Справа № 120/3532/22
Суддя: Дончик Віталій Володимирович
Дата ухвалення: 2022-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

24 червня 2022 р. Справа № 120/3532/22

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дончика Віталія Володимировича, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Жмеринського міського голови Кушніра Анатолія Петровича, Виконавчого комітету Жмеринської міської ради, Жмеринської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_2 про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії

в с т а н о в и в :

25.04.2022 року ОСОБА_3 звернулась в суд з адміністративним позовом до Жмеринського міського голови Кушніра А.П. (далі - відповідач 1), Виконавчого комітету Жмеринської міської ради (далі - відповідач 2), Жмеринської міської ради (далі - відповідач - 3) про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги мотивовані протиправною, на думку позивача, бездіяльністю Жмеринського міського голови Кушніра А.П. щодо не розгляду її заяв від 31.03.2022 року та 13.04.2022 року у відповідності до вимог Закону України "Про звернення громадян", не прийняття відповідного розпорядження щодо усунення виявлених правопорушень вимог санітарно-епідеміологічних норм на земельній ділянці, що перебуває у комунальній власності.

Крім того, позивач вважає протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Жмеринської міської ради та Жмеринської міської ради щодо не вжиття заходів реагування відносно користувачів комунальної земельної ділянки, що і стало підставою для звернення з позовною заявою до суду.

Ухвалою суду від 25.04.2022 року позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

02.05.2022 року на виконання вимог ухвали суду позивач подала заяву на усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 06.05.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

23.05.2022 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому Виконавчий комітет Жмеринської міської ради заперечує щодо задоволення позовних вимог. Зокрема, вказав, що заяви позивача від 31.03.2022 року та 13.04.2022 року розглянуто у відповідності до вимог Закону України "Про звернення громадян". Зокрема, 28 та 29 квітня 2022 року на адресу позивача надіслано відповіді щодо розгляду звернень.

Також, представник зазначив, що не погоджується з доводами позивача щодо не здійснення контролю відносно дотримання вимог санітарно-епідеміологічних норм по земельній ділянці, оскільки 06.04.2022 року комісією у складі фельдшера санітарного відділу державного нагляду за дотриманням санітарного законодавства Жмеринського управління Головного управління Держпродспоживслужби у Вінницькій області, головного спеціаліста відділу благоустрою міста управління житлово-комунального господарства Жмеринської міської ради, старшого дільничного офіцера поліції служби превенції Жмеринського районного відділу поліції Головного управління національної поліції у Вінницькій області капітана поліції, в присутності гр. ОСОБА_4 складено акт перевірки дотримання санітарного законодавства гр. ОСОБА_2 щодо розташування нею помийної ями (конструкція із 3 шин від вантажного автотранспорту) по АДРЕСА_1 , на відстані 0,4 м від паркану, що розділяє земельну ділянку ОСОБА_1 та земельну ділянку, якою користується ОСОБА_2 та на відстані 3,5 м. від стіни літньої кухні ОСОБА_1 , що є порушенням п. 6.1.41 ДБН Б2.2-12:2019 "Планування та забудова територій" та п. 2.21 Наказу МОЗ України №145 від 17.03.2011 року "Про затвердження Державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць".

Додатково вказав, що Жмеринським управлінням Головного управління Держпродспоживслужби у Вінницькій області направлено гр. ОСОБА_2 пропозицію про влаштування місця збору рідких та твердих відходів на відстань не менше 20 м. від літньої кухні та інших житлових приміщень гр. ОСОБА_1 згідно п. 2.22 Наказу МОЗ України №145 від 17.03.2011 року "Про затвердження Державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць".

Враховуючи зазначене, представник відповідача вважає, що посадові особи органу місцевого самоврядування вжили всіх необхідних заходів щодо порушених прав позивача в частині дотримання вимог санітарно-епідеміологічних норм.

Ухвалою суду від 02.06.2022 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_2 .

Ухвала суду від 02.06.2022 року вручена третій особі 10.06.2022 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, однак своїм правом на подачу письмових пояснень з приводу заявлених позовних вимог не скористалась.

Суд, дослідивши матеріали адміністративної справи, в їх сукупності, встановив наступні фактичні обставини.

ОСОБА_1 проживає за адресою АДРЕСА_1 . Згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, у володінні позивача перебуває земельна ділянка з кадастровим номером №:01:003:0066. Поряд з вказаною належною позивачу земельною ділянкою, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , межує земельна ділянка, яка належить до комунальної власності Жмеринської міської ради і знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Згідно акту перевірки дотримання санітарного законодавства від 06.04.2022 року, складеного комісією у складі фельдшера санітарного відділу державного нагляду за дотриманням санітарного законодавства Жмеринського управління Головного управління Держпродспоживслужби у Вінницькій області, головного спеціаліста відділу благоустрою міста управління житлово-комунального господарства Жмеринської міської ради, старшого дільничного офіцера поліції служби превенції Жмеринського районного відділу поліції Головного управління національної поліції у Вінницькій області капітана поліції, за адресою вул. Щаслива, 51 проживає ОСОБА_2 , яка встановила відкритий септик (помийну яму) на відстані 0,4 м від паркану, що розділяє земельну ділянку позивача та на відстані 3,5 м від стіни літньої кухні позивача.

Крім того, судом встановлено, що 31.03.2022 року та 13.04.2022 року позивач звернулась до управління з питань звернень громадян Апарату Верховної Ради України із заявою щодо порушення громадського порядку сусідами, які за належністю направлені на адресу виконавчого комітету Жмеринської міської ради Вінницької області.

28.04.2022 року та 29.04.2022 року на адресу позивача направлені листи-відповіді за підписом першого заступника Жмеринського міського голови щодо розгляду вказаних звернень. Зокрема вказали, що актом від 06.04.2022 року встановлено порушення гр. ОСОБА_2 п. 6.1.41 ДБН Б2.2-12:2019 "Планування та забудова територій" та п. 2.21 Наказу МОЗ України №145 від 17.03.2011 року "Про затвердження Державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць".

08.04.2022 року Жмеринським управлінням Головного управління Держпродспоживслужби у Вінницькій області направлено гр. ОСОБА_2 пропозицію про влаштування місця збору рідких та твердих відходів на відстань не менше 20 м. від літньої кухні та інших житлових приміщень позивача згідно п. 2.22 Наказу МОЗ України №145 від 17.03.2011 року "Про затвердження Державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць".

Додатково вказали, що у разі невиконання гр. ОСОБА_2 вимог Жмеринського управління Головного управління Держпродспоживслужби у Вінницькій області, викладених у актів від 06.04.2022 року та листі від 08.04.2022 року, позивач має право звернутись за захистом свої прав та інтересів до суду.

На переконання позивача, її звернення розглянуті з порушенням вимог Закону України "Про звернення громадян", а порушенні у зверненні питання щодо вжиття заходів реагування відносно користувача комунальної земельної ділянки залишились без належного реагування.

Викладені вищі обставини слугували підставою звернення до суду з даним позовом.

Визначаючись щодо заявленого позову, суд керується та виходить з наступного.

Згідно зі ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів врегульовано Законом України "Про звернення громадян".

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про звернення громадян" громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про звернення громадян" під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів (ст. 20 Закону України "Про звернення громадян").

Як вбачається з прохальної частини позовної заяви, позивач вважає протиправною бездіяльність відповідача 1 щодо не належного розгляду її звернень від 31.03.2022 року та 13.04.2022 року у відповідності до вимог Закону України "Про звернення громадян".

Однак, такі доводи позивача спростовуються матеріалами справи, оскільки виконавчим комітетом Жмеринської міської ради розглянуті її звернення та листами №Р-78/2-СР від 28.04.2022 року та №Р-84/2-СР від 29.04.2022 року надано відповіді.

Верховний Суд у постанові від 22.01.2021 у справі №640/16224/19 (адміністративне провадження № К/9901 /22967/20) зробив висновок, що як протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи в не вчиненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними й реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

З урахуванням зазначеного вище, суд дійшов висновку, що відповідачем не допущено протиправної бездіяльності щодо розгляду звернень позивача, оскільки такі звернення розглянуті у відповідності до вимог Закону України "Про звернення громадян", а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо вимоги позивача про визнання протиправної бездіяльності Жмеринської міської ради щодо не вжиття заходів реагування по відновленню та дотриманню вимог санітарно-епідеміологічних норм, суд зазначає наступне.

Згідно ст. 50 Конституції України кожен має право на безпечне для життя і здоров`я довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди.

Правові, організаційні та економічні засади діяльності, пов`язаної із запобіганням або зменшенням обсягів утворення відходів, їх збиранням, перевезенням, зберіганням, сортуванням, обробленням, утилізацією та видаленням, знешкодженням та захороненням, а також з відверненням негативного впливу відходів на навколишнє природне середовище та здоров`я людини на території України визначено Законом України "Про відходи" №187/98-ВР від 05.03.1998 року.

Згідно з абзацом 24 ст.1 Закону №187 побутові відходи це - відходи, що утворюються в процесі життя і діяльності людини в житлових та нежитлових будинках (тверді, великогабаритні, ремонтні, рідкі, крім відходів, пов`язаних з виробничою діяльністю підприємств) і не використовуються за місцем їх накопичення.

Поводження з відходами - це дії, спрямовані на запобігання утворенню відходів, їх збирання, перевезення, сортування, зберігання, оброблення, перероблення, утилізацію, видалення, знешкодження і захоронення, включаючи контроль за цими операціями та нагляд за місцями видалення (абзац 5 ст. 1 Закону №187).

Згідно статті 5 Закону України "Про відходи", основними принципами державної політики у сфері поводження з відходами є пріоритетний захист навколишнього природного середовища та здоров`я людини від негативного впливу відходів, забезпечення ощадливого використання матеріально-сировинних та енергетичних ресурсів, науково обґрунтоване узгодження екологічних, економічних та соціальних інтересів суспільства щодо утворення та використання відходів з метою забезпечення його сталого розвитку.

До основних напрямів державної політики щодо реалізації зазначених принципів, зокрема, належить організація контролю за місцями чи об`єктами розміщення відходів для запобігання шкідливому впливу їх на навколишнє природне середовище та здоров`я людини.

Статтею 14 Закону України "Про відходи" визначено, що громадяни України, іноземці та особи без громадянства у сфері поводження з відходами мають право на:

а) безпечні для їх життя та здоров`я умови при здійсненні операцій щодо поводження з відходами;

б) одержання в установленому порядку повної та достовірної інформації про безпеку об`єктів поводження з відходами як тих, що експлуатуються, так і тих, будівництво яких планується;

в) відвідування в установленому порядку спеціально відведених місць чи об`єктів поводження з відходами;

г) участь в обговоренні питань, пов`язаних із розміщенням, проектуванням, спорудженням та експлуатацією об`єктів поводження з відходами;

д) екологічне страхування відповідно до законодавства України;

е) відшкодування шкоди, заподіяної їх здоров`ю та майну внаслідок порушення законодавства про відходи.

В свою чергу, громадяни України, іноземці та особи без громадянства зобов`язані:

а) дотримуватися вимог цього Закону та інших нормативно-правових актів у сфері поводження з відходами;

б) вносити в установленому порядку плату за послуги з поводження з побутовими відходами;

в) виконувати інші обов`язки, передбачені законами, щодо запобігання забрудненню навколишнього природного середовища відходами (стаття 15 Закону України "Про відходи").

Як вже встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, а саме актом перевірки дотримання санітарного законодавства від 06.04.2022 року, ОСОБА_2 не дотрималась вимог Закону України "Про відходи" та інших нормативно-правових актів у сфері поводження з відходами та встановила відкритий септик (помийну яму) на відстані 0,4 м від паркану, що розділяє земельну ділянку позивача та на відстані 3,5 м. від стіни літньої кухні позивача, чим порушила п. 6.1.41 ДБН Б2.2-12:2019 "Планування та забудова територій" та п. 2.21 Наказу МОЗ України №145 від 17.03.2011 року "Про затвердження Державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць".

В свою чергу, здійснення контролю за додержанням юридичними та фізичними особами вимог у сфері поводження з виробничими та побутовими відходами відповідно до закону та розгляд справ про адміністративні правопорушення або передача їх матеріалів на розгляд інших державних органів у разі порушення законодавства про відходи належить до повноважень органу місцевого самоврядування (стаття 21 Закону України "Про відходи").

Аналогічні повноваження органу місцевого самоврядування в сфері поводження з відходами регламентовані також статтею 33 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Отже, органи місцевого самоврядування наділені повноваженнями здійснення контролю за додержанням фізичними особами законодавства у сфері поводження з відходами та застосування заходів впливу, у разі його порушення.

В свою чергу, Жмеринська міська рада встановивши порушення вимог Закону України "Про відходи" та інших нормативно-правових актів у сфері поводження з відходами, на переконання суду, не вжила належних заходів реагування.

Бездіяльність Жмеринської міської ради щодо невжиття заходів реагування до гр. ОСОБА_2 щодо усунення порушень вимог законодавства в сфері поводження з відходами, негативно впливає на навколишнє природне середовище та здоров`я позивача. Більше того, не вжиття заходів реагування може призвести до неконтрольованого забруднення навколишніх земель, а також водних ресурсів та атмосферного повітря, що в подальшому негативно впливатиме на стан здоров`я та якість життя населення. Дотримання екологічної безпеки в державі мусить займати пріоритетне місце разом з охороною здоров`я та національною безпекою.

Суд звертає увагу учасників справи, що спірні правовідносини у даному спорі стосуються права на захист порушеного конституційного права на безпечне довкілля, яке належить кожному та може реалізовуватися як особисто, так і шляхом участі представника громадськості.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що Жмеринською міською радою допущено протиправну бездіяльність щодо невжиття належних заходів реагування до ОСОБА_2 , як користувача земельної ділянки, щодо усунення порушень вимог законодавства в сфері поводження з відходами.

Що стосується вимог позивача про визнання протиправної бездіяльності відповідача 1 та 2 щодо не вжиття заходів реагування по відновленню та дотриманню вимог санітарно-епідеміологічних норм то такі, на переконання суду, задоволенню не підлягають, оскільки здійснення контролю за додержанням юридичними та фізичними особами вимог у сфері поводження з виробничими та побутовими відходами відповідно до закону та розгляд справ про адміністративні правопорушення або передача їх матеріалів на розгляд інших державних органів у разі порушення законодавства про відходи належить до повноважень органу місцевого самоврядування, тобто Жмеринської міської ради.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 245 КАС України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що достатнім та ефективним способом захисту порушених прав позивача буде зобов`язання відповідача вжити заходів реагування до гр. ОСОБА_2 відповідно до положень статті 21 Закону України "Про відходи" та статті 33 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" , "Проніна проти України" та "Серявін та інші проти України": принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain).

Крім того, позивач в прохальній частині позовної заяви просить суд вирішити процесуальне питання щодо встановлення судового контролю за виконанням рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Отже, встановлення судового контролю за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі - шляхом зобов`язання його подати у встановлений судом строк звіт про його виконання є правом суду, який ухвалив судове рішення, а не його обов`язком.

В даному ж випадку, суд не вбачає підстав для окремого встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, наголошуючи при цьому, що, відповідно до частин 2-3 статті 14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення даного позову.

Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, судові витрати у даній справі не розподіляються.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

в и р і ш и в :

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Жмеринської міської ради щодо невжиття належних заходів реагування щодо усунення порушень ОСОБА_2 вимог законодавства в сфері поводження з відходами.

Зобов`язати Жмеринську міську раду вжити заходів реагування в сфері поводження з відходами відносно користувача земельної ділянки ОСОБА_2 відповідно до положень статті 21 Закону України "Про відходи" та статті 33 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач: Жмеринський міський голова Кушнір Анатолій Петрович (вул. Центральна, 4, м. Жмеринка, Вінницька область)

Відповідач: Виконавчий комітет Жмеринської міської ради (вул. Центральна, 4, м. Жмеринка, Вінницька область, )

Відповідач: Жмеринська міська рада (вул. Центральна, 4, м. Жмеринка, Вінницька область, )

Третя особа: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 )

Суддя Дончик Віталій Володимирович