня 2004 року № 10/476 було вирішено продовжувати позивачу раніше призначену страхову виплату.

У заявах від 12 листопада 2004 року та від 13 грудня 2004 року позивач повідомив про небажання отримувати від Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України будь-які виплати. Вказані заяви обґрунтовані тим, що всі виплати по відшкодуванню шкоди, завданої каліцтвом на виробництві, зобов`язаний робити саме особа, яка таку шкоду заподіяла.

Постановами Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м. Києві від 10 грудня 2004 року № 592-3м та від 20 грудня 2004 року № 592 позивачу було припинено страхові виплати і виплати на медичну та соціальну допомогу (а саме - на постійний сторонній догляд та побутове обслуговування) з огляду на відмову одержувати такі виплати та закриття банківського рахунка. У якості матеріально-правової підстави для припинення страхових виплат і надання соціальних послуг зазначено ст.ст. 38, 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

Згідно з ч. 1 ст. 38 вказаного Закону у редакції, чинній на час прийняття вказаних постанов, страхові виплати і надання соціальних послуг може бути припинено: на весь час проживання потерпілого за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови, що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, надається особам, які перебувають на утриманні потерпілого; якщо з`ясувалося, що виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості. Сума витрат на страхові виплати, отримані застрахованим, стягується в судовому порядку; якщо страховий випадок настав внаслідок навмисного наміру заподіяння собі травми; якщо потерпілий ухиляється від медичної чи професійної реабілітації або не виконує правил, пов`язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню; в інших випадках, передбачених законодавством.

У свою чергу ст. 40 цього ж Закону встановлювала строки проведення страхових виплат.

На час звернення ОСОБА_1 до відповідача із заявою щодо санаторно-курортного лікування назву Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» було змінено на Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Відповідно до ч. 1 ст. 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» Фонд розглядає справу про страхові виплати на підставі заяви потерпілого або заінтересованої особи за наявності усіх необхідних документів і приймає відповідні рішення у десятиденний строк, не враховуючи дня надходження зазначених документів.

Згідно з ч. 1 ст. 43 вказаного Закону для розгляду справ про страхові виплати до Фонду подаються: акт розслідування нещасного випадку або акт розслідування професійного захворювання за встановленими формами та/або висновок МСЕК про ступінь втрати професійної працездатності застрахованого чи копія свідоцтва про його смерть; документи про необхідність подання додаткових видів допомоги.

За змістом доводів відповідача, для отримання страхових виплат ОСОБА_1 необхідно подати заяву, передбачену ч. 1 ст. 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Водночас звернення з відповідною заявою разом з відповідними документами є необхідним для вирішення питання про виплати чи відмову у страхових виплатах і наданні соціальних послуг.

Разом з тим ОСОБА_1 не є особою, щодо якої вперше вирішується питання про страхові виплати і надання соціальних послуг.

Як раніше зазначалося, особову справу позивача було передано від ВАТ «Трест Київміськбуд-6» до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України ще 08 червня 2004 року та починаючи з 01 червня 2004 року надання йому страхових виплатах і соціальних послуг забезпечувало Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м. Києві.

Згідно зі ст. 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» справи про страхові виплати потерпілих на виробництві та заінтересованих осіб з усіма необхідними документами зберігаються в територіальних органах Фонду протягом 75 років після зняття застрахованої особи з обліку. Після закінчення строку зберігання справи про страхові виплати підлягають знищенню в установленому законодавством порядку.

Вирішуючи питання про вплив постанов Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м. Києві від 10 грудня 2004 року № 592-3м та від 20 грудня 2004 року № 592 на можливість реалізації позивачем права на санаторно-курортне лікування без подання заяви, передбаченої ч. 1 ст. 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», колегія суддів враховує, що ними було припинено страхові виплати і виплат на чітко визначений перелік медичної та соціальної допомоги, а саме - на постійний сторонній догляд та побутове обслуговування.

Натомість ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про надання такого виду соціальних послуг як санаторно-курортне лікування.

Крім того постанови від 10 грудня 2004 року № 592-3м та від 20 грудня 2004 року № 592 не містять в собі приписів, які б вказували на зняття позивача з обліку як застрахованої особи.

У свою чергу питання щодо впливу заяв від 12 листопада 2004 року та від 13 грудня 2004 року і його дій щодо закриття рахунку, на який проводилися відповідні виплати, було предметом дослідження Великою Палатою Верховного Суду у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві про зобов`язання зробити перерахунок щомісячних виплат на підгузки і на ліки.

Згідно з постановою Великої Палати Верховного Суду від 05 травня 2020 року у справі № 761/21898/16-ц відмова позивача від соціальних виплат та закриття ним банківського рахунка не могли бути підставою для припинення страхових виплати.

Під час розгляду і вирішення апеляційної скарги колегія суддів вважає визначальними такі обставини:

- ОСОБА_1 належить до кола осіб, яким згідно зі ст. 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» гарантовано право санаторно-курортне лікування, проїзд до місця лікування і назад, а також на проїзд і проживання особи, яка його супроводжує за рахунок коштів Фонду соціального страхування України;

- розгляд справи про страхові виплати для позивача було здійснено у 1984 році ВАТ «Трест Київміськбуд-6» та у 2004 році Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м. Києві (функціональним правонаступником якого є Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві);

- ВАТ «Трест Київміськбуд-6» 08 червня 2004 року передало особову справу ОСОБА_1 до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України і строк її зберігання в територіальних органах Фонду, встановлений ст. 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», не сплинув.

Одним із основних принципів адміністративного судочинства, згідно з п. 1 ч. 3 ст. 2 КАС України, є принцип верховенства права.

Відповідно до п.п. 2, 3, 5, 6, 8 ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Як раніше зазначалося, ОСОБА_1 звернувся до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві із заявою щодо надання путівку до санаторно-курортного закладу разом з довідкою від 13 березня 2018 року № 72, рахунком на оплату № УС00-000244 від 01 березня 2018 року, медичним висновком ЛКК від 29 березня 2002 року № 679/15.

Разом з тим відповідач не здійснив перевірку таких документів на відповідність вимогам п. 2.5 Положення, який передбачає, що для взяття на облік для санаторно-курортного лікування потерпілі (або уповноважені ними особи) подають до робочих органів такі документи: заяву за встановленою формою (додаток 1); висновок МСЕК про потребу потерпілого в санаторно-курортному лікуванні; медичну довідку лікувальної установи за формою N 070/о; індивідуальну програму реабілітації (у разі наявності).

Натомість листом позивачу було запропоновано подати власноручну заяву про бажання отримувати страхові виплати та послуги від Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві.

Колегія суддів наголошує на тому, що відповідачем не було належним чином обґрунтовано необхідність надання такої заяви з огляду на перебування у розпорядженні територіального органу Фонду соціального страхування України у м. Києві особової справи ОСОБА_1 .

Крім того, факт звернення із заявою від 15 березня 2018 року безумовно свідчить про бажання позивача отримувати страхові виплати та послуги від Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві, зокрема у формі фінансування витрат на санаторно-курортне лікування.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про те, що відповідач під час розгляду заяви ОСОБА_1 допустив протиправну бездіяльність, не вирішивши її в порядку, що передбачений Положенням. Вимагаючи від позивача заяву про бажання отримувати страхові виплати та послуги, відповідач проявив надмірний формалізм, діяв без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) та без дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване його рішення.

Враховуючи, що рішення за наслідками розгляду заяви фактично прийняте не було, колегія суддів приходить до висновку про те, що належним способом захисту порушеного права позивача буде визнання протиправною бездіяльності Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві та зобов`язання повторно розглянути відповідну заяву.

Отже, доводи апеляційної скарги позивача спростовують висновки суду першої інстанції, викладені у рішенні, і є підставами для його скасування.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції надав неналежну оцінку дослідженим доказам та ухвалив судове рішення без додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 листопада 2021 року - скасувати та прийняти нову постанову про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 311, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 листопада 2021 року - скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві щодо розгляду заяви ОСОБА_1 від 18 листопада 2019 року про надання путівки у спеціалізований спинальний санаторій із супроводжуючим або придбання путівки у спеціалізований спинальний санаторій із супроводжуючим або оплату вартості санаторно-курортної путівки для нього та путівки для супроводжуючої особи (без лікування) у спеціалізований спинальний санаторій ім. Н.Н. Бурденко м. Саки за 2020 рік, оплату вартості проїзду його та супроводжуючого туди й назад.

Зобов`язати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві розглянути заяву ОСОБА_1 від 18 листопада 2019 року про надання путівки у спеціалізований спинальний санаторій із супроводжуючим або придбання путівки у спеціалізований спинальний санаторій із супроводжуючим або оплату вартості санаторно-курортної путівки для нього та путівки для супроводжуючої особи (без лікування) у спеціалізований спинальний санаторій ім. Н.Н. Бурденко м. Саки за 2020 рік, оплату вартості проїзду його та супроводжуючого туди й назад.

У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді Н.В. Безименна

А.Ю. Кучма