Справа № 604/412/22
Суддя: Сидорак Г. Б.
Дата ухвалення: 2022-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 604/412/22
Провадження № 2-а/604/44/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2022 року сел. Підволочиськ

Суддя Підволочиського районного суду Тернопільської області Сидорак Г.Б., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області про скасування постанови про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

13 травня 2022 року старшим лейтенантом поліції УПП в Хмельницькій області Лишнем В.М. стосовно ОСОБА_1 було винесено постанову серії ЕАО №53855952 про притягнення його до адміністративної відповідальності за порушення п.15.1 правил дорожнього руху, зафіксоване не в автоматному режимі. Відповідно до цієї постанови, застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн за вчинення правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 121-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме за те, що керуючи транспортним засобом ПАЗ 32053-07, н.з. НОМЕР_1 , здійснив зупинку для висадки пасажирів в м. Волочиськ по вул. Незалежності, яка не зазначена в маршруті руху, чим порушив п. 15.1 ПДР.

Учасники судового процесу в судове засідання не прибули, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином.

Позивач, ОСОБА_1 , подав заяву про розгляд без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, з відзивом УПП у Хмельницькій області не погоджується.

Від представника відповідача Управління патрульної поліції у Хмельницькій області Департаменту патрульної поліції, до суду надійшов письмовий відзив на позов з запереченням проти позовних вимог, які, на думку відповідача, є безпідставними та необгрунтованими.

Відповідно до вимог ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Тому суд, вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін у письмовому провадженні.

На підставі ч. 4 ст. 229 КАС України справу розглянуто без здійснення фіксування судового засідання.

Суд, розглянувши матеріали справи, проаналізувавши зібрані по справі докази та враховуючи норми чинного законодавства, прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до частини 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно із п. 1.9 ПДР України особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пунктом 15.1. ПДР України встановлено, що зупинка і стоянка транспортних засобів на дорозі повинні здійснюватись у спеціально відведених місцях чи на узбіччі.

Пунктом 1.10 ПДР України визначено, що маршрутними транспортними засобами (транспортними засобами загального користування) є автобуси, мікроавтобуси, тролейбуси, трамваї і таксі, що рухаються за встановленими маршрутами та мають визначені місця на дорозі для посадки (висадки) пасажирів.

Згідно ст. 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» автобусний маршрут - шлях проходження автобуса між початковим та кінцевим пунктами з визначеними місцями на дорозі для посадки (висадки) пасажирів. Цією є статтею визначено, що зупинкою є спеціально обладнаний пункт для очікування автобуса та посадки і висадки пасажирів.

Дорожній знак 5.41.1 ПДР України має назву «Пункт зупинки автобуса».

Згідно з оскаржуваною постановою серії ЕАО №53855952 від 13 травня 2022 року, винесеною старшим лейтенантом поліції УПП в Хмельницькій області Лишнем В.М., позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 13.05.2022 р., керуючи транспортним засобом ПАЗ 32053-07, н.з. НОМЕР_1 , здійснив зупинку для висадки пасажирів в м. Волочиськ по вул. Незалежності, 50, яка не зазначена в маршруті руху, чим порушив п. 15.1 ПДР, та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 121-2 КУпАП. Згідно постанови на позивача за адміністративне правопорушення накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн.

Згідно п. 1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів. Статтею 121-2 КУпАП передбачається відповідальність за порушення правил перевезення пасажирів при наданні послуг з перевезення пасажирів. Для встановлення події правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121-2 КУпАП, слід встановити порушення водіями транспортних засобів, що працюють у режимі маршрутних таксі, правил зупинки під час здійснення посадки (висадки) пасажирів.

У ст. 251 КУпАП зазначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 40 Закону України «Про національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Відповідачем до відзиву долучено диск з відеофіксацією з нагрудної камери працівників поліції «».

Дослідивши відеозапис, суд встановив, що на ньому не зафіксовано факту висадки пасажирів, а місце вчинення та складення постанови не збігаються, на що вказує позивач, адже його зупинили на вул. Фридрихівській (об`їзна), а не на Незалежності, біля зупинки «Лікарня», як зазначено у постанові, що також не спростовано відповідачем у відзиві. Крім того, з долученого відповідачем диску суду неможливо ідентифікувати місце зупинки, немає жодної прив`язки до координат.

Суд звертає увагу на те, що Верховний Суд у постанові від 26 квітня 2018 року у справі №338/1/17 вказав, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксоване у встановленому законом порядку та підтверджує факт скоєння правопорушення.

Враховуючи презумпцію невинуватості особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, саме на інспектора патрульної поліції покладений тягар доведеності наявності складу правопорушення належними та допустимими доказами, що у даному випадку не здійснено.

Аналогічного висновку дійшов і Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 28 жовтня 2019 року в справі №161/7041/17, адміністративне провадження №К/9901/23913/18.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 75 КАС України достовірним є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а ч. 1, 2 ст. 76 КАС України передбачає, що достатнім є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування та суд вирішує питання про достатність доказів відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст. 90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Згідно зі ст. 129 Конституції України, розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що старшим лейтенантом поліції УПП в Хмельницькій області Лишнем В.М. не правомірно винесена постанова у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 121-2 КУпАП. Адже відсутній склад адміністративного правопорушення, відсутня об`єктивна сторона правопорушення.

Керуючись п. 5.41.1, 1.10, 15.1 Правил дорожнього руху, ст. ст. 121-2, 247, 251, 278, 279, 283, 288 КУпАП, ст. ст. 77, 90, 241-246, 286 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Скасувати постанову серії ЕАО №5385952 від 13 травня 2022 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 121-2 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 255 гривень.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 121-2 КУпАП закрити.

Стягнути з Управління патрульної поліції в Хмельницькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 496,20 грн.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга в порядку, передбаченому ст. 297 КАС України, з врахування особливостей, передбачених ч. 6 ст. 286 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

позивач: ОСОБА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ;

відповідач: Управління патрульної поліції в Хмельницькій області, юридична адреса: 29008, м. Хмельницький, пров. Коцюбинського, 35/2, Хмельницька область.

Суддя Г.Б. Сидорак