Справа № 460/9491/20
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2022-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2022 рокуЛьвівСправа № 460/9491/20 пров. № А/857/2374/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії :

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Ільчишин Н.В., Коваля Р.Й.

за участі секретаря судового засідання: Приступи Р.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Здолбунівської міської ради Рівненського району Рівненської області,

на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 25 березня 2021 року (суддя Гудима Н.С., час ухвалення не зазначений, місце ухвалення м.Рівне, дата складання повного тексту 25.03.2021),

в адміністративній справі №460/9491/20 за позовом ОСОБА_1 до Здолбунівської міської ради Рівненського району Рівненської області,

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

У грудні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернулася в суд із адміністративним позовом до відповідача Здолбунівської міської ради Рівненського району Рівненської області, в якому просила: 1) визнати протиправним та скасувати рішення відповідача №1222 від 17 червня 2020 року; 2) зобов`язати відповідача розглянути клопотання позивача про забезпечення реалізації визначеного законом права на набуття права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель комунальної власності шляхом виділення позивачу земельної ділянки в районі АДРЕСА_1 для садівництва, орієнтовною площею 0,1 га., та надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в районі АДРЕСА_1 ; 3) стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача понесені нею витрати по сплаті судового збору у розмірі 840,80 грн.; 4) вирішити питання про встановлення відповідачу строку для подання звіту про виконання постанови суду згідно ст.382 КАС України.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 25.03.2021 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Здолбунівської міської ради Здолбунівського району Рівненської області №1222 від 17.06.2020 в частині відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення садівництва. Зобов`язано Здолбунівську міську раду Здолбунівського району Рівненської області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 03.06.2020 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення садівництва площею 0,1 га та прийняти відповідне рішення по суті порушеного у клопотанні питання у відповідності з вимогами статті 118 Земельного кодексу України. Стягнуто на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір у розмірі 560,53 гривень.

З цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт оскаржене рішення суду необґрунтованим, безпідставним та таким, що прийняте при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи та постановлене судом з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що міська рада була позбавлена можливості надати відзив на позовну заяву та скористатися правом доказування своєї позиції, оскільки не отримувала жодних процесуальних документів по справі після відкриття провадження у справі, а тому судом першої інстанції було допущено порушенням норм процесуального права. Також зазначає апелянт, що вирішуючи спірні правовідносини, судом першої інстанції не взято до уваги той факт, що позивач зверталася із клопотанням про виділення земельних ділянок та дозволів на розробку проекту землеустрою по відведенню таких ділянок в межах міста Рівне Рівненської області. Однак Здолбунівська міська рада не наділена повноваженнями приймати рішення з питань, заявлених в клопотанні позивача в межах міста Рівне Рівненської області. Розглянувши клопотання позивача в порядку статті 118 ЗК України, Здолбунівською міською радою в строк, встановлений законодавством, прийнято рішення від 17.06.2020 року №1222 «Про розгляд звернення громадянки ОСОБА_1 », яким відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для потреб позивача. Підставою для такої відмови слугувала відсутність вільних земельних ділянок з таким цільовим призначенням, а саме для садівництва, для ведення особистого селянського господарства, для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель та споруд, для індивідуального дачного садівництва та для будівництва індивідуальних гаражів в районі АДРЕСА_1 . Даний факт підтверджується генеральним планом міста Здолбунів, затверджений рішенням Здолбунівської міської ради від 18.09.1998 року №29, який актуалізовано рішенням міської ради від 20.02.2013 №785. Згідно графічних зображень дана земельна ділянка відноситься до зони санітарно-захисних зелених насаджень. А відтак, оскаржуване рішення Здолбунівської міської ради від 17.06.2020 року №1222 є правомірним, прийнятим у відповідності до норм чинного законодавства України, з урахуванням рішення Здолбунівської міської ради від 12.06.2019 року №929 «Про внесення змін до Порядку розподілу земельних ділянок між учасниками бойових дій, які брали участь в антитерористичній операції та сім`ями, члени яких загинули під час участі в антитерористичній операції для передачі земельних ділянок безоплатно у власність», затвердженого рішеннями Здолбунівської міської ради №24 від 23.12.2015 року та №246 від 05.10.2016 року», згідно якого першочергово виділяються земельні ділянки родинам загиблих учасників АТО, ООС, учасникам АТО, ООС, які на момент призову (вступу) на військову службу були зареєстровані або не менше одного року проживали в місті Здолбунові. Виділення земельних ділянок на вказаній території для садівництва не відповідає вимогам Генерального плану міста Здолбунів та суперечить нормам ДБН Б.2.2-12:2019, а відтак не може бути реалізоване шляхом надання дозволів на розроблення проектів землеустрою та виділення земельних ділянок. За наведеного вважає апелянт, що вимога суду про зобов`язання відповідача повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 03.06.2020 та прийняти відповідне рішення по суті порушеного у клопотанні питання у відповідності з вимогами статті 118 ЗК України є протиправною та суперечить нормам чинного законодавства України.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить оскаржене рішення суду першої інстанції від 25.03.2021 скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з врахуванням наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 03.06.2020 позивач ОСОБА_1 через свого представника звернулася до Здолбунівської міської ради Рівненського району Рівненської області із клопотанням про забезпечення реалізації визначеного законом права на набуття права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель комунальної власності шляхом виділення заявнику земельних ділянок в межах міста Здолбунів, Рівненської області: для ведення особисто селянського господарства не більше 2,0 га; для ведення садівництва не більше 0,12 га; для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) не більше 0,25 га; для індивідуального дачного будівництва не більше 0,10 га; для будівництва індивідуальних гаражів не більше 0,01 га.. Просила надати дозвіл на розробку проекту землеустрою по відведенню земельних ділянок для перелічених вище цілей в межах міста Здолбунів, Рівненської області (а.с. 10-14).

До клопотання позивач долучила копію паспорта, копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номера платника податків, графічні матеріали.

17.06.2020 Здолбунівська міська рада рішенням №1222 Про розгляд звернення ОСОБА_1 відмовила позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особисто селянського господарства, для ведення садівництва, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, для індивідуального дачного будівництва, для будівництва індивідуальних гаражів в районі АДРЕСА_1 , оскільки на даній території відсутні вільні земельні ділянки з таким цільовим призначенням. При цьому вказано, що наявні земельні ділянки для садівництва першочергово виділяються учасникам бойових дій, які брали участь в антитерористичній операції і операції об`єднаних сил та сім`ям, члени яких загинули під час участі у антитерористичній операції і операції об`єднаних сил (а.с. 9).

Вважаючи вказане рішення міської ради протиправним, позивач звернулася до суду із вказаним адміністративним позовом, в якому просила зобов`язати відповідача розглянути клопотання про набуття права власності на земельну ділянку лише для садівництва, надавши відповідний дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, приймаючи оскаржене рішення від 17.06.2020 року з підстав, не передбачених частиною 7 статті 118 ЗК України, діяв не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, визначені чинним законодавством. Вказане рішення в цій частині не відповідає критеріям правомірності, визначеним ч.2 ст.2 КАС України, є необґрунтованим, порушує права позивача на безоплатне набуття у власність земельної ділянки, а отже є протиправним та підлягає скасуванню. Відновлюючи порушене право позивача, суд першої інстанції вважав, що належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути клопотання позивача від 03.06.2020 та прийняти відповідне рішення по суті порушеного у клопотанні питання. В частині вимоги про встановлення судового контролю за виконанням рішення шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення у встановлений судом термін з моменту набрання рішенням суду законної сили, суд дійшов переконання про її необґрунтованість у зв`язку з ненаданням аргументованих причин та доказів, які б свідчили про те, що відповідач може ухилятися від виконання рішення суду.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для часткового задоволення адміністративного позову, та переглядаючи рішення суду в межах доводів і вимог апеляційної скарги, виходить з наступного.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 3 Земельного кодексу України (надалі також ЗК України) визначено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до пункту б частини першої статті 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Підпунктом а частини другої статті 83 ЗК України встановлено, що у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності.

Статтею 116 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (ч.2 ст.116 ЗК України).

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом (ч.3 ст.116 ЗК України).

Відповідно до пункту «в» ч.1 ст.121 ЗК України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності, зокрема, для ведення садівництва - не більше 0,12 гектара.

Відповідно до ч.6 ст.118 ЗК України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 ЗК України. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Згідно з положеннями частини сьомої наведеної статті 118 ЗК України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Згідно ч.8 ст.118 ЗК України, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Відповідно до положень частини 9 статті 118 ЗК України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Тобто, відповідно до вимог статті 118 ЗК України, підставою для відмови у надання дозволу на розроблення проекту землеустрою лише невідповідність місце розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржуваним рішенням відповідача №1222 від 17.06.2020 відмовлено позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки з підстав відсутності на спірній території в районі вулиці Старомильської в м.Здолбунів вільних земельних ділянок з таким цільовим призначенням і те, що наявні земельні ділянки для садівництва першочергово виділяються учасникам бойових дій, які брали участь в антитерористичній операції і операції об`єднаних сил та сім`ям, члени яких загинули під час участі у антитерористичній операції і операції об`єднаних сил.

Проте, такі підстави відмови суперечать вимогам, наведеним у частині сьомій статті 118 ЗК України.

Відповідно до частин 1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Колегія суддів враховує, що відповідач не надав жодних доказів невідповідності місця розташування об`єкта (земельної ділянки в районі вулиці Старомильської в м.Здолбунів) вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

З огляду на встановлені фактичні обставини та наведені норми правового регулювання колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відмова відповідача у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення садівництва не ґрунтується на вимогах чинного законодавства та суперечить положенням Земельного кодексу України. При цьому суд правильно встановив, що відповідач не діяв на підставі, в межах повноважень та не у спосіб, визначені чинним законодавством, а тому оскаржуване рішення відповідача не відповідає критеріям правомірності, визначеним ч.2 ст.2 КАС України, є необґрунтованим, а отже є протиправним та підлягає скасуванню.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком окружного суду, що належним способом захисту порушеного права позивача в даному випадку є зобов`язання відповідача повторно розглянути клопотання позивача від 03.06.2020 та прийняти відповідне рішення по суті порушеного у клопотанні питання щодо відведення земельної ділянки для ведення садівництва у відповідності з вимогами статті 118 ЗК України.

Доводи апеляційної скарги таких висновків суду першої інстанції не спростовують та зводяться до непогодження із ними.

Колегія суддів також враховує, що у доводах апеляційної скарги відповідач зазначає, що вирішуючи спірні правовідносини, судом першої інстанції не взято до уваги той факт, що позивач зверталася із клопотанням про виділення земельних ділянок та дозволів на розробку проекту землеустрою по відведенню таких ділянок в межах міста Рівне Рівненської області, а Здолбунівська міська рада не наділена повноваженнями приймати рішення з питань, заявлених в клопотанні позивача в межах міста Рівне Рівненської області.

Однак, як видно із клопотання позивача від 03.06.2020 та позовної заяви, ОСОБА_1 просила Здолбунівську міську раду забезпечити реалізацію визначеного законом права на набуття права власності на земельну ділянку в межах міста Здолбунів Рівненської області, а не в місті Рівне, що вказує на необґрунтованість відповідних доводів апеляційної скарги. При цьому, як видно із змісту спірного рішення міської ради від 17.06.2020 року заявнику ОСОБА_1 відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок саме у районі АДРЕСА_1 .

Апелянт також вказує на те, що міська рада була позбавлена можливості надати відзив на позовну заяву та скористатися правом доказування своєї позиції, оскільки не отримувала жодних процесуальних документів по справі після відкриття провадження у справі, а тому вважає, що судом було допущено порушенням норм процесуального права.

З цього приводу, колегією суддів встановлено, що отримавши адміністративний позов, за результатами перевірки суддею Рівненського окружного адміністративного суду постановлено 28.12.2020 ухвалу про відкриття провадження в адміністративній справі, розгляд якої ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Цією ухвалою суду встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання до суду відзиву на позовну заяву та роз`яснено, що у разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до частини четвертої статті 159 КАС України, неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

01.02.2021 на адресу суду першої інстанції надійшло клопотання відповідача про продовження строку для подання відзиву, оскільки на час подання вказаного клопотання працівник юридичного відділу звільнений, а тому такі позбавлені можливості своєчасно подати відзив на позов з об`єктивних причин. До клопотання додано копію ухвали суду про відкриття провадження у справі від 28.12.2022, з якої видно, що така вручена відповідачу 14.01.2021.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 02.02.2021 клопотання Здолбунівської міської ради задоволено. Визнано поважними причини пропуску відповідачем строку для подання відзиву. Продовжено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву до 10 лютого 2021 року включно.

Вказана ухвала суду була надіслана на адресу електронної пошти відповідача, про що свідчить відповідний документ в матеріалах справи від 08.02.2021 (а.с. 29).

Отже, судом першої інстанції було забезпечено право відповідача на подання відзиву на позовну заяву та надано достатній строк для реалізації такого права, що вказує на дотримання судом першої інстанції норм процесуального права та безпідставність доводів апеляційної скарги у відповідній частині.

Вищенаведені правові норми та фактичні обставини спростовують доводи апеляційної скарги про невідповідність рішення суду першої інстанції нормам матеріального та процесуального права, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Інші, зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, відтак такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Водночас, суд апеляційної інстанції враховує, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні решта позовних вимог не оскаржене позивачем в апеляційному порядку.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції повно та всебічно з`ясовано обставини справи, рішення суду першої інстанції винесено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому немає підстав для його скасування.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).

Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи, та враховуючи, що дану адміністративну справу було розглянуто судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Здолбунівської міської ради Рівненського району Рівненської області залишити без задоволення.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 25 березня 2021 року в адміністративній справі №460/9491/20 за позовом ОСОБА_1 до Здолбунівської міської ради Рівненського району Рівненської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. В. Гуляк
судді Н. В. Ільчишин
Р. Й. Коваль
Повний текст постанови суду складено 24.06.2022 року