Справа № 380/12579/21
Суддя: Запотічний Ігор Ігорович
Дата ухвалення: 2022-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2022 рокуЛьвівСправа № 380/12579/21 пров. № А/857/21947/21
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Запотічного І.І.,

суддів: Глушка І.В., Шавеля Р.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2021 року (суддя- Кравців О.Р., ухвалене в м. Львові) у справі № 380/12579/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання дії протиправними та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

В липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Національної поліції у Львівській області та просив: зобов`язати Головне управління Національної поліції у Львівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_2 компенсацію за невикористані відпустки за період 2018 та 2019 років в сумі 26477,60 грн.; зобов`язати Головне управління Національної поліції у Львівській області нарахувати та виплатити, ОСОБА_2 суму середнього заробітку за весь період затримки невиплати компенсації за невикористану відпустку за період 2018 та 2019 років, з дати звільнення - 05.02.2021 по день винесення рішення у справі на користь позивача, з відповідним відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2021 року позов задоволено частково. Зобов`язано Головне управління Національної поліції у Львівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_2 компенсацію за невикористану відпустку у 2018 та 2019 роках. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням суду Головне управління Національної поліції у Львівській області оскаржила його, подавши апеляційну скаргу до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Вважає, що оскаржуване рішення винесене без належного з`ясування обставин справи і з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить його скасувати і прийняти нове, яким у задоволені позову відмовити.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що обов`язковою передумовою для виплати поліцейському компенсації за невикористану відпуску є визначення кількості днів невикористаної відпустки в наказі про звільнення. Зазначає, що наказом ГУНП у Львівській області від 05.02.2021 № 84 о/с «По особовому складу» позивача звільнено зі служби в поліції. У вищевказаному наказі зазначено, що позивачу нарахована компенсація за невикористану відпустку в кількості 3 доби. Разом з тим, апелянт зазначає, що позивач у встановленому порядку наказ про звільнення від 05.02.2021 № 84 о/с «По особовому складу», який є актом індивідуальної дії та на підставі якого Управлінням фінансового забезпечення і бухгалтерського обліку ГУНП проводилась виплата коштів, не оскаржував. Крім цього зазначає, що, при звільненні позивачу видано витяг з наказу про звільнення (з яким останній ознайомився під підпис), а відтак у нього виникло право на його оскарження в частині або повністю. Апелянт зазначає, що у наказі про звільнення ОСОБА_1 визначено кількість днів невикористаної відпустки, за яку повинна бути виплачена компенсація, однак останній в свою чергу з таким наказом погодився та його не оскаржив. Звертає увагу, що без внесення відповідних змін до наказу про звільнення, вимога про стягнення з відповідача грошової компенсації за невикористану відпустку є передчасною та такою, що суперечить законодавчо закріпленій процедурі проведення таких виплат.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу рішення суду першої інстанції вважає законним та просить залишити його без змін.

Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ст. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 проходив службу у Національній поліції України, та наказом ГУНП у Львівській області від 05.02.2021 №81 о/с ОСОБА_2 звільнений зі служби. У наказі зазначено, що позивачу нарахована компенсація за невикористану відпустку в кількості 3 доби.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме відповідно до довідки від 16.02.2021 №51166-2021, станом на 16.02.2021 невикористана відпустка ОСОБА_2 станом на 16.02.2021 невикористана відпустка за 2018 рік становить 14 діб основної відпустки та 1 доба додаткової відпустки; за 2019 рік 23 доби основної та 2 доби додаткової; за 2020 рік відпустка використана у повному обсязі.

Зважаючи на те, що під час звільнення компенсації за невикористані в повному обсязі відпустки в 2018 та 2019 роках позивач не отримав, він звернувся до ГУНП у Львівській області із відповідною заявою, та листом від 07.04.2021 №А-13/05/17-2021 у нарахуванні та виплаті компенсації позивачу відмовлено у зв`язку з відсутністю на це підстав.

Не погоджуючись з такою бездіяльністю відповідача, позивач звернувся в суд з даним позовом.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Згідно зі ст. 4 Закон України від 15.11.1996 №504/96-ВР «Про відпустки» (далі - Закон №504/96-ВР) установлюються такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка (ст. 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (ст. 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (ст. 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону №504/96-ВР в разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи

Аналогічні положення містяться в ч. 1 ст. 83 КЗпП України.

Згідно з ч.ч. 1 та 2 ст. 92 Закону України від 02.07.2015 №580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон №580-VIII) поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом. Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Статтею 93 Закону №580-VIII, зокрема, передбачено, що тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються. Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки. За кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів. Тривалість чергової відпустки у році вступу на службу в поліції обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби. Поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Продовження відпустки здійснюється керівником, який надав її, на підставі відповідного документа, засвідченого у визначеному законом чи іншим нормативно-правовим актом порядку. Поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення. При звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року. За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону. Відкликання поліцейського із чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

Пунктом 3 розділу І Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання №260 передбачено, що грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства. Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення (абз. 7 і 8 п. 8 розділу ІІІ Порядку №260).

Аналізуючи приписи вищевказаного законодавства Верховний Суд у постанові від 19.01.2021 у справі №160/10875/19 зазначив наступне. Право працюючої особи на відпочинок у формі відпустки закріплено Конституцією України. Особу не може бути позбавлено такого права. Види відпусток, які можуть надаватися поліцейським, визначені у ст.92 Закону №580-VIII. Її аналіз дозволяє зробити висновок, що поліцейським можуть бути надані такі відпустки: щорічні чергові оплачувані відпустки, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки. Правило про надання відпустки до кінця календарного року не є виключним, про що свідчать положення ч.ч. 8, 11 ст. 93 Закону №580-VIII, а саме: до яких поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Відкликання поліцейського з чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. Не передбачено позбавлення поліцейського права на відпустку, яке він уже отримав в попередньому календарному році. Водночас надано право працівнику використати право на відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року. Таким чином, у наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, адже це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок. У зв`язку із зазначеним, суд першої інстанції вірно не прийняв до уваги позицію відповідача щодо застосування ч. 10 ст. 93 Закону № 580-VIII, абзацу 8 пункту 8 розділу ІІІ Порядку №260 як таких, що не передбачають можливості отримання компенсації за будь-які роки роботи, відмінні від року звільнення.

Враховуючи викладене колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що невикористані відпустки за період 2018 та 2019 роки повинні бути компенсовані позивачу, відтак позов підставно частково задоволено.

Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду з наведених вище мотивів, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

За правилами статті 139 КАС України, судом не вирішується питання про розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2021 року у справі № 380/12579/21 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. І. Запотічний
судді І. В. Глушко
Р. М. Шавель