Справа № 620/3742/21
Суддя: Тихоненко О.М.
Дата ухвалення: 2022-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
О К Р Е М А У Х В А Л А
23 червня 2022 року м. Чернігів Справа № 620/3742/21
Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:
головуючої судді Тихоненко О.М.,
розглянувши у письмовому провадженні в приміщенні суду заяву ОСОБА_1 про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень відповідачем на виконання рішення суду у справі за позовом ОСОБА_1 до Варвинської селищної ради Прилуцького району Чернігівської області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди,
27.05.2022 ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , заявник) звернулася до суду з заявою, в якій просить:
зобов`язати відповідача нарахувати та доплатити позивачу середньомісячну заробітну плату за 6 місяців відсутності працевлаштування всього у сумі 105045,85 грн.
Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 30.05.2022 призначено до розгляду вказану заяву в порядку письмового провадження.
Вирішуючи заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень відповідачем на виконання рішення суду, суд зазначає таке.
Судом встановлено, що рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 14.06.2021, позов ОСОБА_1 задоволено частково, зокрема, зобов`язано Варвинську селищну раду Прилуцького району Чернігівської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середньомісячну заробітну плату, яку ОСОБА_1 отримувала, перебуваючи на посаді секретаря сільської ради за період працевлаштування, але не більше шести місяців.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 30.11.2021 рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 14 червня 2021 року залишено без змін.
Дане судове рішення набрало законної сили 30.11.2021.
Так, завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства (надалі також - КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Отже, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень складовою права на справедливий судовий захист.
Крім того, у рішеннях Європейського Суду з прав людини у справах Бурдов проти Росії від 07.05.2002, Ромашов проти України від 27.07.2004, Шаренок проти України від 22.02.2004 зазначається, що право на судовий захист було б ілюзорним, якби правова система держави дозволяла щоб остаточне зобов`язувальне рішення залишалося бездієвим на шкоду одній із сторін; виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має вважатися невід`ємною частиною судового процесу.
Відповідно до ч. 1 ст. 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
Відповідно до ч. 4 ст.383 КАС України заяву, зазначену у частині першій цієї статті, може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідним рішенням суду.
У разі відповідності заяви вимогам, зазначеним у цій статті, вона підлягає розгляду та вирішенню в порядку письмового провадження або в судовому засіданні на розсуд суду протягом десяти днів з дня її отримання (ч.5 ст.383 КАС України).
Частиною 6 статті 383 КАС України встановлено, що за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 249 Кодексу адміністративного судочинства України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.
Ухвалюючи рішення, судом встановлено усі обставини справи і рішення суду, яке набрало законної сили не передбачає встановлення чи дослідження обставин справи щодо предмету позову стосовно якого судом уже прийнято рішення суду.
Рішення суду, яке набрало законної сили передбачає лише його виконання.

Частиною 7 ст. 246 КАС України передбачено, що висновок суду про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної із заявлених вимог не може залежати від настання або ненастання певних обставин (умовне рішення).

Як зазначалося вище та слідує з матеріалів справи рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 14.06.2021, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 30.11.2021 у справі № 620/3742/21, Варвинську селищну раду Прилуцького району Чернігівської області зобов`язано нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середньомісячну заробітну плату, яку ОСОБА_1 отримувала, перебуваючи на посаді секретаря сільської ради за період працевлаштування, але не більше шести місяців.

Вказаним судовим рішенням встановлено право ОСОБА_1 на отримання середньої заробітної плати, яку вона одержувала раніше на виборній посаді у раді, на період працевлаштування, але не більше шести місяців.

Заперечуючи проти позовних вимог Варвинська селищна рада Прилуцького району Чернігівської області зазначала, що попереднє місце роботи позивача визначається як Богданівська сільська рада Варвинського району Чернігівської області про що свідчить запис №19 від 09.11.2010 в трудовій книжці серії НОМЕР_1 . З огляду не те, що статус позивача як виборної посадової особи (секретаря ради) не змінювався з жовтня 1989 року по грудень 2020 року можливо допустити, що попереднє місце роботи позивача - колгосп ім. Свердлова с. Богдани Варвинського району, посада агроном по захисту рослин. В трудовій книжці серії НОМЕР_1 починаючи з запису №4 по запис №20 відсутні записи щодо звільнення з займаної посади які повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт Закону. В свою чергу, листом від 26.01.2021 за вих. 02-25/305 позивачу надано відповідь на інформаційний запит в якому відмовлено у виплаті ч.2 ст. 33 Про статус депутатів місцевих рад з огляду на те, що в записі №6 трудової книжки серії НОМЕР_1 , що належить позивачеві у відповідності до вимог п.п. 2.3, 2.4. 2.6 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, що затверджена Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 та ч.5 ст.48 КЗпП України, відсутнє точне формулюванням чинного законодавства із посиланням на відповідну статтю, пункт Законе згідно зяким позивача було звільнено з займаної посади агронома. Будь-яких пояснень щодо наявності підстав для виплати ОСОБА_1 середньомісячної заробітної плати, яку остання отримувала, перебуваючи на посаді секретаря сільської ради за період працевлаштування, в розмірі виплати за однин місяць відповідачем не зазначено.

При цьому, як слідує з матеріалів справи на виконання вищезазначеного рішення суду заявнику здійснено виплату коштів в сумі 12822,11 грн.

Таким чином, відповідач всупереч рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 14.06.2021 та постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 30.11.2021 провів виплату середньомісячної заробітної плати, яку ОСОБА_1 отримувала, перебуваючи на посаді секретаря сільської ради за період працевлаштування, але не більше шести місяців в розмірі середньомісячної заробітної плати (а.с.164), тобто вказане рішення та постанова повністю не виконані, виплата середньомісячної заробітної плати в розмірі не більше шести місяців ОСОБА_1 не проведена в повному обсязі.

На даний час рішення суду, яке набрало законної сили не виконано, чим порушено права та законні інтереси заявника.

Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного суду України від 16.09.2015 у справі № 21-1465а15, від 02.02.2016 у справі № 804/14800/14.

Відповідно до абз.10 п. 9 рішення Конституційного суду України від 30.01.2003 № 3 рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Важливо наголосити, що ст. 124 Конституції України, встановлює, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Суб`єктами, на яких поширюється обов`язковість судових рішень являються всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадові чи службові особи та громадяни.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Статтею 370 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Щодо посилань відповідача на строк звернення з даною заявою та сплату судового збору за її подання, останні не приймаються судом до уваги, зважаючи на таке.

Закон України від 08.07.2011 № 3674 «Про судовий збір» визначає правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

Вказаним Законом, який є обов`язковим для застосування не передбачено сплату судового збору за подання заяв про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень відповідачем на виконання рішення суду, ставки судового збору для відповідного роду заяв Законом не встановлені.

Щодо строку звернення з даною заявою, суд враховує, що процесуальним строком є проміжок часу, встановлений законом або судом, у який суд та особи, що беруть участь у справі, та інші учасники процесу вчиняють певні процесуальні дії, передбачені Кодексом адміністративного судочинства України, в результаті вчинення яких настають певні правові наслідки.

В даному випадку, необхідно зауважити на рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Іліан проти Туреччини», згідно якого, правило встановлення обмежень доступу до суду в зв`язку з пропуском строку звернення до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

В рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13.01.2000 та у рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28.10.1998 Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступ до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи вищенаведене, зважаючи на невиконання судового рішення суб`єктом владних повноважень, яке набрало законної сили, суд вважає, що в даному випадку відсутні підстави для застосування строку звернення до суду з відповідною заявою.

За таких обставин, з метою ефективного судового захисту прав позивача заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню шляхом визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.

Керуючись статтями 241-242, 248, 249, 383 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати протиправними дії Варвинської селищної ради Прилуцького району Чернігівської області, вчинені на виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 14.06.2021 по справі № 620/3742/21 щодо виплати ОСОБА_1 середньомісячної заробітної плати.

Зобов`язати Варвинську селищну раду Прилуцького району Чернігівської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середньомісячну заробітну плату, яку ОСОБА_1 отримувала, перебуваючи на посаді секретаря сільської ради за період працевлаштування, але не більше шести місяців з урахуванням виплачених сум.

Винести окрему ухвалу Варвинській селищній раді Прилуцького району Чернігівської області щодо невиконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 14.06.2021 у справі № 620/3742/21.

Варвинській селищній раді Прилуцького району Чернігівської області в місячний строк з моменту отримання даної окремої ухвали повідомити Чернігівський окружний адміністративний суд про результати вжитих заходів.

Копію даної ухвали направити учасникам справи.

Окрема ухвала може бути оскаржена особами, яких вона стосується безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду у порядку, встановленому статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 23.06.2022.

Суддя О.М. Тихоненко