Справа № 308/16162/21
Суддя: Фазикош О. В.
Дата ухвалення: 2022-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2022 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі головуючого судді Фазикош О.В., за участю секретаря Химинець О.Я. розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу позовом ОСОБА_1 до Департаменту Патрульної Поліції третя особа без самостійних вимог Департамент патрульної поліції Національної поліції України в особі Управління патрульної поліції в Закарпатській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до статті 243 частини 3 КАС України 13.06.2022 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення виготовлено та підписано 17.06.2022.

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовною заявою до відповідачів інспектора УПП в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції мол. лейтенант поліції Северин Михайло Миколайович, Департамент патрульної поліції Національної поліції України в особі Управління патрульної поліції в Закарпатській області.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.11.2021 року вказану позовну заяву залишено без руху, надавши строк для усунення недоліків позову.

На усунення недоліків позовної заяви від позивача по справі 30.12.2021 року надійшла заява. При цьому подано позовну заяву у новій редакції.

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з адміністративним позовом до відповідача Департаменту Патрульної Поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення.

10.01.2022 ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області у справі відкрито провадження, розгляд справи постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження із викликом сторін.

Позовна заява мотивована тим, що відповідно до постанови серія ЕАО № 5073879 від 25.11.2021 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесеної інспектором УПП в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції мол.лейтенант поліції Северин Михайлом Миколайовичем, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 122 КУпАП та накладено штраф в розмірі 340 грн.

Позивач зазначає, що згідно постанови, 25.11.2021 року о 21 год. 49 хв. 08 в м. Ужгороді по вул. Ольбрахта 29Б ним були порушені вимоги п. 8.4. б ПДР - порушення вимог знаків пріоритету, не надав перевагу в русі.

Позивач стверджує, що дана постанова є незаконною, неправомірною та необґрунтованою з огляду на відсутність складу адміністративного правопорушення, зокрема в ній вказується про не надання переваги в русі, однак викладені відповідачем факти взагалі не мали місце на даному відрізку шляху з огляду на те, що він рухався по головній дорозі по вул. Анкудінова в напрямку бас. Спартак в м. Ужгороді. Як перед цим, так і під час складання постанови, ним неодноразово заявлялось про категоричну незгоду із фактом вчинення правопорушення, однак, всупереч заявам, замість складання передбаченого чинним законодавством протоколу, інспектором винесено постанову без зазначення жодного доказу вчинення ним правопорушення.

Позивач вказує на те, що в оскаржуваній постанові відсутні будь-які належні докази, якими стверджується вчинення ним адмінправопорушення, в т.ч. і зазначене в описовій його частині.

Як вказано у позовній заяві, доводи про відсутність доказів на підтвердження порушення означених вимог ПДР України підтверджується тим, що в графі 7 оскаржуваної постанови «До постанови додаються:» відсутні записи. Відтак, посилань на будь-які докази оскаржувана постанова не містить, що є порушенням вимог ст. 283 КУпАП. Оскаржувана постанова не містить інформації про будь-яку фіксацію правопорушення.

Таким чином, на підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 247, 287, 288 КУпАП, ст.ст. 160, 161 КАС України, позивач просить суд: постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАО № 5073879 від 25.11.2021 року щодо ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ) - скасувати та закрити провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП. Стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача сплачений судовий збір.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.04.2022 залучено за клопотанням представника позивача до участі у справі в якості третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції ( м.Ужгород, вул.Олега Кошового, 2) та відкладено розгляд адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Департаменту Патрульної Поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення.

18.05.2022 від представника відповідача по справі надійшов відзив на позовну заяву. Відповідач вважає, що вимоги позивача є безпідставними, а також такими, що не підлягають задоволенню.

Так, відповідач вказує на те, що 25.11.2021 року екіпаж патрульної поліції під час несення служби в м. Ужгороді помітив автомобіль «Lexus RX350», державний номерний знак НОМЕР_1 , водій якого в м. Ужгороді по вул. Ольбрахта порушив ПДР, а саме не виконав вимогу дорожнього знаку 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено» та не надав перевагу в русі іншим учасникам дорожнього руху, порушивши п. 8.4 «б» ПДР України.

У відзиві вказано на те, що інспектор належним чином представився, причину та підставу зупинки та перевірки документів, попросив пред`явити документи, зазначені в п. 2.1 ПДР України на підставі ст. 32 ЗУ «Про Національну поліцію» та пункту 2.4 ПДР України.

При цьому представник відповідача зазначає, що встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме порушення вимог 8.4 «б» ПДР України, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП було прийнято рішення про складання адміністративних матеріалів щодо Позивача. Після чого водію було роз`яснено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Всі усні доводи позивача були взяті до уваги при розгляді справи про адміністративне правопорушення, письмових пояснень позивач не надав.

Так, представник відповідача зазначає, що інспектор виніс постанову за ч. 1 ст. 122 КУпАП та наклав стягнення в розмірі 340 (триста сорок) грн., відповідно до санкції статті. Згідно зі ст. 285 КУПАП позивача було ознайомлено зі змістом Постанови та під підпис було запропоновано отримати її копію

При цьому, представник відповідача посилається на положення ст. 68 Конституції України, ст. 8, ч. 1 ст. 9, ч. 1 ст. 122, 222 КУпАП, ст. 23, п. 1 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», ч. 5 ст. 14 ЗУ «Про дорожній рух», п. 1.5, п. 2.3 «б», п. 8.4 «б» ПДР України , п. 14.4.1, 14.3.26 ДСТУ 4100:2021 «Безпека дорожнього руху. Знаки дорожні. Загальні технічні умови. Правила застосування».

При цьому представник відповідача зазначає, що позивач сумнівно обґрунтовує свої вимоги, проте жодного доказу на підтвердження власних тверджень не навів. Зазначає, що саме Інспектор за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю оцінив докази. Так, останній разом зі своїм напарником (іншим інспектором, що був в його екіпажі) стали свідками того як водій - ОСОБА_1 , 25.11.2021 керував транспортним засобом не виконав вимогу дорожнього знаку 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено» та не надав перевагу в русі іншим учасникам дорожнього руху, порушивши п. 8.4 «б» ПДР України, у зв`язку з чим Інспектор мав всі підстави вважати, що Позивачем вчинено адміністративні правопорушення, передбачене частиною 1 ст. 122 КУпАП. На підставі наведеного Інспектором і було в подальшому розглянуто справу про адміністративне правопорушення. А за результатами розгляду була встановлена вина Позивача.

Представник відповідача вважає адміністративний позов про скасування постанови про адміністративне порушення таким, що не підлягає до задоволення у зв`язку з тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про обґрунтованість заявлених позовних вимог. Сама незгода Позивача щодо його притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП не є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та звільнення від адміністративної відповідальності. На думку представника відповідача, користуючись наданими правами щодо оскарження дій правоохоронних органів Позивач намагається уникнути адміністративної відповідальності.

Представник відповідача, вважає, що постанова про притягнення Позивача до адміністративної відповідальності є обґрунтованою та законною, а також такою, що не підлягає скасуванню.

Враховуючи зазначене вище, керуючись ст. ст. 44, 47, 77, 162, 243, 245 Кодексу адміністративного судочинства України, представник відповідача просить суд: прийняти до розгляду даний відзив. Відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В судове засідання, позивач та його представник не з`явилися. Від представника позивача адвоката Дідо А.М., надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, заяв не подавав.

Представник третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, заяв не подавав.

Суд дослідивши матеріали справи приходить до наступного висновку:

Судом встановлено, що постановою серії ЕАО № 5073879 від 25.11.2021 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесеної інспектором УПП в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції мол.лейтенант поліції Северин Михайлом Миколайовичем, на ОСОБА_1 ,накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу 340 грн. за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Згідно вказаної постанови, 25.11.2021 21:49:08 м. Ужгород. вул. Ольбрахта, 29Б., ОСОБА_1 не виконав вимоги д.3.2.1 та не надав перевагу у русі чим порушив п. 8.4. б ПДР. Порушення знаків пріоритету. Так, на ОСОБА_1 , накладено адміністративне стягнення за вчинення правопорушення передбачене ч.1 ст. 122 КУпАП.

При цьому як вбачається, зі змісту вказаної постанови, а саме п. 7 «До постанови додаються»: не зазначено жодних додатків, доказів вини порушника.

Відповідно до п. 8.4 «б» ПДР України дорожні знаки поділяються на групи: б) знаки пріоритету. Встановлюють черговість проїзду перехресть, перехрещень проїзних частин або вузьких ділянок дороги.

Відповідно до п. 14.4.1 ДСТУ 4100:2021 «Безпека дорожнього руху. Знаки дорожні. Загальні технічні умови. Правила застосування» знаки пріоритету застосовують для зазначення черговості проїзду перехресть, перехрещень окремих проїзних частин, що відрізняється від черговості проїзду перехресть рівнозначних доріг із урахуванням 14.3.26; а також вузьких ділянок доріг, рух на яких не регулюється сигналами світлофорів чи регулювальником.

Спірні правовідносини регулюються Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), Законом України «Про Національну поліцію», Правилами дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі - ПДР).

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (із змінами та доповненнями). Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 та 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до ст. 33 КпАП України, при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч.1 ст. 122 КУпАП, передбачено відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Зі змісту адміністративного позову, вбачається, що як на підставу скасування постанови, позивач вказує на відсутність доказів, які б підтверджували його вину у вчиненні адміністративного правопорушення. При цьому зазначає, що він заперечував вину у вчиненні адміністративного правопорушення, як до так і під час складання постанови.

За твердженням представника відповідача, усі усні заперечення позивача було враховано поліцейським під час розгляду та винесення постанови. Однак, у самій постанові інформація про це не відображена, у судові засідання представник відповідача, для надання пояснень із вказаного приводу не зявився.

До суду надійшов відзив на позовну заяву, однак до відзиву представником відповідача не надано жодного доказу на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП.

Так, у відзиві вказано лише на те, що саме Інспектор за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю оцінив докази. Однак відомості про докази, які були оцінені постанова не містить, про такі не йдеться і у відзиві на позовну заяву.

При цьому за твердженням представника відповідача, інспектор, який виніс постанову, що є предметом оскарження, зі своїм напарником (іншим інспектором, що був в його екіпажі) стали свідками того як водій - ОСОБА_1 , 25.11.2021 керував транспортним засобом не виконав вимогу дорожнього знаку 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено» та не надав перевагу в русі іншим учасникам дорожнього руху, порушивши п. 8.4 «б» ПДР України, у зв`язку з чим Інспектор мав всі підстави вважати, що Позивачем вчинено адміністративні правопорушення, передбачене частиною 1 ст. 122 КУпАП. На підставі наведеного Інспектором і було в подальшому розглянуто справу про адміністративне правопорушення. А за результатами розгляду була встановлена вина Позивача.

Суд констатує при цьому, що відповідачем по справі, до відзиву жодного доказу на підтвердження обставин, на які він посилається, не надано. Окрім того, представник відповідача в судові засідання призначені неодноразово не з`явився.

Так, відповідачем крім іншого, не надано і відеозапису на підтвердження вчинення позивачем порушення правил дорожнього руху за що відповідальність передбачена ч.1 ст. 122 КУпАП.

Згідно з ст. 31 Закону № 580-VIII поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 Закону № 580-VIII встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Згідно зі ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що містяться у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно зі ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

В даному випадку, саме відповідач в силу ч.2 ст. 72 КАС України, суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Представник відповідача вказує на те, що інспектор та його напарник були свідками порушення правил дорожнього руху. Разом і з тим, жодних інших доказів вчинення адміністративного правопорушення позивача, відповідачем не надано.

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Як свідчать матеріали справи, при винесені постанови в справі про адміністративне правопорушення поліцейським не були з`ясовані всі обставини справи.

Суд констатує, що спірна постанова не містить в собі посилань на технічний засіб, за допомогою якого був здійснений відеозапис, відеозапису з місця подіє (з боді камери) поліцейських не надано відповідачем і під час розгляду вказаної справи в суді.

Отже, в порушення частини 3 статті 283 КУпАП у постанові по справі про адміністративне правопорушення не зазначено відомостей про технічний засіб, яким здійснено відеозапис правопорушення,та й взагалі відсутні відомості щодо відео фіксації події що мала місце 25.11.2021 року.

Доказів здійснення відеофіксації правопорушення не надано.

За приписами ч.ч.1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з ч. 1 ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

За визначенням ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин…

Тобто, у разі наявності заперечень щодо адміністративного позову, суб`єкт владних повноважень повинен шляхом надання належних та допустимих доказів довести правомірність своїх дій чи рішень, при цьому не перекладати тягар доведеності підставності позову на позивача.

Разом з тим, на підтвердження правомірності своїх дій відносно ОСОБА_1 , а саме притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП відповідачем належних та допустимих доказів суду не надано.

Відповідно до ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Зі змісту статті 6 Європейської конвенції з прав людини вбачається, що кожний обвинувачений у скоєнні злочину має як мінімум право мати достатньо часу та можливості для підготовки свого захисту, а також захищати себе сам особисто або через обраного ним самим захисника. При цьому Європейський суд з прав людини неодноразово, зокрема в справі Deweer v. Belgium (рішення Суду від 27.02.1980 року), зазначав, що немає ніяких підстав для вузької інтерпретації ст. 6 Конвенції. Так, зазначена стаття застосовується не тільки власно до кримінального судового провадження, але і по відношенню до дисциплінарних та адміністративних процедур (принцип автономності).

Європейський суд з прав людини у п.21 свого рішення у справі «Надточий проти України від 15 травня 2008 року» зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

При цьому , у § 3 (c) статті 6 Європейської конвенції зазначається, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права, як захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або - за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника - одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя. Аналогічна норма міститься і у § 3 (d) статті 14 частини III Міжнародного пакту, відповідно до якої кожен має право при розгляді будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення бути судимим у його присутності та захищати себе особисто або за посередництвом обраного ним самим захисника.

Згідно п. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративне правопорушення обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчинені злочину.

Верховний Суд, у постанові від 26.04.2018 у справі №338/1/17, зазначив, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. Посилання на оскаржувану постанову про притягнення Позивача до адміністративної відповідальності як на беззаперечний доказ вчинення ним правопорушення є помилковим, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Отже, відповідач мав можливість зібрати інші докази вчинення правопорушення (відібрати пояснення у правопорушника, свідків, скласти рапорти або інші документи), надати до суду відео докази.

Усне твердження працівника поліції про виявлення правопорушення, озвучене правопорушнику, не може бути належним доказом вчинення адміністративного правопорушення.

Спостереження працівником поліції правопорушення при цьому, має бути зафіксоване на матеріальному носії.

Однак, жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що позивачем вчинено правопорушення, за яке на нього накладено адміністративне стягнення відповідачем до суду не надано.

Згідно позиції, що міститься у постанова ВС/КАС від 08.07.2020 у справі № 463/1352/16-а : у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

З приводу доводів позивача, щодо того, що всупереч заявам ОСОБА_1 , про незгоду із фактом вчинення правопорушення, замість складання передбаченого чинним законодавством протоколу, інспектором винесено постанову без зазначення жодного доказу вчинення мною правопорушення, слід зазначити наступне:

Згідно із частиною другою ст. 258 КпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Відповідно до частин четвертої та п`ятої ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу. Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі.

Статтею 222 КпАП передбачено, що органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачені частинами другою ст. 122 КпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Отже, постанова у справі про адміністративне правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення без складання відповідного протоколу.

Аналогічний правовий висновок у подібних правовідносинах висловлено, Верховним Судом в Постанові від 08.07.2020 у справі № 177/525/17, Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 в справі № 752/15787/16-а.

Відповідно до ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Таким чином, суд приходить до переконання, що матеріалами справи не підтверджено факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідачем не підтверджено належними та допустимими доказами правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, а також не доведено дотримання при винесені оскаржуваної постанови вимог ст. ст. 248, 280 КУпАП щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин та вирішення її в точній відповідності з законом.

За змістом ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Особливості провадження у зазначеній категорії справ визначені статтею 286 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до пункта 3 частини 3 цієї правової норми за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

За таких обставин, оскільки відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що позивач допустив правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП, а відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕАО № 5073879 від 25.11.2021, якою на позивача ОСОБА_1 , накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у сумі 340 грн., за ч. 1 ст. 122 КУпАП України, підлягає скасуванню із закриттям справи про адміністративне правопорушення, а позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Тому, враховуючи результат розгляду справи, судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 454 грн. 00 коп. за задоволеними позовними вимогами підлягають стягненню на користь позивача.

На підставі ст.ст. 245, 251, 252, 256, 280 КУпАП та керуючись п.1 ч.1 ст.20, ст.ст.44, 77, 242, 246, 257-262, 286 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Департаменту Патрульної Поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення про справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕАО № 5073879 від 25.11.2021, якою на позивача ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у сумі 340 грн., за ч. 1 ст. 122 КУпАП України, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути на користь позивача ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) судовий збір за подання позову в розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених ч. 2 ст. 299 КАС України.

Судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених ст. 286 КАС України, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.В.Фазикош