Справа № 640/4558/19
Суддя: Кузьменко Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2022-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/4558/19 Суддя (судді) першої інстанції: Клименчук Н.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2022 року м. Київ

Колегія Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Кузьменка В.В.,

суддів: Василенка Я.М., Ганечко О.М.,

за участю секретаря Кірієнко Н.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві справу за адміністративним позовом Державного підприємства "Конотопський авіаремонтний завод "АВІАКОН" до Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 07.12.2018, за апеляційною скаргою Державного підприємства "Конотопський авіаремонтний завод "АВІАКОН" на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 листопада 2021 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Державне підприємство "Конотопський авіаремонтний завод "АВІАКОН" звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва із позовною заявою до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (далі - Відповідач), у якій просив:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 07.12.2018.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 листопада 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати спірне рішення суду та задовольнити позовні вимоги.

Доводи апелянта аналогічні викладеним у позовній заяві та стосуються того, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним, оскільки при дослідженні факту здійснення господарських операцій повинні оцінюватись відносини між безпосередніми учасниками такої операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

Також відповідачем до суду апеляційної інстанції подано клопотання щодо здійснення процесуального правонаступництва по справі шляхом заміни відповідача на Центральне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків.

Відповідно до ст. 52 КАС України, у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії адміністративного процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 893 від 30 вересня 2020 року, про "Деякі питання територіальних органів Державної податкової служби" ліквідовано, як юридичні особи публічного права, територіальні органи Державної податкової служби згідно визначеного Кабінетом Міністрів України переліку. До вказаного переліку ліквідованих територіальних органів Державної податкової служби входить і Офіс великих платників податків ДПС.

В той же час, на базі ліквідованого Офісу великих платників податків ДПС та його територіальних управлінь утворено нові управління по роботі з великими платниками податків, зокрема й Центральне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків.

Таким чином, суд вважає за необхідне здійснити процесуальне правонаступництво відповідача у справі, допустивши заміну Офісу великих платників податків ДПС на Центральне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків.

Представник апелянта в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги, просив скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити позов.

Представник відповідача в судовому засіданні просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, вказавши на його обґрунтованість та відповідність положенням чинного законодавства.

Заслухавши суддю-доповідача, сторони, які з`явились, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, Офісом ВПП ДФС проведено документальну позапланову виїзну перевірку ДП «Авіакон» з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на поточний рахунок платника податку за серпень 2018 року, за результатами якої складено акт від 19.11.2018 № 3530/28-10-42-01/12602750.

Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог п. 185.1 ст.185, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3 ст. 198, п. 200.4 ст. 200, п. 201.1 та п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України (далі - ПК України), в результаті чого було завищено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду у розмірі 213 693 грн.

На підставі висновків акта перевірки Офісом ВПП ДФС прийнято податкове повідомлення-рішення від 07.12.2018 № , яким до ДП «Авіакон» застосовано суму штрафних санкцій з податку на додану вартість з вироблених в Україні товарів у розмірі 213693,00 грн.

Позивач не погоджуючись з податковим повідомленням-рішенням, звернувся з даним позовом до адміністративного суду.

Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позовних вимог виходив з того, що позивачем на підтвердження реальності здійснення господарської операції не надано належних доказів, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України) (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Згідно з пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України «податковий кредит» - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

У відповідності до пп. «а» п. 198.1 ст. 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг, придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів, ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 ст. 198 ПК України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках обов`язкові реквізити, перелік яких наведений у п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України. Правовий статус податкової накладної закріплений в положеннях норм ст. 201 цього Кодексу.

З метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування податкового кредиту судам належить з`ясувати, зокрема, рух активів у процесі здійснення господарської операції, установлення спеціальної податкової правосуб`єктності учасників господарської операції та установлення зв`язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-ХІV (в редакції на момент спірних правовідносин, далі - Закон № 996-ХІV), який визначає правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні, бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

В розумінні Закону № 996-ХІV, первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

При цьому, згідно п. 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за № 168/704 (в редакції чинній на момент існування спірних правовідносин) (надалі - Положення), яке встановлює порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об`єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (підприємства), «господарські операції» - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Згідно ч. 1 ст. 9 Закону № 996-ХІV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (ч. 2 ст. 9 Закону № 996-ХІV).

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Як вбачається з матеріалів справи, у періоді, який підлягав перевірці, основним видом економічної діяльності Державного підприємства "Конотопський авіаремонтний завод "АВІАКОН" за КВЕД були: 30.30 Виробництво повітряних і космічних літальних апаратів, супутнього устаткування (основний); 29.10 Виробництво автотранспортних засобів; 25.40 Виробництво зброї та боєприпасів; 86.21 Загальна медична практика; 86.23 Стоматологічна практика; 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля; 49.41 Вантажний автомобільний транспорт; 51.10 Пасажирський авіаційний транспорт; 51.21 Вантажний авіаційний транспорт; 56.29 Постачання інших готових страв; 72.19 Дослідження й експериментальні розробки у сфері інших природничих і технічних наук; 33.16 Ремонт і технічне обслуговування повітряних і космічних літальних апаратів; 33.20 Установлення та монтаж машин і устаткування; 35.30 Постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря; 36.00 Забір, очищення та постачання води; 38.31 Демонтаж (розбирання) машин і устаткування; 38.32 Відновлення відсортованих відходів.

Так, у періоді, який перевірявся ДП «Авіакон» здійснювало фінансово-господарські операції із ТОВ «Листехпоставка», на підтвердження виконання яких останнім на адресу скаржника було виписано податкові накладні, суми по яким було віднесено позивачем до податкового кредиту за даний період.

Відповідачем, досліджуючи рух придбання товару (рукав з ниттевой оплетки РМБ-20, рукав з ниттевой оплетки РМБ-16, рукав з ниттевой оплетки РМБ-14 тощо) ТОВ «Листехпоставка» по ланцюгу постачання згідно інформаційних баз даних, не встановлено законного джерела походження товару придбаних ДП «Авіакон» від ТОВ «Листехпоставка», який в свою чергу не є виробником даної продукції. Також перевіркою встановлено, що при кількості працюючих із 3 чоловік ТОВ «Листехпоставка» здійснює значний обсяг господарських операцій.

Згідно проведеного аналізу Єдиного реєстру податкових накладних встановлено, що ТОВ «Листехпоставка» здійснював придбання товару (рукав з ниттевой оплетки РМБ-20, рукав з ниттевой оплетки РМБ-16, рукав з ниттевой оплетки РМБ-14 тощо) у наступних посередників:

- ТОВ «Корректор групп» - кількість працюючих на підприємстві складала 1 особу, при тому що обсяги проведених операцій здійснені ним потребують значного обсягу трудовитрат та особистої участі персоналу для поставки товарів. Відповідно до Єдиного реєстру судових рішень, який знаходиться у відкритому (загальному) доступі в Інтернет - ресурсі, наявні судові ухвали в рамках кримінальних проваджень передбачених за ст. 205 ККУ, які стосуються ТОВ «Корректор групп» відповідно до яких встановлено, що для здійснення протиправної діяльності від імені підприємств з ознаками фіктивності, що входять до складу «конвертаційного центру», невстановленими слідством особами було відкрито розрахункові рахунки, які використовувались організаторами «конвертаційного центру» для здійснення розрахункових операцій із грошовими коштами, які надходили від підприємств реального сектору економіки, подальшої їх «конвертації» з безготівкового вигляду у готівковий та видачі клієнтам-замовникам таких послуг;

- ТОВ «Нікель-пром» - кількість працюючих на підприємстві складала 1 особу (директор та головний бухгалтер в одній особі), який є також директором та головним бухгалтером в одній особі, який за сумісництвом є також директором/бухгалтером ще на 6 підприємствах. Разом з тим, у перевіряємому періоді постачальником товару для ТОВ «Нікель- пром» було ТОВ «Старсмарт». Однак, за результатами дослідження ланцюгів постачання у ТОВ «Старсмарт» не встановлено придбання товару, який був реалізований далі по ланцюгу постачання в адресу ТОВ «Нікель-пром»;

- ТОВ «Кранч опт» - згідно проведеного аналізу інформаційних баз у підприємства відсутні фізичні можливості для здійснення ним господарських операцій. За результатами аналізу інформації, яка міститься в Єдиному реєстрі судових рішень, який знаходиться у відкритому (загальному) доступі в Інтернет - ресурсі, наявні судові ухвали у рамках кримінальних проваджень передбачених за ст. 205 ККУ, які стосуються ТОВ «Кранч опт».

Таким чином, перевіряючі дійшли висновку, що діяльність вищезазначених підприємств по ланцюгу постачання спрямована виключно на здійснення операцій для надання податкової вигоди третім особам, які не виконують свої податкові зобов`язання, з метою штучного формування витрат та податкового кредиту з ПДВ, та які не мають реального товарного характеру.

Висновки податкового органу та суду першої інстанції ґрунтуються на тому, що позивачем не доведено, що господарські операції між ДП «Авіакон» та ТОВ «Листехпоставка» переслідували ділову мету, що свідчить про нереальність відповідних господарських операцій.

Оцінюючи обґрунтованість таких висновків, колегія суддів враховує наступне.

На підтвердження реальності господарських операцій позивачем надано: договори від 19.01.2018 № 47-18 та від 12.03.2018 № 196-18, рахунки, видаткові накладні, експрес-накладні ТОВ «Нова пошта», платіжні доручення.

Колегія суддів дослідивши матеріали справи дійшла висновку про економічну доцільність для позивача та прямий зв`язок із господарською діяльністю вказаних господарських операцій з ТОВ «Листехпоставка», що спростовує твердження відповідача щодо нездійснення позивачем легальної господарської діяльності.

Стосовно доводів відповідача про невелику кількість найманих працівників у ТОВ «Листехпоставка» у порівнянні з проведеними операціями, колегія суддів зазначає, що контролюючим органом не доведено та не надано допустимих та достовірних доказів, які б свідчили, що наявні у контрагента постачання трудові ресурси та матеріально-технічне забезпечення були недостатніми для проведення господарської діяльності, обумовленої укладеними договорами з позивачем, як не було доведено та надано належних доказів, які б свідчили про наявність фактів, які встановлені судами, однак не були враховані під час прийняття рішень, та свідчили про протиправну поведінку контрагента та про обізнаність платника податків щодо такої та злагодженості дій між ними.

Крім того, колегія суддів зазначає, що висновки про відсутність у контрагента трудових та матеріально-технічних ресурсів контролюючим органом зроблено виключно на підставі аналізу зібраної та опрацьованої узагальненої податкової інформації наявної в базі даних контролюючого органу, проте така податкова інформація, носить інформативний характер та не є допустимими та достовірними доказом в розумінні процесуального Закону. Крім того, така інформація сама по собі не доводить наявності податкових правопорушень, на які посилається контролюючий орган.

Так чинним законодавством, яким регулюються спірні правовідносини, чітко визначено, що подання платником податку до контролюючого органу усіх належним чином оформлених первинних документів, передбачених податковим законодавством, з метою отримання податкової вигоди - є підставою для її отримання, якщо контролюючий орган не доведе неправдивість, недостовірність або суперечливість відомостей, що містяться у таких документах.

Контролюючим органом, у свою чергу, не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені первинними документами, а також не надано жодних доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться в таких документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі.

Отже, дослідивши наявні в матеріалах справи первинні документи обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами податкового обліку, колегія суддів вважає, що останні складені за результатом фактично проведених господарських операцій між позивачем та його контрагентом, з дотриманням положень Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», містять достатні дані про зміст господарських операцій, їх учасників та підтверджують реальність здійснення таких операцій.

Аналогічна правова позиція викладена в рішеннях Верховного Суду від 16 жовтня 2020 року по справі № 815/2066/16, від 13 жовтня 2020 року по справі № 0340/1408/18.

Варто наголосити, що порушення постачальником податкового законодавства може бути підставою для позбавлення покупця права на отримання податкової вигоди у вигляді збільшення суми витрат та/чи податкового кредиту. Однак, тільки в разі встановленого факту їхніх сумісних дій щодо незаконної мінімізації податкових зобов`язань.

В частині висновків суду першої інстанції стосовно того, що у наданих експрес-накладних в частині (опис та додаткова інформація) зазначено «резинотехнічні вироби», які під час прийняття не оглядалися, а тому експрес-накладні від 22.06.2018 № 2105, від 16.04.2018 №5772 не можуть підтверджувати рух задекларованого позивачем товару (рукав РМБ), адже стосуються перевезення іншого товару, колегія суддів вказує таке.

Верховний Суд у постановах від 19 квітня 2019 року у справі № 826/1392/17, від 12 лютого 2020 року у справі № 813/3577/13-а, від 20 березня 2020 року у справі № 560/3956/18, від 2 липня 2020 року у справі № 560/711/19, від 2 квітня 2020 року у справі № 160/93/19, вказав, що ступінь деталізації опису господарської операції у первинному документі законодавством не встановлена. Не заповнення у первинних облікових документах окремих позицій, які не впливають на зміст господарської операції, відсутність максимальної деталізації виду виконаних послуг, а так само відтворення в актах виконаних робіт (наданих послуг) такого ж самого переліку послуг, що й зазначені в специфікаціях, не перешкоджає прийняттю цих документів до обліку та не є свідченням відсутності виконаних господарських операцій. Умовою документального підтвердження операції є можливість на підставі наявних документів зробити висновок про те, що витрати фактично понесені.

Колегія суддів у цій справі не вбачає підстав для відступу від наведених висновків Верховного Суду, проте наголошує, що визначальним є саме можливість дійти за наслідками дослідження первинних документів беззаперечного висновку, що відповідна господарська операція, з урахуванням її характеру, дійсно мала місце.

Під час розгляду справи контролюючим органом не надано жодних належних та достатніх доказів на підтвердження встановлення ним сумнівних дій позивача та його контрагента щодо незаконної мінімізації податкових зобов`язань, у тому числі, податку на додану вартість.

Враховуючи встановлені обставини справи, а також умови укладених договорів, колегія суддів зазначає, що позивач надав суду відповідні належно оформлені первинні документи, які в сукупності з іншими доказами свідчать про факт вчинення господарських операцій з зазначеним контрагентом, а доводи контролюючого органу не знайшли свого підтвердження під час розгляду апеляційного розгляду справи, оскільки з урахуванням закріпленої в ст. 204 Цивільного кодексу України презумпції правомірності правочину, а також враховуючи вимоги ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, за якою обов`язок доказування правомірності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень покладається на такого суб`єкта, контролюючий орган мав надати суду належні, достовірні та беззаперечні докази своїх тверджень про те, що задекларовані позивачем податкові зобов`язання за господарськими операціями з вказаним вище контрагентом сформовано безпідставно за господарськими операціями, які не виконувались.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01.10.2020 у справі № 814/2202/16 та відповідно до частини 5 статті 242 КАС України, підлягає врахуванню судом при розгляді цієї справи.

Відтак, доводи апеляційної скарги свідчать про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення суду, позаяк містять аргументовані доводи щодо неповного з`ясування обставини справи судом першої інстанції та невідповідність його висновків таким обставинам.

Викладене у сукупності свідчить про наявність правових підстав для задоволення вимог апеляційної скарги та позовних вимог Державного підприємства "Конотопський авіаремонтний завод "АВІАКОН".

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Перевіривши мотивування судового рішення та доводи апеляційної скарги, відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду, врахувавши ст. 6 КАС України, відповідно до якої суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку за наслідками розгляду даної справи.

Оцінюючи наявність підстав для розподілу судових витрат, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з ч. 6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Позивачем сплачено судовий збір за подання адміністративного позову та апеляційної скарги в розмірі 8013,48 грн.

Враховуючи те, що суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, то на користь Товариства слід стягнути судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в суді першої та апеляційної інстанції у розмірі 8013,48 грн.

Керуючись ст.ст. 139, 242, 308, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Конотопський авіаремонтний завод "АВІАКОН" на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 листопада 2021 року у справі за адміністративним позовом Державного підприємства "Конотопський авіаремонтний завод "АВІАКОН" до Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 07.12.2018 - задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 листопада 2021 року - скасувати та ухвалити постанову, якою позовні вимоги - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 07.12.2018, прийняте Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків () на користь Державного підприємства "Конотопський авіаремонтний завод "АВІАКОН" () витрати зі сплати судового збору в розмірі 8013,48 грн (вісім тисяч тринадцять грн 48 коп.).

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач В. В. Кузьменко

Судді: Я. М. Василенко

О. М. Ганечко

Повний текст постанови складено 22.06.2022.