Справа № 420/1756/22
Суддя: Марин П.П.
Дата ухвалення: 2022-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/1756/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2022 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Марин П.П., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Національного Університету оборони України імені Івана Черняховського про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Національного Університету оборони України імені Івана Черняховського, в якому позивач просить:

визнати протиправною бездіяльність Національного Університету оборони України імені Івана Черняховського, яка полягає у не нарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 грошової компенсації за нестримане продовольче забезпечення як водолазному спеціалісту за період з 14.032017 по 29.08.2018;

зобов`язати Національний Університет оборони України імені Івана Черняховського нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за нестримане продовольче забезпечення як водолазному спеціалісту за період з 14.03.2017 по 29.08.2018.

Ухвалою суду від 31.01.2022 року відкрито провадження та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвалою суду від 31.05.2022 року адміністративний позов залишений без руху, позивачу повідомлено про необхідність усунути, зазначені в ухвалі суду недоліки, у 10-денний строк з дня отримання копії ухвали, шляхом надання до суду клопотання про поновлення строку звернення до суду з відповідними доказами поважності причин його пропуску.

Ухвала суду від 31.05.2022 року доставлена до електронного кабінету представника позивача 31.05.2022 року.

06.06.2022 року за вх.№ ЕС/1741/22 представником позивача подано заяву про усунення недоліків, в якій вказує, що позивач звернувся до суду із позовом до суду з дотриманням загального терміну звернення до суду, оскільки він скористався своїм правом на досудове врегулювання спору.

В обґрунтування заяви представник позивача зазначив, що предметом розгляду справи не є проходження і звільнення з публічної служби - позивачем не оскаржується призначення, переміщення на іншу посаду або сам факт звільнення зі служби. Предметом розгляду справи є не нарахування та не виплата позивачу грошової компенсації за неотримане продовольче забезпечення після звільнення зі служби. Здійснення виплати грошової компенсації вартості за неотримане продовольче забезпечення, не пов`язане із проходженням позивачем публічної служби.

Представник позивача наполягає на тому, що право на отримання таких (компенсаційних) виплат не обмежується жодним строком. Грошова компенсація за неотримане речове майно, до якого належить і продовольче забезпечення є компенсаційною виплатою (тобто відноситься до складу заробітної плати, а в розглядуваному випадку її аналогу грошового забезпечення військовослужбовця), тому право на її отримання не може обмежуватися будь-яким строком.

Крім цього представник позивача зазначає, що позивачем оскаржується саме бездіяльність відповідача, яка полягає у не нарахуванні та не виплаті позивачу компенсації за не отримане продовольче забезпечення. Бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це триваюча пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод, інтересів фізичної чи юридичної особи (наприклад, неприйняття рішення за заявою особи, ненадання допомоги працівниками міліції, неоприлюднення нормативно- правового акта тощо). Зазвичай бездіяльність не має часових меж. Тобто, бездіяльність це триваюче правопорушення яке не може обмежуватися строком.

Також представник позивача звертає увагу на те, що позивач є особою юридично не обізнаною, а тому йому достовірно не було відомо про порушення його права на отримання грошової компенсації за неотримане продовольче забезпечення. Більш того, під час проходження служби та при звільненні певні посадові особи Університету його запевняли в тому, що заборгованості щодо будь-якого виду забезпечення перед ним Університет не має.

Водночас позивач як учасник правовідносин, виходить із міркувань, що державний орган діє виключно на підставі та у спосіб визначений Законом, добросовісно виконує свої обов`язки та спрямовує свою діяльність на забезпечення сприяння реалізації прав громадянина і в жодному випадку не хоче його надурити («презумпція добросовісності»).

Однак, в червні 2021 року позивач, зі слів колишніх своїх колег, випадково дізнався про те, що під час проходження ним служби в повній мірі його не було розраховано по всім видам забезпечення.

Враховуючи наведене позивач звернувся до адвоката, як спеціаліста в області права, за професійною правничою допомогою у цьому питанні.

В свою чергу, представником позивача адвокатом Острицьким А.О. було направлено відповідні запити до Університету від 09.09.2021 року, та від 26.10.2021 року, щодо підтвердження факту зарахування та перебування позивача на продовольчому забезпеченні, підстав не зарахування позивача на продовольче забезпечення до Національного Університету оборони України імені Івана Черняховського, та вимог нарахувати та виплати позивачу компенсацію за неотримане продовольче забезпечення у розмірі вартості набору продуктів, за період з 13.03.2017 по 29.08.2018 року в досудовому.

Національний Університет оборони України імені Івана Черняховського листами від 28.09.2021 року №182/4701 та від 05.11.2021 року №182/5328, надав «відписки», з яких загалом повідомив про безпідставність вимог позивача щодо нарахування та виплати компенсації за неотримане продовольче забезпечення, та фактично відмовив у врегулюванні зазначеного питання в досудовому порядку.

З отриманих відповідей позивачу стало достовірно відомо про його порушене право, а відповідач остаточно відмовив йому у врегулюванні спору в досудовому порядку.

До суду позивач звернувся із позовом від 18.01.2022 року, тобто ним дотриманого загального терміну звернення до суду, оскільки він скористався своїм правом на досудове врегулювання спору, а тому строк звернення до суду ним не порушений.

Відповідно до ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже. КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в засіосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.

Таким спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу. її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 КАС України.

В той же, час відповідно до ч. 2 ст. 44 КАС України учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Суд звертає увагу на те, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин, якщо ці відносини стали спірними.

Необхідно зауважити на тому, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом в ухвалах від 17 квітня 2018 року у справі №9901/473/18, від 11 березня 2019 року у справі №9901/95/19, від 8 квітня 2019 року у справі №9901/138/19 та від 3 червня 2019 року у справі №640/3940/19.

Також, суд вважає за потрібне зазначити, що обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року №17-рп/2011). Такі обмеження направлені на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права й інтереси інших учасників правовідносин.

Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Відповідно до правових висновків Європейського Суду з прав людини право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг.

Як вже зазначено в ухвалі суду від 31.05.2022 року згідно з витягом з наказу начальника Національного університету оборони України імені Івана Черняховського (по стройовій частині) від 29.08.2018 року №177 наказано: капітана 2 рангу ОСОБА_1 , викладача кафедри фізичного виховання, спеціальної фізичної підготовки і спорту навчально-наукового інституту фізичної культури та спортивно-оздоровчих технологій, звільненого наказом першого заступника Міністра оборони України (по особовому складу) від 15 серпня 2018 року № 43 у запас за підпунктом "к" (які проходять військову службу за контрактом, дію якого продовжено понад встановлені строки на період до закінчення особливого періоду або до оголошення демобілізації, та які вислужили не менше 18 місяців з дані продовження дії контракту, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду) пункту другого частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", вважати, що справи та посаду здав і направити для зарахування на військовий облік до Приморського районного військового комісаріату м. Одеси.

З 29 серпня 2018 року виключити із списків особового складу університету та всіх видів забезпечення.

Вислуга років у Збройних Силах на 29 серпня 2018 року: календарна - 19 років 01 місяць 07 днів, з пільговою (водолазні роботи) - 26 років 05 місяців 06 днів.

Виплатити щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби у розмірі 29% посадового окладу; щомісячну надбавку за .особливості проходження служби у розмірі 13,5% до посадового окладу, окладу за військове Звання та надбавки за вислугу років, за період з 01 по 29 серпня 2018 року.

Щорічну основну відпустку за 2018 рік використав пропорційно часу, прослуженому в році звільнення, з розрахунку 3,3 дні за кожний повний місяць служби в кількості 23 доби, з 12 лютого по 06 березня 2018 року;

Відповідно до наказу Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260 "Про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам":

грошова допомога на оздоровлення за 2018 рік виплачена;

виплатити матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік в розмірі 15 610 гривень 80 копійок;

виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за дев`ятнадцять календарних років служби у розмірі 148 302 гривні 60 копійок.

Постійним, службовим житлом від Міністерства оборони України не забезпечувався. Тимчасово проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Як вбачається з листа Національного університету оборони України імені Івана Черняховського від 28.09.2021 року №182/4701, у Національному університеті оборони України імені Івана Черняховського опрацьовано запит позивача щодо зарахування та перебування ОСОБА_1 на продовольчому забезпеченні та можливості нарахування та виплати компенсації у розмірі вартості набору продуктів, який видається на приготування обіду за період з 13.03.2017 по 29.08.2018 року ОСОБА_1 .

За результатами розгляду повідомлено, що відповідно до вимог п.1.10 Положення про продовольче забезпечення Збройних Сил України на мирний час. затвердженого наказом Міністра оборони України від 09 грудня 2002 року № 402. підставою для зарахування військовослужбовця на продовольче забезпечення є продовольчий атестат з попереднього місця служби та витяг з наказу командира військової частини. Такі документи на ОСОБА_1 в продовольчу службу університету за період з 03.02.2017 по 29.08.2018 року не надходили, тому і зарахування на продовольче забезпечення не відбулося, а відповідно нарахувати та виплатити компенсацію у розмірі вартості набору продуктів, який видається на приготування обіду за період з 13.03.2017 по 29.08.2018 року ОСОБА_1 є неможливим.

Крім того, відповідно до наявної в матеріалах справи довідки про розмір грошового забезпечення на день звільнення, виданої відповідачем 02.06.2020 року №182/3/1065. серед складових грошового забезпечення відсутня компенсація за неотримане продовольче забезпечення.

Суд вважає необґрунтованими доводи представника позивача щодо юридичної необізнаності позивача, оскільки при наявності сумнівів у правомірності дій або бездіяльності відповідача, позивач мав можливість звернутись як за правничою допомогою так і до суду.

Крім того, з огляду на обставини справи, позивачу було відомо про те, що він не отримував продовольчого забезпечення під час проходження служби та не отримав компенсації за не отримане належне продовольче забезпечення під час звільнення зі служби.

Між тим, судом зазначено, що Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду в постанові від 30 листопада 2020 року у справі №480/3105/19 визначив правову природу грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, до якого належить і продовольче забезпечення, та строки її виплати.

З урахуванням правової природи грошової компенсації за неотримане речове майно, яка визначена в постанові Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року у справі №480/3105/19, спеціальним строком звернення до суду є місячний строк, визначений частиною п`ятою статті 122 КАС України.

У даній категорії справ законодавець визнав строк в один місяць достатнім для того, щоб особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом.

Зазначене відповідає правовій позиції, викладеній Верховним Судом у постановах від 26 травня 2021 року у справі №380/5093/20, від 30 серпня 2021 року у справі №520/7668/20.

Проте, представником позивача з тексту постанови Верховного Суду від 30 листопада 2020 року у справі №480/3105/19 враховано лише кілька абзаців, в яких зазначено, зокрема, що компенсація вартості за неотримане речове майно належить до складу належних звільненому працівникові сум у розумінні статті 116 КЗпП України, та як наслідок, висловлено твердження щодо даний спір є це спором про заробітну плату або аналогу цієї правової категорії - «грошового забезпечення військовослужбовця », а отже не обмежується будь-яким строком.

Таким чином, доводи представника позивача, викладені в заяві про усунення недоліків не спростовують факту пропуску строку звернення до суду, та не надано доказів поважності причин пропуску цього строку.

Отже, недоліки позовної заяви, визначені в ухвалі суду від 31.05.2022 року позивачем не усунуто.

Відповідно до ч. 15 ст. 171 КАС України якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява залишається без розгляду.

На підставі викладеного, адміністративний позов ОСОБА_4 до Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України в частині позовних вимог про стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, що складає 14552 грн 50 коп. слід залишити без розгляду.

Керуючись ст.ст. 122, 123, 169, 171, 256, 295 КАС України суддя

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Національного Університету оборони України імені Івана Черняховського про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - слід залишити без розгялду.

Ухвала набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст.256 КАС України.

Ухвала може бути оскаржена в порядку та строки встановлені ст.ст.293-295 КАС України.

Суддя П.П. Марин