Справа № 480/1589/22
Суддя: С.М. Глазько
Дата ухвалення: 2022-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2022 року Справа № 480/1589/22

Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Глазька С.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Сумський слідчий ізолятор" про зобов`язання вчинити дії, стягнення матеріальної та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Державної установи "Сумський слідчий ізолятор", в якій просить:

- зобов`язати адміністрацію Державної установи "Сумський слідчий ізолятор" невідкладно повідомити суд, який ухвалив вирок від 11.10.2004 (Апеляційний суд Сумської області) про надходження 09.03.2005 за вх. №2752 розпорядження судді Верховного Суду України - В.М. Філатова від 28.02.2005, про негайне повернення ухвали Верховного Суду України від 15.02.2005 без виконання, через її помилковість під час виготовлення та виконання (чи невиконання) адміністрацією цього розпорядження, з наданням його та відповідних документів завірених копій суду;

- ознайомити позивача під розписку з розпорядженням судді Верховного Суду України - В.М. Філатова з додатками від 28.02.2005;

- пояснити, яким чином у позивача в документах опинилася копія ухвали Верховного Суду України від 15.02.2005 на скріпці, справа № 05-5856п04, начебто отримана адміністрацією СІЗО - 25 - 04.04.2005 за вх. №3795, замість офіційно врученої копії - 03.03.2005 та від кого вона надійшла, і де знаходиться супровідний лист до копії, начебто отриманої адміністрацією 04.04.2005;

- стягнути з адміністрації Державної установи "Сумський слідчий ізолятор" у якості компенсації за завдану позивачу матеріальну та моральну шкоду - 12000000 грн., приховуванням розпорядження судді Верховного Суду України - В.М. Філатова від 28.02.2005 від позивача і суду.

Позовні вимоги мотивовані тим, що згідно вироку Апеляційного суду Сумської області від 11.10.2004 позивач засуджений до покарання у виді довічного позбавлення волі. При цьому, з 2013 року, а безперервно - з листопаду 2014 року, позивач перебуває у ДУ "Сумський слідчий ізолятор». 08.11.2021 позивач звернувся до відповідача з заявою, в якій просив відповідача вчинити певні дії та надати йому запитувану інформацію. Відповідач, розглянувши вказану заяву, надав позивачу відповідь з якою останній не погоджується, у зв`язку з чим і звернувся до суду.

Ухвалою від 13.04.2022 суд відкрив провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та запропоновував відповідачу протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати до суду відзив на позовну заяву.

На виконання зазначеної ухвали відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог та зазначає, що заява позивача була своєчасно розглянута та позивачу надана відповідь. Додатково зазначаючи обставини надсилання та отримання відповідачем матеріалів з кримінальної справи позивача.

На вказаний відзив позивач надіслав суду відповідь, в якій зазначає про безпідставність доводів відповідача та додатково наголошує на обґрунтованості позовних вимог.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що за вироком Апеляційного суду Сумської області від 11.10.2004, залишеним без зміни ухвалою Верховного Суду України від 15.02.2005, ОСОБА_1 засуджений за п. 13 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 296, ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст.70 Кримінального кодексу України до довічного позбавлення волі.

З листопада 2014 року та станом на сьогодні, позивач перебуває в ДУ «Сумський слідчий ізолятор».

08.11.2021 позивач надав відповідачу заяву, в якій просив:

- негайно повідомити суд, який постановив вирок Апеляційного суду Сумської області від 11.10.2004 про надходження 09.03.2005 та виконання відповідачем (у т.ч. спосіб виконання) - розпорядження судді ВСУ В.М. Філатова про повернення ухвали ВСУ від 15.02.2005 без виконання з наданням суду копії цього розпорядження, копії супровідного листа, з яким відповідачем була повернута ухвала ВСУ від 15.02.2005 та інші документи без виконання;

- повідомити позивача шляхом ознайомлення під розписку з розпорядженням судді ВСУ Філатова В.М. за вх. № 2752 (а.с. 22 т.1) від 09.03.2005 та додатками на 12 арк. до цього розпорядження;

- надати роз`яснення позивачу, яким чином у нього в документах з`явилася ухвала ВСУ від 15.02.2005 за вх. № 3795, яка начебто отримана відповідачем 04.04.2005 вх. № 3795. Від кого саме надійшла (начебто) 04.04.2005 року за вх.№3795.

На вказану заяву позивач отримав від відповідача відповідь від 22.11.2021 №14/09-111/Б42, в якій відповідач на вищевикладені питання надав наступну відповідь:

«Доводжу до Вашого відома, що наразі викладені питання у Вашому зверненні розглянуті у порядку адміністративного судочинства по справі №480/1636/20 та постановою Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 29.09.2021 суд постановив провадження у справі № 480/1636/20 за Вашим позовом до державної установи «Сумський слідчий ізолятор» про зобов`язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди - закрити. Також суд роз`яснив, що справу належить розглядати в порядку кримінального судочинства. Наразі справу направлено за встановленою юрисдикцією до Роменського міськрайонного суду Сумської області.

У зв`язку з викладеним, державна установа «Сумський слідчий ізолятор» відмовляє Вам по суті Вашого звернення у повному обсязі вимог до вирішення справи по суті.

У разі незгоди з прийнятим рішенням, Ви має право оскаржити його у встановленому законом порядку».

Не погоджуючи з вказаною відмовою, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам сторін, суд виходить із такого.

Відповідно до статті 21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.

Згідно з частиною третьою статті 63 Конституції України засуджений користується всіма правами людини і громадянина, за винятком обмежень, які визначені законом і встановлені вироком суду.

Відповідно до п. 1 розділу 3 Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, які затверджені наказом Міністерства юстиції України 28 серпня 2018 року №2823/5, засуджені мають право подавати пропозиції, заяви та скарги в усній чи письмовій формі від свого імені.

Адміністрація установ виконання покарань має забезпечити виконання вимог Закону України «Про звернення громадян» (абз. 12 п. 1 розділу 3 Правил 2823/5).

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про звернення громадян», органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення.

Так, як вищевстановлено судом, відповідач, розглянувши заяву позивача, зазначив, що викладені питання у зверненні позивача розглянуті у порядку адміністративного судочинства по справі №480/1636/20, вказане провадження постановою Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 29.09.2021 закрито та зазначено, що справу належить розглядати в порядку кримінального судочинства.

З метою з`ясування вказаних обставин, судом в Єдиному державному реєстрі судових рішень було досліджено рішення Сумського окружного адміністративного суду від 27.10.2020 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/92451229), постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 16.02.2021 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/94902440), постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 29.09.2021 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/99977425) по справі № 480/1636/20.

Відповідно до змісту вказаних судових рішень предметом розгляду вищезазначеної справи є наступні вимоги:

- зобов`язати Державну установу "Сумський слідчий ізолятор" невідкладно скласти та подати до відповідного суду, який виконує вирок Апеляційного суду Сумської області від 11 жовтня 2004 року, клопотання на підставі статті 152 Кримінально-виконавчого кодексу України, статті 74, частини першої статті 80 Кримінального кодексу України про звільнення ОСОБА_1 від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання вироку;

- стягнути з Державної установи "Сумський слідчий ізолятор" суму моральної шкоди у розмірі 80 євро за добу, починаючи з 15 лютого 2020 року, через незаконне тримання ОСОБА_1 під вартою без рішення суду після 15 лютого 2020 року.

З викладеного вбачається, що відповідач у свої відповідь від 22.11.2021 №14/09-111/Б42, пославшись на вищевказану справу № 480/1636/20, надав відповідь виключно на перше питання звернення позивача, а саме: «негайно повідомити суд, який постановив вирок Апеляційного суду Сумської області від 11.10.2004 про надходження 09.03.2005 та виконання відповідачем (у т.ч. спосіб виконання) - розпорядження судді ВСУ В.М. Філатова про повернення ухвали ВСУ від 15.02.2005 без виконання з наданням суду копії цього розпорядження, копії супровідного листа, з яким відповідачем була повернута ухвала ВСУ від 15.02.2005 та інші документи без виконання».

Разом з тим, ані вказана судова справа, ані відповідь відповідача від 22.11.2021 №14/09-111/Б42, не містить відповіді на два наступних питання позивача, а саме:

- повідомити позивача шляхом ознайомлення під розписку з розпорядженням судді ВСУ Філатова В.М. за вх. № 2752 (а.с. 22 т.1) від 09.03.2005 та додатками на 12 арк. до цього розпорядження;

- надати роз`яснення позивачу, яким чином у нього в документах з`явилася ухвала ВСУ від 15.02.2005 за вх. № 3795, яка начебто отримана відповідачем 04.04.2005 вх. № 3795. Від кого саме надійшла (начебто) 04.04.2005 року за вх. №3795.

У зв`язку з викладеним, відповідач усунувшись від розгляду вказаних питань, фактично допустив протиправну бездіяльність, у зв`язку з чим, суд відповідно до ч.2 ст.9 КАС України, вважає за потрібне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати відповідача розглянути повторно заяву позивача від 08.11.2021, в частині двох запитань, а саме:

« - повідомити позивача шляхом ознайомлення під розписку з розпорядженням судді ВСУ Філатова В.М. за вх. № 2752 (а.с. 22 т.1) від 09.03.2005 та додатками на 12 арк. до цього розпорядження;

- надати роз`яснення позивачу, яким чином у нього в документах з`явилася ухвала ВСУ від 15.02.2005 за вх. № 3795, яка начебто отримана відповідачем 04.04.2005 вх. № 3795. Від кого саме надійшла (начебто) 04.04.2005 року за вх.№3795.»

У зв`язку з викладеним, інші позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги стягнути з адміністрації Державної установи "Сумський слідчий ізолятор" у якості компенсації за завдану позивачу матеріальну та моральну шкоду - 12000000 грн., приховуванням розпорядження судді Верховного Суду України - В.М. Філатова від 28.02.2005 від позивача і суду, суд зазначає наступне.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Зі змісту цієї норми випливає, що основною умовою такого розгляду є те, що моральна та моральна шкода повинна бути заподіяна (похідною) протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у своїй постанові від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із змінами та доповненнями) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

У пункті 4 вказаної постанови зазначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Пунктом 5 зазначеної постанови передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Обов`язок доказування в адміністративному процесі встановлений статтею 77 КАС України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Докази суду надають учасники справи.

Відтак, суд дійшов висновку, що у справах про відшкодування моральної та матеріальної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди.

Аналогічні висновки містяться в постановах Верховного Суду від 02.09.2020 у справі №1340/4056/18, від 18.06.2020 у справі №339/183/16-а, від 03.08.2020 у справі №817/48/18.

Разом з тим, позивач, зазначаючи, що внаслідок протиправних дій та бездіяльності відповідача йому завдано моральну та матеріальну шкоду, жодним чином не вказує у чому саме полягали його моральні страждання та матеріальні збитки, душевні переживання та якими доказами це підтверджується.

Позивач також не надав належних і допустимих доказів на підтвердження причинно-наслідкового зв`язку між рішеннями та діями відповідача, що є предметом розгляду цієї справи та завданням йому моральної та матеріальної шкоди, що виразилася у вигляді погіршення фізичного здоров`я, душевних стражданнях, змінах в способі життя.

Враховуючи наведене, суд не вбачає підстав для задоволення позовної вимоги про стягнення моральної та матеріальної шкоди.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Державної установи "Сумський слідчий ізолятор" про зобов`язання вчинити дії, стягнення матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Державної установи "Сумський слідчий ізолятор" щодо незабезпечення розгляду двох питань заяви ОСОБА_1 від 08.11.2021.

Зобов`язати Державну установу "Сумський слідчий ізолятор" (проїзд Гайовий, 19, м. Суми, Сумська область, 40002, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) від 08.11.2021 в частині двох запитань, а саме:

« - повідомити ОСОБА_1 шляхом ознайомлення під розписку з розпорядженням судді ВСУ Філатова В.М. за вх. № 2752 (а.с. 22 т.1) від 09.03.2005 та додатками на 12 арк. до цього розпорядження;

- надати роз`яснення ОСОБА_1 , яким чином у нього в документах з`явилася ухвала ВСУ від 15.02.2005 за вх. № 3795, яка начебто отримана відповідачем 04.04.2005 вх. № 3795. Від кого саме надійшла (начебто) 04.04.2005 року за вх.№3795.»

У задоволенні інших вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.М. Глазько