Справа № 420/6031/22
Суддя: Іванов Е.А.
Дата ухвалення: 2022-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/6031/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Іванова Е.А., розглянувши у порядку письмового провадження в приміщенні суду в м. Одесі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дії, рішення та бездіяльності, скасування рішень та зобов`язання вчинити певні дії та стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дії та рішення відповідача від 27.01.2022 року направлене листом від 27.01.2022 року вих.№1500-0307-8/12711 та від 02.02.2022 року, направлене листом від 02.02.2022 року вих.№1500-0307-8/15268, стосовно відмови у призначенні пенсії позивачу, та бездіяльність відповідача, щодо не призначення пенсії позивачу, скасувати зазначені рішення та зобов`язати відповідача призначити позивачу пенсію за віком з 16.08.2021 року (з дати першого звернення за призначенням пенсії) та здійснювати виплату пенсії на вказаний ним банківський рахунок, з урахуванням індексації та з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та стягнути з відповідача кошти в сумі 100 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією та бездіяльністю, в результаті яких відповідач відмовив у призначенні пенсії позивачу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 16.08.2021 представник заявника адвокат Вадим Меламед, який діє на підставі ордеру та виданої йому довіреності звернувся безпосередньо до відповідача з особистою відповідною заявою позивача про призначення пенсії, засвідченою нотаріально в Державі Ізраїль та легалізованою печаткою апостиль у відповідності до Гаазької Конвенцiї. Проте, відповідач в своєму рішенні №16034-16568/Г-02/8-1500/21 вiд 09.09.2021 року відмовив у призначенні пенсії позивачу. Рішенням суду від 23.12.2021 року задоволено позов позивача та зокрема зобов`язано відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (адреса для листування: « АДРЕСА_1 . Адреса проживання позивача: АДРЕСА_2 ) про призначення пенсії за віком від 16.08.2021р., з урахуванням висновків, викладених в даному рішенні суду. Проте 09.02.2022 року представники позивача отримали від відповідача рішення про відмову в призначенні пенсії позивачу від 27.01.2022 року, направлену листом від 27.01.2022 року вих.№1500-0307-8/12711 та від 02.02.2022 року, направлене листом від 02.02.2022 року вих..№1500-0307-8/15268, мотивуючи свою відмову тим, що при звернення представником позивача не були дотримані вимоги Порядку 22-1 стосовно подачі заяви про призначення пенсії, а представники позивача, які діють на підставі нотаріально посвідченої та апостильованої довіреності, не мають законних повноважень подати заяву про призначення пенсії до УПФУ. Позивач стверджує, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, своїм рішенням, діями та бездiяльнiстю стосовно відмови у призначенні пенсії, грубо порушив його права та законні інтереси та просить суд захистити його права шляхом задоволення позовних вимог.

Крім того, позивач зазначав, що протиправними діями відповідач спричинив моральні страждання. Саме порушення його прав доводить факт спричинених страждань та є достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди.

06.05.2022 року через електронну пошту на адресу суду від відповідача надійшов відзив на адміністративний позов, з якого вбачається, що відповідач позов не визнає, заперечує проти позовних вимог та просить відмовити в їх задоволенні. Зокрема зазначає, що управління на виконання рішення суду від 23.12.2022 року було повторного розглянуто заяву про призначення пенсії ОСОБА_1 та заявника повідомлено про необхідність виконання п.1 пп.1. Порядку 22-1 шляхом особистого звернення з заявою встановленого зразку до територіального органу Пенсійного фонду України. Роз`яснено, що заява пр. призначення пенсії може подаватись заявником разом зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту, через веб-портал електронних послуг Пенсійного фонду України з використанням кваліфікованого електронного підпису або електронної системи BankID.

Ухвалою суду від 25.04.2022 року відкрито провадження у справі та вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Також ухвалою суду від 29.04.2022 року зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області надати в строк для надання відзиву належним чином засвідчені копії документів, які надавались представником позивача для призначення йому пенсії, а також обґрунтовані пояснення з відповідними документами, які слугували підставою для відмови у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до частини 2 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

З огляду на завершення 30-ти денного терміну для подання заяв по суті справи, суд вважає за можливим розглянути та вирішити справу по суті у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Дослідивши адміністративний позов, відзив відповідача, інші письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом під час розгляду справи встановлено наступне.

ОСОБА_1 , громадянин України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідчення особи НОМЕР_1 , видане 09.10.1997 вiддiленням МВС м. Беер-Шева, ІПН НОМЕР_2 , посвідчення про інвалідність Серія АА № 502140[5]. Адреса проживання позивача АДРЕСА_3 .

Перед виїздом за кордон позивач мешкав за адресою: АДРЕСА_4 .

Згідно з записами трудової книжки трудовий стаж позивача складає 34 роки.

Для оформлення постійного проживання за кордоном позивач оформив зняття з реєстрації з останнього місця проживання та здав паспорт громадянина України, як це визначено «Порядком розгляду в дипломатичних представництвах або консульських установах України за кордоном клопотань громадян України, які виїхали за її межі тимчасово, про залишення на постійне проживання за кордоном», затвердженим Наказом Міністра закордонних справ України № 201 вiд 22.11.1999 р та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22 грудня 1999 року за №903/4196.

28.09.1997 року позивач виїхав з України до Ізраїлю на постійне місце проживання, де був прийнятий на консульський облік в консульському відділі посольства України в Державі Ізраїль.

Після переїзду на місце постійного проживання в Ізраїль, позивачу офіційними органами Ізраїлю був наданий документ-посвідчення особи № НОМЕР_1 , видане відділенням МВС м. Беер - Шева 09.10.1997 року.

На підставі цього документу ізраїльським нотаріусом була верифікована особа позивача для нотаріального засвідчення його підпису на Довіреності та на його особистій Заяві про призначення пенсії, нотаріальне засвідчення котрих, в свою чергу, були засвідчені печаткою Апостиль, у відповідності до Гаазької конвенції.

16.08.2021 представник заявника адвокат Вадим Меламед, який діє на підставі ордеру та виданої йому довіреності звернувся безпосередньо до відповідача з особистою відповідною заявою позивача про призначення пенсії, засвідченою нотаріально в Державі Ізраїль та легалізованою печаткою апостиль у відповідності до Гаазької Конвенцiп.

Проте, відповідач листом № 16034-16568/Г-02/8-1500/21 вiд 09.09.2021 року відмовив у призначенні пенсії позивачу, зазначивши, що для призначення пенсії за віком ОСОБА_1 необхідно особисто звернутися до будь - якого відділу обслуговування громадян (сервісного центру). При собі мати оригінали наступних документів: паспорт громадянина України, документи про місце проживання особи (реєстрації); документ, що підтверджує реєстраційний номер облікової картки платника податків; документи про стаж (трудова книжка, диплом, військовий квиток) заяву про виплату пенсії через банківську установу.

Не погоджуючись з вищенаведеною відмовою відповідача позивач через свого представника звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з відповідним позовом.

23.12.2021 року рішенням Одеського окружного адміністративного суду по справі №420/18345/21 позов задоволено частково. Визнано протиправною відмову у формі листа № 16034-16568/Г-02/8-1500/21 від 09.09.2021 року, стосовно відмови у призначенні пенсії ОСОБА_1 та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 16.08.2021р., з урахуванням висновків, викладених в даному рішенні суду.

На виконання вищенаведеного рішення суду від 23.12.2021 року по справі №420/18345/21 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області повторного розглянуто заяву про призначення пенсії ОСОБА_1 та відмовлено позивачу у призначенні пенсії рішеннями від 27.01.2022 року (направлене зі супровідним листом №1500-0307-8/12711) та від 02.02.2022 року №1500-0307-8/15268 та зазначено про необхідність виконання п.1 пп.1. Порядку 22-1 шляхом особистого звернення з заявою встановленого зразку до територіального органу Пенсійного фонду України. Роз`яснено, що заява про призначення пенсії може подаватись заявником разом зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту, через веб-портал електронних послуг Пенсійного фонду України з використанням кваліфікованого електронного підпису або електронної системи BankID.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначаються Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року №1058-ІV (далі - Закон № 1058-ІV).

Відповідно до ст.7 Закону №1058-ІV принципами загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, поряд з іншими, є рівноправність застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат, державна гарантія реалізації застрахованими особами своїх прав, передбачених цим Законом, відповідальність суб`єктів системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування за порушення норм цього Закону, а також за невиконання або неналежне виконання покладених на них обов`язків.

Відповідно до ст.44 якого заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Відповідно до ч.2 ст.49 Закону №1058-ІV поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій урегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного Фонду України 25 листопада 2005 року № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року №13-1).

Відповідно до п.1.5 Порядку №22-1 заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії, про виплату пенсії у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсії, про припинення перерахування пенсії на банківський рахунок та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, а пенсіонерами, які зареєстровані на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від уповноважених органів Російської Федерації, - до органу, що призначає пенсію, визначеного Пенсійним фондом України. При цьому у заяві про виплату частини пенсії непрацездатним членам сім`ї особи, яка знаходиться на повному державному утриманні, вказується адреса одержувача цієї частини пенсії.

При поновленні виплати пенсії та переведенні з одного виду пенсії на інший до наявних документів особа може додати: документи про страховий стаж за період роботи до 01 січня 2004 року, який не врахований у пенсійній справі, у тому числі після призначення пенсії. За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, відділ персоніфікованого обліку подає довідку із бази даних реєстру застрахованих осіб за формою згідно з додатком 1 до Положення, а у разі необхідності за формою згідно з додатком 3 до Положення; довідку про заробітну плату відповідно до абзаців другого і третього підпункту 3 пункту 2.1 цього розділу; документи про обставини, що впливають на розмір пенсії (наприклад, зміна кількості членів сім`ї, які перебували на утриманні пенсіонера чи померлого годувальника, виникнення (втрата) права на надбавку на непрацездатних членів сім`ї і надбавку на догляд за ними, визнання заявника одиноким і таким, що потребує сторонньої допомоги, визнання заявника інвалідом або учасником війни тощо).

Особи, які одержували пенсію від інших органів і звертаються до органів, що призначають пенсію, надають документ, що підтверджує розмір пенсії, строки її виплати та дату зняття з обліку за попереднім місцем отримання.

Орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 2).

Заяви про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії й поновлення виплати раніше призначеної пенсії приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.

Заяви осіб про призначення, перерахунок, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі реєстрації рішень органу, що призначає пенсію. Особі або посадовій особі органом, що призначає пенсію, видається розписка із зазначенням дати прийняття заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати у тримісячний строк з дня прийняття заяви. Копія розписки зберігається в пенсійній справі.

При прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1)перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2)перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3)перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Пунктом 4.3 Порядку передбачено, що не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Таким чином, із системного аналізу вищенаведених законодавчих приписів вбачається, що у разі звернення особи до пенсійного органу із заявою про призначення (поновлення) пенсії, останній зобов`язаний розглянути подану особою заяву із доданими до неї документами, та прийняти відповідне рішення щодо призначення (поновлення) пенсії, або про відмову в цьому протягом 10 днів, у якому зазначаються мотиви і підстави його прийняття.

Як вбачається з матеріалів справи, до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою звернувся представник позивача адвокат Вадим Меламед, який діє на підставі ордеру та виданої йому довіреності.

Водночас судом встановлено, що за результатами розгляду заяви позивача про призначення пенсії, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області, прийнято оскаржувані рішення якими відмовлено позивачу у призначенні йому пенсії.

При цьому відповідач в обґрунтування своєї правової позиції посилається на необхідність особистого подання позивачем заяви про призначення виплати пенсії до ГУ ПФУ в Одеській області.

Суд не погоджується із зазначеним твердженням пенсійного органу, оскільки ст.49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", яка регулює питання поновлення виплати пенсії, такої вимоги не містить.

При цьому пунктом 1.5 розділу 1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 р. № 22-1, серед іншого, передбачено, що заява про поновлення виплати пенсії подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку, як одержувача пенсії.

З викладеного слідує, що заява про призначення пенсії може бути подана як пенсіонером особисто, так і його законним представником, яким, в свою чергу, є не лише особа, яка представляє майнові права та законні інтереси недієздатних та обмежено дієздатних осіб, як це встановлено ст. 242 ЦК України, а й особа, яка представляє майнові права та інтереси дієздатних осіб, але таких, що через свій фізичних стан (старість, хвороба) не можуть особисто здійснювати свої права та виконувати свої обов`язки.

Частиною 1 статті 44 Закону №1058-ІV встановлено право особи уповноважувати іншу особу на вчинення дій щодо призначення та перерахунку пенсії на підставі нотаріально посвідченої довіреності.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 237 Цивільного Кодесу України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

У відповідності до положень ч.ч. 1, 3 ст. 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин (ч. 1 ст. 245 ЦК України).

Наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що ОСОБА_2 на підставі нотаріально завіреної довіреності (посвідченої нотаріусом з м. Рішон Ле Ціона вул. Ротшильд 53. Вадимом Меламед, посвідчення №2084614) є представником інтересів громадянина України ОСОБА_1 , у тому числі в управліннях Пенсійного фонду України. Зазначений представник наділений правом вчиняти всі необхідні дії для призначення, поновлення, нарахування, перерахунку та виплати, а також одержанні належної пенсії позивачем.

Таким чином, звернення позивача через свого представника, на підставі належним чином засвідченої довіреності, апостильованої нотаріусом держави Ізраїль, відповідає вимогам чинного законодавства.

Аналогічна правова позиція з цього питання викладена в постанові Верховного Суду від 31.01.2019 року по справі №520/9721/16-а.

Суд враховує, що пенсійним органом, за результатом розгляду заяви позивача, не з`ясовувалось питання наявності у позивача права на отримання пенсії на підставі наданих документів.

При цьому, відповідач фактично обмежився лише посиланням на недотримання позивачем при наданні документів п.1 пп.1.1 Порядку № 22-1.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про протиправність відмови відповідача в призначенні позивачу пенсії за віком з підстав, викладених в рішенні відповідача від 27.01.2022 року направлене листом від 27.01.2022 року вих.№1500-0307-8/12711 та від 02.02.2022 року, направлене листом від 02.02.2022 року вих.№1500-0307-8/15268.

Водночас, матеріали справи не містять документів, що підтверджують чи призначалася пенсія позивачу раніше, чи припинена у зв`язку з виїздом за кордон.

Також матеріали справи не містять даних, чи здійснював відповідач запит електронної пенсійної справи позивача, чи здійснював перевірку пенсійних правовідносин позивача, а саме чи призначалася пенсія позивачу до його виїзду за кордон України до Ізраїлю, якщо призначалася, то який вид пенсії та ін.

Таким чином, суд з метою забезпечення ефективного судового захисту порушених прав позивача, вважає за необхідне, вийти за межі позовних вимог та зобов`язати відповідача розглянути подану заяву про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків, викладених в даному рішенні суду.

Відповідач в рамках своїх повноважень, зобов`язаний розглянути та за необхідності перевірити відповідність поданих для призначення пенсії документів, визначити на їх підставі достатність або відсутність підстав для призначення виплати пенсії позивачу.

Саме такою є правова позиція Верховного Суду, викладена в Постановах від 21.02.2019 року справа № 428/13508/16-а, від 20.12.2018 року справа №132/3485/16-а.

Щодо правомірності зобов`язання відповідача винести рішення про призначення позивачу пенсії за віком відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», то суд зазначає, що уповноваженим органом для призначення (перерахунку) пенсії є Пенсійний фонд, до компетенції якого і входить розгляд документів, в тому числі і поданих вперше.

Суд не може перебирати компетенцію суб`єктів владних повноважень та досліджувати нові документи, яким не надавалась оцінка, та встановлювати на їх основі наявність чи відсутність права на призначення пенсії.

Завданням адміністративного судочинства є перевірка правомірності дій суб`єкта владних повноважень, відповідності його рішень критеріям, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та закріплені в частині другій статті 2 КАС України.

Вказані правові висновки також відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 24.09.2020 по справі №361/1348/17, що враховується судом, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.

Частиною першою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (частиною другою статті 77 КАС України).

На підставі системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача.

Щодо стягнення з відповідача 100000 грн. на користь позивача завданої шкоди суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно із ч. 1-3 ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також, ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також, з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

При цьому відповідно до ст. 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження отримання позивачем моральної шкоди в наслідок протиправних дій відповідача та обґрунтований розрахунок суми 100 000 грн. Проте суд погоджується з аргументами позивача, що порушення права на соціальні виплати вже саме по собі тягне моральні страждання. Враховуючи характер та тривалість порушення , суд присуджує виплатити позивачу 5000 (п`ять тисяч), 00 грн за нанесену йому моральну шкоду.

Проте, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження отримання позивачем моральної шкоди в наслідок протиправних дій відповідача, а тому суд вважає, що у задоволенні даних вимог слід відмовити.

Також, суд звертає увагу на те, що в позові взагалі відсутнє обґрунтування моральної шкоди, спричиненої позивачу, розрахунок її суми, тощо.

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до ст.9 КАС України розгляд та вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.72 та ч.1 ст.73 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Частиною 1 ст.77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Під час перевірки правомірності оскаржуваних рішень суд керується критеріями закріпленими у ст.2 КАС України, які повною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

З огляду на вищенаведене, суд вважає що адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Щодо сплаченого судового збору, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 5 ст. 139 КАС України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Приймаючи до уваги те, що позивача звільнено від сплати судового збору, а відповідачем судові витрати не понесені, суд вирішує розподіл судових витрат в цій частині у справі не здійснювати.

Керуючись статтями 2, 6-11, 241-246 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області задовольнити частково.

Визнати протиправними відмови Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області в призначенні позивачу пенсії за віком з підстав, викладених в рішенні відповідача від 27.01.2022 року направлене листом від 27.01.2022 року вих.№1500-0307-8/12711 та від 02.02.2022 року, направлене листом від 02.02.2022 року вих.№1500-0307-8/15268.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 16.08.2021р., з урахуванням висновків, викладених в даному рішенні суду.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач ОСОБА_1 (адреса проживання позивача: АДРЕСА_2 ).

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65107, м. Одеса, вул.Канатна, 83, ).

Суддя Іванов Е.А.