Справа № 140/3382/22
Суддя: Лозовський Олександр Анатолійович
Дата ухвалення: 2022-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2022 року ЛуцькСправа № 140/3382/22

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Лозовського О.А.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Сумській області про визнання протиправними дій, рішення та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач-1) про визнання протиправними дій щодо відмови у призначенні пенсії за віком; скасування рішення №27 від 19.11.2021 про відмову у призначенні пенсії за віком; зобов`язання зарахувати періоди роботи згідно із записами трудової книжки серія НОМЕР_1 від 08.01.1980 до страхового стажу; зобов`язання призначити пенсію за віком з 04.10.2021 (з дня виникнення права на пенсію за віком).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач 16.11.2021 звернулася до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії за віком, однак рішення від 19.11.2021 №27 ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 28 років. Відповідно до вказаного рішення, відповідачем не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 08.01.1980, оскільки трудова книжка з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах в установах і організаціях, а саме, на титульній сторінці трудової книжки вказаний лише рік народження ОСОБА_1 .

Однак, позивач з такими твердженнями не погоджується та зазначає, що трудова книжка є основним документом, що підтверджує стаж роботи та сумнів відповідача щодо її заповнення не може мати наслідком неврахування певного періоду роботи до страхового стажу особи. При цьому зазначає, що недотримання правил ведення трудової книжки несе негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи щодо якої такі порушення були вчинені. Формальні неточності у документах не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист. Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Відтак вважає, що відповідач протиправно не зарахував до страхового стажу періоди її роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 08.01.1980.

Враховуючи наведене, просить позов задовольнити.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 25.04.2022 відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

У відзиві на позовну заяву представник відповідача-1 позовних вимог не визнав, мотивуючи тим, що 16.11.2021 позивач звернулася до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії за віком після досягнення 60 років за наявності страхового стажу не менше 28 років відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до положень пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 в редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 №13-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів, (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Рішенням ГУ ПФУ у Сумській області №27 від 19.11.2021 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком, оскільки при визначенні права на пенсію за віком не взято до уваги стаж ОСОБА_1 згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 08.01.1980, оскільки на титульній сторінці вказаний лише рік народження, а дата заповнення трудової книжки проставлена 08.01.1980, тоді як запис №1 про прийняття на роботу від 01.11.1979 - через два місяці після прийняття на роботу, чим порушено вимоги Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58.

Таким чином увесь стаж за записами трудової книжки НОМЕР_1 від 08.01.1980 потребує підтвердження.

Крім того, при обчисленні страхового стажу позивача не враховано період роботи на Ковельській фабриці індпошиву та ремонту одягу відповідно до довідки від 01.11.2021 №1802/1.13, виданої Архівним відділом виконавчого комітету Ковельської міської ради, про зарплату з серпня 1983 року по листопад 1985 року, так як архівна довідка не може бути підставою для обчислення трудового стажу, оскільки пунктом 3 Порядку передбачено, що для підтвердження приймаються особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, а не архівні довідки про заробіток.

Також вказує, що до страхового стажу позивача не зараховано період її роботи у Ковельському промкомбінаті Волинської ОСС (який було перейменовано у ТОВ «Ковельський госпрозрахунковий ринок») з 28.07.1986 по 19.07.1995, оскільки, довідка від 16.11.2021 №620 (додаток 1), видана в супереч Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженому постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, яким встановлено, що за бажанням пенсіонера ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) по 30.06.2000 (додаток 5) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам. При цьому, періоди роботи позивача починаючи з 01.03.2006 зараховані до страхового стажу за відомостями, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

При проведенні правової оцінки наданих позивачем документів для призначення пенсії за віком та даних, що містяться в системі персоніфікованого обліку, встановлено, що страховий стаж ОСОБА_1 складає 19 років 03 місяці 16 днів.

Таким чином, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу прийнято рішення №27 від 19.11.2021 про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком у зв`язку з невиконанням однієї із умов призначення пенсії, передбаченої статтею 26 Закону, а саме наявність у 2021 році не менше 28 років страхового стажу.

З наведених підстав просить відмовити у задоволенні позову повністю, а також залучити до участі у справі як другого відповідача Головне управління Пенсійного фонду України у Сумській області, яке приймало оскаржуване рішення.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 19.05.2022 залучено до участі у справі як другого відповідача Головне управління Пенсійного фонду України у Сумській області (далі - ГУ ПФУ у Сумській області).

Копію даної ухвали ГУ ПФУ у Сумській області отримало 03.06.2022, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, однак правом подання відзиву не скористалось.

У відповіді на відзив ГУ ПФУ у Волинській області позивач підтримала обгрунтування, викладені в позовній заяві. Просила позов задовольнити.

Дослідивши матеріали справи та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 16.11.2021 звернулась до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення їй пенсії за віком та подала необхідні документи.

Відповідно до положень пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 в редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 №13-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів, (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Так, за принципом екстериторіальності, дана заява була передана на розгляд до ГУ ПФУ в Сумській області.

За результатом розгляду заяви ОСОБА_1 , відповідачем ГУ ПФУ у Сумській області прийнято рішення №27 від 19.11.2021, яким позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, який не врахований відповідачем з причин заповнення трудової книжки, яка належить ОСОБА_1 , з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок н підприємствах, в установах і організаціях на титульній сторінці трудової книжки вказано лише рік народження позивачки.

При цьому зазначено, що страховий стаж ОСОБА_1 складає 19 років 03 місяці 16 днів.

Позивач, не погоджуючись з такими діями та рішення відповідачів, звернулася із даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі Закон № 1788-XII).

Відповідно до статті 2 Закону №1788-XII за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи та структура системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню; види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком; мінімальний розмір пенсії за віком; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування; організація та порядок здійснення управління в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Згідно з частиною першою статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.

З аналізу наведеного слідує, що необхідною умовою для виникнення у особи права на отримання пенсії за віком є наявність відповідного страхового стажу роботи та досягнення відповідного віку.

З рішення ГУ ПФУ у Сумській області №27 від 19.11.2021 слідує, що відповідачем не зараховано періоди роботи ОСОБА_1 , зазначені у трудовій книжці НОМЕР_1 від 08.01.1980, оскільки вона видана з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок н підприємствах, в установах і організаціях на титульній сторінці трудової книжки вказано лише рік народження ОСОБА_1 .

При цьому вказано, що страховий стаж ОСОБА_1 складає 19 років 03 місяці 16 днів.

Як слідує із відзиву на позовну заяву, поданому ГУ ПФУ у Волинській області, при обчисленні страхового стажу позивача не враховано період роботи ОСОБА_1 на Ковельській фабриці індпошиву та ремонту одягу відповідно до довідки від 01.11.2021 №1802/1.13, виданої Архівним відділом виконавчого комітету Ковельської міської ради, про зарплату з серпня 1983 року по листопад 1985 року, так як архівна довідка не може бути підставою для обчислення трудового стажу, оскільки пунктом 3 Порядку передбачено, що для підтвердження приймаються особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, а не архівні довідки про заробіток, а також період роботи у Ковельському промкомбінаті Волинської ОСС (який було перейменовано у ТОВ «Ковельський госпрозрахунковий ринок») з 28.07.1986 по 19.07.1995, оскільки, як вказує відповідач-1, довідка від 16.11.2021 №620 видана всупереч Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженому постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, яким встановлено, що за бажанням пенсіонера ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) по 30.06.2000 (додаток 5) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.

Щодо не зарахування вказаних вище спірних періодів роботи ОСОБА_1 до страхового стажу для призначення пенсії, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII та частини першої статті 48 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 (далі - Порядок № 637) встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз зазначених нормативно-правових актів свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка працівника, а в разі відсутності трудової книжки або ж якщо в останній відсутні певні записи або вони є неточними, підтвердження трудового стажу здійснюється за допомогою інших даних та документів.

Вказаний висновок узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 05.12.2019 у справі №235/805/17, від 06.12.2019 у справі №663/686/16-а, від 06.12.2019 у справі №500/1561/17, від 05.12.2019 у справі №242/2536/16-а.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме трудової книжки серії НОМЕР_1 від 08.01.1980, ОСОБА_1 (запис №10) 25.07.1983 прийнята на посаду швеї 4 розряду на Ковельську фабрику індпошиву та ремонту одягу та 07.11.1985 (запис №13) звільнена за власним бажанням на підставі статті 36 КЗпП УССР (а. с. 13 зворот). Вказана обставина підтверджена і довідкою Архівного відділу виконавчого комітету Ковельської міської ради від 01.11.2021 №1802/1.13 (а. с. 21).

Крім того, 28.07.1986 (запис №16) ОСОБА_1 прийнята на посаду швеї у Ковельський промкомбінат Волинської ОСС (який було перейменовано у ТОВ «Ковельський госпрозрахунковий ринок») та звільнена 19.07.1995 (запис №17) за власним бажанням, що також підтверджується довідкою про заробітну плату для обчислення пенсії від 16.11.2021 №620 (а. с. 18).

Проаналізувавши вищенаведене, суд зазначає, що наданими документами підтверджено факт роботи ОСОБА_1 в період з 25.07.1983 по 07.11.1985 на Ковельській фабриці індпошиву та ремонту одягу та в період з 28.07.1986 по 19.07.1995 у Ковельському промкомбінаті Волинської ОСС.

На думку суду, записи в трудовій книжці про роботу позивача за спірні періоди відповідають вимогам заповнення трудової книжки, оскільки містять чітку дату прийому та звільнення з роботи, посади на яких працював позивач та засвідчені підписом керівника підприємства.

Крім того, суд зазначає, що 20.06.1974 постановою Держпраці СРСР №162 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях (далі - Інструкція №162), яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до абзацу першого пункту 1.1. Інструкції №162 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників та службовців.

Заповнення трудових книжок та вкладишів до них здійснюється мовою союзної, автономної республіки, автономної області, автономного округа, на території яких розташовано дане підприємство, установа, організація, та офіційною мовою СРСР (пункт 2.1.Інструкції № 162).

Згідно з абзацами другим, третім пункту 2.2. Інструкції № 162 заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства у присутності робітника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу. До трудової книжки вносяться відомості про роботу: прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.

Відповідно до пункту 2.3. Інструкції №162 усі записи трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів.

У разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується адміністрацією підприємства, де було зроблено відповідний запис. Адміністрація підприємства за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу (пункт 2.5. Інструкції № 162).

Абзацом першим пункту 2.10. Інструкції №162 встановлено, що відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження.

Зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконується адміністрацією за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я та по батькові тощо) і з посиланням на номер і дату цих документів. Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рискою закреслюється, наприклад, колишнє прізвище або ім`я, по батькові, дата народження і записуються нові дані. Посилання на відповідні документи вносяться на внутрішньому боці обкладинки та засвідчуються підписом керівника підприємства чи спеціально уповноваженою ним особою і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів (абзаци перший-третій пункту 2.12. Інструкції № 162).

Аналогічні за змістом положення містить також Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена наказом Міністерством праці України, Міністерством юстиції України, Міністерством соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за № 110 (далі -Інструкція № 58).

При цьому, пунктом 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників», передбачено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Суд зазначає, що обов`язок належного оформлення документів покладається не на працівника, а на роботодавця чи інших уповноважених осіб.

Станом на час внесення спірних записів, зокрема, діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затверджена 20.06.1974 №162 ДК СРСР по праці і соціальним питанням (далі Інструкція №162), пункт 2.3 якої містить положення, подібні положенням пункту 2.4 Інструкції № 58.

Пунктом 1.4 Інструкції №162 визначалося, що питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання та обліку, регулюються постановою Ради Міністрів СРСР та ВЦСПС віл 06.09.1973 №656 Про трудові книжки працівників та службовців (далі Порядок № 656) та цією Інструкцією.

Відповідно до пункту 18 Порядку № 656 відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, що призначається наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а у передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Суд зазначає, що формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист. Та обставина, що уповноважена особа підприємства (установи), де працювала позивач не засвідчив запис в трудовій книжці позивача печаткою або здійснив запис не у точній відповідності з формуванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону, не робить такі записи неправдивими.

При цьому, суд зауважує, що відповідач не позбавлений права перевірити інформацію, яка зазначена у трудовій книжці, як того вимагає частина третя статті 44 Закону №1058.

Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 справі №677/277/17, провадження №К/9901/1298/17 зроблено висновок про те, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для працівника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Отже, недотримання правил ведення трудової книжки повинно мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи щодо якої такі порушення було вчинено.

Відтак, відповідач ГУ ПФУ у Сумській області безпідставно дійшов висновку, що спірні періоди роботи позивача не підтверджено належними доказами, і такий висновок не може бути підставою для відмови у зарахуванні до страхового стажу роботи ОСОБА_1 , а тому оскаржуване рішення ГУ ПФУ у Сумській області №27 від 19.11.2021 підлягає скасуванню.

Таким чином, суд вважає, що трудовою книжкою позивача підтверджено факт роботи ОСОБА_1 в період з 25.07.1983 по 07.11.1985 на Ковельській фабриці індпошиву та ремонту одягу та в період з 28.07.1986 по 19.07.1995 у Ковельському промкомбінаті Волинської ОСС, відтак вказані періоди роботи підлягають зарахуванню до страхового стажу позивача.

При вирішенні спору в частині позовних вимог зобов`язального характеру суд враховує, що умовами призначення пенсії за віком згідно зі статтею 26 Закону №1058-IV з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року є досягнення особою віку 60 років та наявність страхового стажу не менше 28 років.

Станом на момент звернення позивача із заявою про призначення пенсії за віком та на дату досягнення нею віку 60 років безспірний страховий стаж становить 19 років 3 місяці 16 днів.

При цьому, зарахований судом спірний період роботи позивача з 25.07.1983 по 07.11.1985 на Ковельській фабриці індпошиву та ремонту одягу та з 28.07.1986 по 19.07.1995 у Ковельському промкомбінаті Волинської ОСС становить 11 років 03 місяці 06 днів, що свідчить про те, що умова для призначення пенсії за віком, яка передбачена статтею 26 Закону №1058-IV, а саме досягнення 60 років за наявності страхового стажу не менше 28 років, ОСОБА_1 виконана.

Крім того, Європейський Суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (пункт 53 рішення у справі «Ковач проти України» від 07.02.2008, пункт 59 рішення у справі «Мельниченко проти України» від 19.10.2004, пункт 50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» від 13.01.2011, пункт 54 рішення у справі «Швидка проти України» від 30.10.2014).

Таким чином, відповідач має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав, оскільки відповідальність за недотримання трудового законодавства покладена на роботодавця,

Суд враховує, що відповідно до пункту 1 частини п`ятої статті 24 Закону №1058-IV пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Позивач звернувся до органу Пенсійного фонду України 16.11.2021 по досягненню 60-річного віку (03.10.2021), отже днем призначення пенсії має бути 04.10.2021.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як передбачено частинами першою, другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до статті 245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: визнання протиправним та скасування індивідуального акту чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправним та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо звернення позивача, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Виходячи із змісту заявлених позивачем вимог та висновків суду, в даному випадку слід застосувати положення статті 9 КАС України, а саме, обрати інший спосіб захисту, який необхідний для повного відновлення порушеного права.

Згідно з Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Відтак, з урахуванням вимог частини другої статті 9, частини другої статті 245 КАС України, суд, з метою ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача, суд вирішив обрати інший спосіб захисту прав позивача та дійшов до висновку, що в даному випадку позов слід задовольнити шляхом визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ у Сумській області №27 від 19.11.2021 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та зобов`язання ГУ ПФУ у Волинській області призначити ОСОБА_1 з 04.10.2021 пенсію за віком, зарахувавши до страхового стажу роботи ОСОБА_1 , який дає право на пенсію за віком, періоди її роботи з 25.07.1983 по 07.11.1985 на Ковельській фабриці індпошиву та ремонту одягу та з 28.07.1986 по 19.07.1995 у Ковельському промкомбінаті Волинської ОСС.

За таких обставин зазначений спосіб захисту є найбільш ефективним щодо захисту порушених прав позивача.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Отже, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір в розмірі 992,40 грн, сплачений згідно з квитанцією від 13.04.2022 №2689-4799-2538-5422.

При цьому суд вважає, що судові витрати необхідно стягнути з ГУ ПФУ у Сумській області, оскільки саме внаслідок прийняття останнім спірного рішення були порушені права позивача.

Керуючись статтями 241, 242, 243, 245, 246, 263, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Сумській області №27 від 19.11.2021 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Кравчука, 22в, ) призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 04 жовтня 2021 року, зарахувавши до страхового стажу роботи, який дає право на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», періоди роботи ОСОБА_1 з 25.07.1983 по 07.11.1985 на Ковельській фабриці індпошиву та ремонту одягу та з 28.07.1986 по 19.07.1995 у Ковельському промкомбінаті Волинської ОСС.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Сумській області (40030, Сумська область, місто Суми, вулиця Пушкіна, будинок 1, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя О.А. Лозовський