Справа № 240/41659/21
Суддя: Драчук Т. О.
Дата ухвалення: 2022-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/41659/21

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Капинос О.В.

Суддя-доповідач - Драчук Т. О.

21 червня 2022 року м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Драчук Т. О.

суддів: Полотнянка Ю.П. Смілянця Е. С. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Стаднік Л. В.,

представника відповідача: Міняйленко І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Житомирської обласної прокуратури на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 27 січня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Житомирської обласної прокуратури, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Житомирське відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в грудні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Житомирської обласної прокуратури, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Житомирське відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області про визнання протиправною відмову Житомирської обласної прокуратури, викладену у листі від 12.10.2021 №21-469 вих-21, у перерахунку ОСОБА_1 допомоги по тимчасовій непрацездатності.

Також, позивач просив зобов`язати Житомирську обласну прокуратуру здійснити перерахунок сум допомоги по тимчасовій непрацездатності ОСОБА_1 за періоди з 20.10.2020 по 30.10.2020, з 12.11.2020 по 20.11.2020, з 30.11.2020 по 09.12.2020, з 01.02.2021 по 10.02.2021, з 11.02.2021 по 19.02.2021 підтвердженої листками непрацездатності серія АДТ №601031, серія АДТ №593952, серія АДТ №601537, серія АКА №744650, серія АКА №778263, з урахуванням розмірів заробітної плати та березень 2020 року - січень 2021 року, нарахованої на виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 15.02.2021 у справі №240/18453/20 та виплатити різницю між нарахованою сумою в межах виплат, передбачених ч.2 ст.22 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" №1105-ХІV від 23.09.1999 та фактично виплаченою сумою допомоги по тимчасовій непрацездатності за вказані періоди та зобов`язати Житомирську обласну прокуратуру надати до Житомирського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області довідки - розрахунки недоплачених сум допомоги по тимчасовій непрацездатності ОСОБА_1 , що підлягають оплаті робочим органом Фонду соціального страхування України відповідно до ч.2,3 ст.22 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" №1105-ХІV від 23.09.1999 за періоди з 20.10.2020 по 30.10.2020, з 12.11.2020 по 20.11.2020, з 30.11.2020 по 09.12.2020, з 01.02.2021 по 10.02.2021, з 11.02.2021 по 19.02.2021 підтвердженої листками непрацездатності серія АДТ №601031, серія АДТ №593952, серія АДТ №601537, серія АКА №744650, серія АКА №778263, з урахуванням розмірів заробітної плати та березень 2020 року - січень 2021 року, нарахованої на виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 15.02.2021 у справі №240/18453/20.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 27.01.2022 позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Позивач в судове засідання не з`явився, повноважного представника не направив, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Разом з тим, від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без її участі.

Відповідно до ч.1 ст.205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Представник відповідача підтримав доводи викладенні в апеляційній скарзі, просив її задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Заслухавши, суддю-доповідача, представника відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Як встановлено судом першої інстанції, підтверджується матеріалами справи, з червня 2001 року позивач працює в органах прокуратури України, має статус прокурора.

Відповідно до наказів Генерального прокурора від 03.09.2020 №410 "Про окремі питання забезпечення початку роботи обласних прокуратур" та від 08.09.2020 №414 "Про день початку роботи обласних прокуратур" з 11.09.2020 прокуратуру Житомирської області перейменовано у Житомирську обласну прокуратуру.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 15.02.2021 у справі №240/18457/20 визнано протиправною бездіяльність Житомирської обласної прокуратури щодо не нарахування ОСОБА_1 з 27.03.2020 заробітної плати відповідно до положень статті 81 Закону України "Про прокуратуру".

Зобов`язано Житомирську обласну прокуратуру нарахувати ОСОБА_1 заробітну плату (включаючи оплату часу відпусток) за період з 27.03.2020 виходячи з розміру посадового окладу, розрахованого відповідно до положень статті 81 Закону України "Про прокуратуру", з урахуванням усіх встановлених у цей період надбавок і премій, й виплатити різницю між нарахованою таким чином сумою (без урахування податків і зборів) та фактично отриманою сумою виплат за вказаний період.

На виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 15.02.2021 у справі №240/18457/20 Житомирською обласною прокуратурою у липні 2021 року проведено нарахування та виплату позивачу коштів недоплаченої заробітної плати за період роботи з 27.03.2020 по 15.02.2021. З нарахованої суми Житомирською обласною прокуратурою сплачено визначені законодавством страхові внески.

Враховуючи, що від розміру заробітної плати залежить результат розрахунку середньої заробітної плати для обчислення допомоги по тимчасовій непрацездатності, позивач звернулася 14.09.2021 до керівника Житомирської обласної прокуратури із заявою про перерахунок сум призначених допомог по тимчасовій непрацездатності за період з 20.10.2020 по 19.02.2021 згідно листків непрацездатності, виданих лікувальними закладами.

Листом від 12.10.2021 №21-469вих-21 Житомирська прокуратура відмовила у відповідному перерахунку, оскільки нормами Закону України "Про обов`язкове державне соціальне страхування" №1105 від 23.09.1999 та Порядком обчислення середньої заробітної плати №1266 від 26.09.2001 не передбачено здійснення перерахунку вже обчисленої середньої заробітної плати у разі зміни розміру виплат у розрахунковому періоді.

Позивач вважає таку відмову протиправною, звернулася до суду з позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ст.33 Закону №1105-ХІV при обчисленні середньої заробітної плати (доходу) для забезпечення допомогою по тимчасовій непрацездатності враховуються всі види заробітної плати (доходу) в межах граничної суми місячної заробітної плати (доходу), на яку нараховуються страхові внески на страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності.

Таким чином, розмір допомоги по тимчасовій непрацездатності нараховується із середньої заробітної плати при обчисленні якої враховуються всі види заробітної плати, на яку нараховуються страхові внески. Від розміру заробітної плати залежить результат розрахунку середньої заробітної плати для обчислення допомоги по тимчасовій непрацездатності.

Відтак, норми ст.33 Закону №1105-ХІV ставлять у залежність розмір суми допомоги по тимчасовій непрацездатності від виплат заробітної плати, які нараховуються особі за 12 календарних місяців роботи.

Позивач у період з 20.10.2020 по 30.10.2020, з 12.11.2020 по 20.11.2020, з 30.11.2020 по 09.12.2020, з 01.02.2021 по 10.02.2021, з 11.02.2021 по 19.02.2021 мала тимчасову непрацездатність, що підтверджується листками непрацездатності відповідно АДТ 601031, АДТ 593952, АДТ 601537, АКА 744650, АКА 778263.

Відділом фінансування та бухгалтерського обліку Житомирської обласної прокуратури відповідно до листків непрацездатності серії АДТ №601031 за період з 20.10.2020 по 30.10.2020, серії АДТ №593952 за період з 12.11.2020 по 20.11.2020, серії АДТ №601537 за період з 30.11.2020 по 09.12.2020, серії НОМЕР_1 за період з 01.02.2021 по 10.02.2021, серії НОМЕР_2 за період з 11.02.2021 по 19.02.2021 ОСОБА_1 була нарахована та виплачена допомога по тимчасовій непрацездатності.

При цьому, відповідачем не заперечується, що нарахування і виплата допомоги по тимчасовій непрацездатності за вказані періоди здійснено виходячи з виплат за відповідні 12 місяців роботи, що передують місяцю настання страхового випадку, обчислених до виплати заробітної плати згідно судового рішення.

Так, рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 15.02.2021 у справі №240/18457/20 визнано протиправною бездіяльність Житомирської обласної прокуратури щодо не нарахування ОСОБА_1 з 27.03.2020 заробітної плати відповідно до положень статті 81 Закону України "Про прокуратуру".

Зобов`язано Житомирську обласну прокуратуру нарахувати ОСОБА_1 заробітну плату (включаючи оплату часу відпусток) за період з 27.03.2020 виходячи з розміру посадового окладу, розрахованого відповідно до положень статті 81 Закону України "Про прокуратуру", з урахуванням усіх встановлених у цей період надбавок і премій, й виплатити різницю між нарахованою таким чином сумою (без урахування податків і зборів) та фактично отриманою сумою виплат за вказаний період.

На виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 15.02.2021 у справі №240/18457/20 Житомирською обласною прокуратурою у липні 2021 року проведено нарахування та виплату позивачу коштів недоплаченої заробітної плати за період роботи з 27.03.2020. З нарахованої суми Житомирською обласною прокуратурою сплачено визначені законодавством страхові внески, що відповідачем не заперечується.

Після перерахунку заробітної плати позивача на виконання судового рішення, її дохід збільшився, як наслідок, зросла середньоденна заробітна плата, а відповідно і зріс розмір допомоги по тимчасовій непрацездатності.

Таким чином, суд першої інстанції зазначає, що позивач має право на здійснення перерахунку сум допомоги по тимчасовій непрацездатності за періоди з 20.10.2020 по 30.10.2020, з 12.11.2020 по 20.11.2020, з 30.11.2020 по 09.12.2020, з 01.02.2021 по 10.02.2021, з 11.02.2021 по 19.02.2021 підтвердженої листками непрацездатності серія АДТ №601031, серія АДТ №593952, серія АДТ №601537, серія АКА №744650, серія АКА №778263, з урахуванням розмірів заробітної плати та березень 2020 року - січень 2021 року, нарахованої на виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 15.02.2021 у справі №240/18453/20, що в порушення вимог ст. 33 Закону №1105-ХІУ, відповідач відмовився зробити.

Також, суд першої інстанції не бере до уваги доводи представника відповідача щодо того, що нормами Закону України "Про обов`язкове державне соціальне страхування" та Порядком обчислення середньої заробітної плати №1266 від 26.09.2001 не передбачено здійснення перерахунку вже обчисленої середньої заробітної плати у разі зміни розміру виплат у розрахунковому періоді, оскільки у разі встановлення судом наявності підстав для здійснення перерахунку сум, які входять до складових заробітної плати, перерахунку підлягають також суми, які були обраховані на основі цих складових.

Отже, суд першої інстанції вважає, що відмова Житомирської обласної прокуратури у здійсненні перерахунку та виплати належних позивачу сум допомоги по тимчасовій непрацездатності у періоди з 20.10.2020 по 30.10.2020, з 12.11.2020 по 20.11.2020, з 30.11.2020 по 09.12.2020, з 01.02.2021 по 10.02.2021, з 11.02.2021 по 19.02.2021 та їх виплати у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та за практикою Європейського Суду з прав людини, становить втручання у право позивача на мирне володіння майном.

Враховуючи викладене та оскільки у матеріалах справи відсутнє рішення, яке відповідало б вимогам до індивідуального акту, суд першої інстанції вважає, що позов у цій частині слід задовольнити шляхом визнання протиправною відмову Житомирської обласної прокуратури, викладену у листі від 12.10.2021 №21-469вих-21, у перерахунку ОСОБА_1 допомоги по тимчасовій непрацездатності.

Також, суд першої інстанції вважає, що порушені права позивача підлягають захисту шляхом:

- зобов`язання Житомирської обласної прокуратури здійснити перерахунок сум допомоги по тимчасовій непрацездатності ОСОБА_1 за періоди з 20.10.2020 по 30.10.2020, з 12.11.2020 по 20.11.2020, з 30.11.2020 по 09.12.2020, з 01.02.2021 по 10.02.2021, з 11.02.2021 по 19.02.2021, підтвердженої листками непрацездатності серія АДТ №601031, серія АДТ №593952, серія АДТ №601537, серія АКА №744650, серія АКА №778263, з урахуванням розмірів заробітної плати та березень 2020 року - січень 2021 року, нарахованої на виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 15.02.2021 у справі №240/18453/20 та виплатити різницю між нарахованою сумою в межах виплат, передбачених ч.2 ст.22 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" №1105-ХІV від 23.09.1999 та фактично виплаченою сумою допомоги по тимчасовій непрацездатності за вказані періоди;

- зобов`язання Житомирської обласної прокуратури надати до Житомирського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області довідки - розрахунки недоплачених сум допомоги по тимчасовій непрацездатності ОСОБА_1 , що підлягають оплаті робочим органом Фонду соціального страхування України відповідно до ч.2,3 ст.22 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" №1105-ХІV від 23.09.1999 за періоди з 20.10.2020 по 30.10.2020, з 12.11.2020 по 20.11.2020, з 30.11.2020 по 09.12.2020, з 01.02.2021 по 10.02.2021, з 11.02.2021 по 19.02.2021 підтвердженої листками непрацездатності серія АДТ №601031, серія АДТ №593952, серія АДТ №601537, серія АКА №744650, серія АКА №778263, з урахуванням розмірів заробітної плати та березень 2020 року - січень 2021 року, нарахованої на виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 15.02.2021 у справі №240/18453/20.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

У відповідності до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з вимогами ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробітті з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Правове регулювання нарахування допомоги по тимчасовій втраті працездатності визначено Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 №1105-ХІV та постанови Кабінету Міністрів України від 26.09.2001 № 1266, якою затверджено «Порядок обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням» (далі - Порядок №1266).

Згідно з нормами Порядку сума допомоги по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною або хворим членом сім`ї) у розрахунку на місяць не повинна перевищувати розміру максимальної величини бази нарахування єдиного внеску.

Відповідно до ч.4 ст.1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI максимальна величина бази нарахування єдиного внеску - це максимальна сума доходу застрахованої особи на місяць, що дорівнює п`ятнадцяти розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом, на яку нараховується єдиний внесок.

З системного аналізу ст. 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI та Порядку №1266 вбачається, що розмір допомоги по тимчасовій втраті працездатності залежить від фактичного розміру нарахування єдиного внеску за 12 календарних місяців до місяця настання страхового випадку і обмежений 15 мінімальними заробітними платами та є фактичною страховою сумою для матеріального забезпечення з випадків соціального страхування.

Згідно з ч.2 ст.22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 №1105-ХІV оплата перших п`яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві, здійснюється за рахунок коштів роботодавця у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві та професійним захворюванням, виплачується Фондом соціального страхування України застрахованим особам, починаючи з шостого дня непрацездатності за весь період до відновлення працездатності у порядку та розмірах, встановлених законодавством.

Згідно з ст.24 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» допомога по тимчасовій непрацездатності виплачується застрахованим особам залежно від страхового стажу у відсотках (від 50% до 100%) від середньої заробітної плати (доходу).

Зокрема, у розмірі 100% середньої заробітної плати (доходу) - застрахованим особам, які мають страховий стаж понад 8 років.

Сума допомоги по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною або хворим членом сім`ї) в розрахунку на місяць не повинна перевищувати розміру максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, з якої сплачувалися страхові внески до Фонду.

Відповідно до ст.33 «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» при обчисленні середньої заробітної плати (доходу) для забезпечення допомогою по тимчасовій непрацездатності враховуються всі види заробітної плати (доходу) в межах граничної суми місячної заробітної плати (доходу), на яку нараховуються страхові внески на страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності.

Згідно з п.32 Порядку №1266 середня заробітна плата для розрахунку допомоги по вагітності та пологах і допомоги по тимчасовій непрацездатності, оплати перших п`яти днів тимчасової непрацездатності за рахунок коштів роботодавця обчислюється роботодавцями на підставі відомостей, що включаються до звіту про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що подаються до ДФС.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що розмір допомоги по тимчасовій непрацездатності нараховується із середньої заробітної плати при обчисленні якої враховуються всі види заробітної плати, на яку нараховуються страхові внески за попередні 12 місяців, які передують події.

Також, колегія суддів зазначає, що допомога по тимчасовій втраті працездатності виплачувалась позивачу Житомирською обласною прокуратурою у період з 20.10.2020 по 30.10.2020 (за 6 днів) (а.с.101), з 12.11.2020 по 20.11.2020 (за 0 днів) (а.с.103), з 30.11.2020 по 09.12.2020 (за 5 днів) (а.с.96), з 01.02.2021 по 10.02.2021 (за 0 днів) (а.с.98), з 11.02.2021 по 19.02.2021 (за 5 днів) (а.с.100).

На виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 15.02.2021 у справі №240/18457/20 Житомирською обласною прокуратурою у липні 2021 року проведено нарахування та виплату позивачу коштів недоплаченої заробітної плати за період роботи з 27.03.2020. З нарахованої суми Житомирською обласною прокуратурою сплачено визначені законодавством страхові внески, що відповідачем не заперечується.

Щодо доводів апелянта в частині відсутності методики (роз`яснення) застосування Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 №1105-ХІV та постанови Кабінету Міністрів України від 26.09.2001 № 1266 в частині перерахунку обчисленої середньої заробітної плати у разі зміни розміру виплат у розрахунковому періоді, колегія суддів зазначає наступне.

Як було вказано судом першої інстанції, рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 15.02.2021 у справі №240/18457/20 визнано протиправною бездіяльність Житомирської обласної прокуратури щодо не нарахування ОСОБА_1 з 27.03.2020 заробітної плати відповідно до положень статті 81 Закону України "Про прокуратуру".

Зобов`язано Житомирську обласну прокуратуру нарахувати ОСОБА_1 заробітну плату (включаючи оплату часу відпусток) за період з 27.03.2020 виходячи з розміру посадового окладу, розрахованого відповідно до положень статті 81 Закону України "Про прокуратуру", з урахуванням усіх встановлених у цей період надбавок і премій, й виплатити різницю між нарахованою таким чином сумою (без урахування податків і зборів) та фактично отриманою сумою виплат за вказаний період.

На виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 15.02.2021 у справі №240/18457/20 Житомирською обласною прокуратурою у липні 2021 року проведено нарахування та виплату позивачу коштів недоплаченої заробітної плати за період роботи з 27.03.2020 по 15.02.2021. З нарахованої суми Житомирською обласною прокуратурою сплачено визначені законодавством страхові внески.

З урахуванням зазначеного, а саме факту встановлення протиправності бездіяльності відповідача в частині заробітної плати відповідно до положень статті 81 Закону України "Про прокуратуру", колегія суддів приходить до висновку, що позивач не може нести тягар протиправної бездіяльності відповідача щодо невірного розрахунку заробітної плати та у зв`язку з цим, в подальшому інших виплат пов`язаних з заробітною платою. А тому, доводи апелянта в цій частині не знаходять свого підтвердження.

Крім того, як вірно вказав суд першої інстанції Європейський Суд з прав людини у рішенні від 28.03.2006 за заявою №31443/96 у справі "Броньовський проти Польщі" зазначив, що принцип верховенства права зобов`язує державу поважати і застосовувати запроваджені нею закони, створюючи правові й практичні умови для втілення їх в життя.

Відповідно до ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі «Федоренко проти України» (№ 25921/02) Європейський Суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності.

У межах вироблених Європейським Судом з прав людини підходів до тлумачення поняття «майно», а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як «наявне майно», так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого «права власності» (пункт 74 рішення Європейського Суду з прав людини у справі Фон Мальтцан та інші проти Німеччини). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися «активом»: вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є «активом», на який може розраховувати громадянин як на свою власність.

За таких обставин, колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку про те, що рішення суду першої інстанції є законними та обґрунтованими і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, в ньому повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Відповідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Отже, ст.2 КАС України та ч.4 ст.242 КАС України вказують, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Оскільки, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку наявним у справі доказам та зробив вірний висновок щодо задоволення позовних вимог.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване рішення, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Житомирської обласної прокуратури залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 27 січня 2022 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 22 червня 2022 року.

Головуючий Драчук Т. О.

Судді Полотнянко Ю.П. Смілянець Е. С.