Справа № 522/7520/22
Суддя: Свячена Ю. Б.
Дата ухвалення: 2022-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 522/7520/22
Провадження №2-а/522/214/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2022 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Свяченої Ю.Б.

при секретарі судового засідання Тарнавській В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до ОСОБА_1 , громадянина Узбекистану про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України,-

ВСТАНОВИВ:

Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області 22 червня 2022 року звернулось до Приморського районного суду м. Одеси з адміністративним позовом до ОСОБА_1 , громадянина Узбекистану про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України .

В обґрунтування позову зазначено, що 22 жовтня 2021 року під час проведення оперативно-профілактичних заходів з виявлення нелегальних мігрантів працівниками ГУ ДМС в Одеській області було виявлено та доставлено до підрозділу за адресою: АДРЕСА_1 , особу, який назвався громадянином Узбекистану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В результаті проведеної перевірки відібраних пояснень у відповідача було встановлено наступне, що відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 прибув до України в 2016 році по особистим справам. ГУ ДМС в Одеській області встановлено, що громадянин Узбекистану, ОСОБА_1 на території України перебуває незаконно, постійного зареєстрованого місця проживання та законного джерела існування не має.

22 жовтня 2021 року за порушення правил перебування іноземців в Україні. а саме: проживання без документів на право проживання в Україні, стосовно громадянина Узбекистану ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МОД № 006446 та постановою про накладення адміністративного стягнення від 22 жовтня 2021 року ПН МОД №006507 відповідач був притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 1700 грн. Рішенням ГУ ДМС в Одеській області від 22 жовтня 2021 року за № 363 про примусове повернення в країну походження іноземця або особи без громадянства, громадянина Узбекистану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зобов`язано покинути територію України у термін до 20 листопада 2021 року. Рішення від 22 жовтня 2021 року за № 363 відповідачем не оскаржувалося, проте у встановлений термін, до 20 листопада 2021 року самостійно територію України не залишив. Відповідач з заявою про добровільне повернення або заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту в Україні до ГУ ДМС в Одеській області не звертався, відповідного бажання під час опитування не виявив, жертвою торгівлі людьми себе не вважає. Тож є підстави вважати, що відповідач ухиляється від виконання такого рішення.

20 червня 2022 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 повторно виявлений співробітниками ГУ ДМС в Одеській області, тож відносно відповідача було складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МОД № 008309 та постановою про накладення адміністративного стягнення від 20 червня 2022 року ПН МОД № 008378, ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності шляхом накладання штрафу у розмірі 1700 грн. Беручи до уваги той факт, що відповідач після перетину державного кордону України, в подальшому проживав на території України нелегально, вчинив правопорушення передбачене ч. 1 ст. 203 КУпАП, зазначені обставини дають обґрунтовані підстави вважати, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, тож відповідач підлягає примусовому видворенню за межі території України на підставі рішення суду.

Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси 22 червня 2022 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання на 23 червня 2022 року.

Представник позивача у судовому засіданні 23 червня 2022 року підтримав заявлені вимоги та просив задовольнити їх у повному обсязі.

Відповідач та його представник у судовому засіданні 23 червня 2022 року заперечували проти задоволення позовних вимог та вважають їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідач зазначив, що приїхав на територію України у 2010 році, з того часу територію України не покидав. Проживає в громадянському шлюбі та працює будівельником за наймом. Зазначив, що має дітей, проте підтвердження зазначеному надати не може. В Узбекистані, як зазначив відповідач, має місце для проживання. Представник відповідача зазначив, що відповідач вже тривалий час проживає на території України де створив сім`ю та має дітей.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши думки сторін, оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 22 жовтня 2021 року під час проведення оперативно-профілактичних заходів з виявлення нелегальних мігрантів працівниками ГУ ДМС в Одеській області було виявлено та доставлено до підрозділу за адресою: АДРЕСА_1 , особу, який назвався громадянином Узбекистану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В результаті проведеної перевірки відібраних пояснень у відповідача від 22 жовтня 2021 року було встановлено наступне, що відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 прибув до України в 2016 році по особистим справам. ГУ ДМС в Одеській області встановлено, що громадянин Узбекистану, ОСОБА_1 на території України перебуває незаконно, постійного зареєстрованого місця проживання та законного джерела існування не має.

22 жовтня 2021 року за порушення правил перебування іноземців в Україні. а саме: проживання без документів на право проживання в Україні, стосовно громадянина Узбекистану ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МОД № 006446 та постановою про накладення адміністративного стягнення від 22 жовтня 2021 року ПН МОД №006507 відповідач був притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 1700 грн. Рішенням ГУ ДМС в Одеській області від 22 жовтня 2021 року за № 363 про примусове повернення в країну походження іноземця або особи без громадянства, громадянина Узбекистану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зобов`язано покинути територію України у термін до 20 листопада 2021 року. У встановлений термін, до 20 листопада 2021 року самостійно територію України відповідач не залишив.

20 червня 2022 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 повторно виявлений співробітниками ГУ ДМС в Одеській області, тож відносно відповідача було складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МОД № 008309 та постановою про накладення адміністративного стягнення від 20 червня 2022 року ПН МОД № 008378, ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності шляхом накладання штрафу у розмірі 1700 грн.

Частиною 3 ст.3 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" (далі Закон) передбачено, що іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Згідно з ст. 30 Закону центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України.

Частиною 16 ст. 4 Закону визначено, що іноземці та особи без громадянства, які в`їхали в Україну на інших законних підставах, не передбачених частинами 2 - 14 цієї статті, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в`їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.

За змістом пункту 2 ст. 25 Закону передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування в Україні або які не можуть виконати обов`язок виїзду з України, не пізніше дня закінчення відповідного строку їх перебування у зв`язку з відсутністю коштів або втратою паспортного документа можуть добровільно повернутися в країну походження або третю країну, у тому числі за сприяння міжнародних організацій.

Згідно з п. 27 ч. 1 ст. 1 Закону пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, - державна установа, призначена для тимчасового тримання іноземців та осіб без громадянства: стосовно яких судом прийнято рішення про примусове видворення; стосовно яких судом прийнято рішення про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення, у тому числі прийнятих відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; затриманих центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальними органами та підрозділами на строки та в порядку, передбачені законодавством України; затриманих за рішенням суду до завершення розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства.

Крім того, відповідно до п. 30 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 25 червня 2009 року № 1 «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов`язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні» при вирішенні справ про примусове видворення суди повинні враховувати положення статей 9, 29 Загальної декларації прав людини 1948 року та статті 9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом виключно для забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Згідно з п. "f" ч. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод затримання виправдане лише доти, поки провадиться процедура депортації або екстрадиції.

Стаття 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не лише покладає на державу зобов`язання законодавчо визначити підстави позбавлення волі, а також містить вимоги щодо якості закону, на основі якого таке позбавлення волі може здійснюватись. Так, у справі Амюр проти Франції (рішення від 25 червня 1996 року) та у справі Дугуз проти Греції Європейський суд постановив, що у разі, якщо національне законодавство передбачає можливість позбавлення волі - особливо стосовно іноземного громадянина - шукача притулку - таке законодавство повинно бути максимально чітким і доступним для того, щоб уникнути ризику свавілля.

Аналізуючи наведене, суд приходить до висновку, що затримання іноземців та осіб без громадянства можливе лише за наявності підстав вважати, що такі особи не мають документа, що дає право на виїзд з України, ухилятимуться від виконання рішення про примусове видворення, перешкоджатимуть проведенню процедури видворення або якщо існує ризик втечі таких осіб.

Зазначені обставини дають обґрунтовані підстави вважати, що відповідач ухиляється від виконання рішення про примусове повернення, не має документів для перетинання державного кордону України на законних підставах і тому не має можливості на даний час здійснити виїзд з території України, що унеможливлює ідентифікацію особи відповідача та забезпечення примусового видворення за межі України.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 2, 6-11, 72-78, 90, 211, 241-246, 289, 371, 372 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до ОСОБА_1 , громадянина Узбекистану про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України - задовольнити.

Затримати громадянина Узбекистану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України строком на 6 місяців до 22 грудня 2022 року з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Рішення звернути до негайного виконання.

Рішення може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги в десятиденний строк з дня його проголошення. Оскарження рішення не зупиняє його негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, а у разі його апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення суду виготовлено 27 червня 2022 року.

Суддя Свячена Ю.Б.

23.06.22