Справа № 160/20491/21
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2022-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

21 червня 2022 року м. Дніпросправа № 160/20491/21

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Шлай А.В. (доповідач),

суддів: Баранник Н.П., Кругового О.О.,

за участю секретаря судового засідання Тарханової А.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної судової адміністрації України на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2021 р. (суддя: Віхрова В.С.) в адміністративній справі №160/20491/21 за позовом ОСОБА_1 до Дніпровського апеляційного суду, Державної судової адміністрації України, третя особа Головне управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом, в якому просила визнати протиправними дії Дніпровського апеляційного суду щодо нарахування та виплати їй як судді Дніпровського апеляційного суду суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 р. по 28 серпня 2020 р., із застосуванням обмеження нарахування у сумі 505 786,73 грн.;

зобов`язати Дніпровський апеляційний суд провести нарахування та виплату їй суддівської винагороди як судді Дніпровського апеляційного суду на підставі частин 2, 3 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», виходячи з базового розміру посадового окладу судді апеляційного суду 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті за період з 18 квітня 2020 р. по 28 серпня 2020 р.;

визнати протиправними дії Державної судової адміністрації України щодо обмеження фінансового забезпечення Дніпровського апеляційного суду у виплаті їй як судді Дніпровського апеляційного суду суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 р. по 28 серпня 2020 р. в розмірі 505 786,73 грн.;

зобов`язати Державну судову адміністрацію України забезпечити фінансування Дніпровського апеляційного суду для виплати їй суддівської винагороди як судді Дніпровського апеляційного суду на підставі частин 2, 3 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», виходячи з базового розміру посадового окладу судді апеляційного суду 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті за період з 18 квітня 2020 р. по 28 серпня 2020 р.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що у спірний період позивачці нараховано суддівську винагороду у розмірі, який є нижчим, ніж встановлено у статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Закон України від 13 квітня 2020 року № 553-IX про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» не може визначати

суддівську винагороду, оскільки відповідно до статті 130 Конституції України розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій, а стаття 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» вказує, що суддівська винагорода регулюється лише цим законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2021 р., ухваленим за результатами розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, позов задоволено частково. Суд визнав протиправними дії Дніпровського апеляційного суду щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 р. по 28 серпня 2020 р., з застуванням обмеження нарахування відповідно до статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України» на 2020 рік. Зобов`язав Дніпровський апеляційний суд провести перерахунок та виплату суддівської винагороди судді Дніпровського апеляційного суду ОСОБА_1 за період з 18 квітня 2020 р. по 28 серпня 2020 р., обчисливши її відповідно до статті 130 Конституції України та статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з утриманням при виплаті з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів. Визнав протиправними дії Державної судової адміністрації України щодо обмеження фінансового забезпечення Дніпровського апеляційного суду у виплаті судді Дніпровського апеляційного суду ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 р. по 28 серпня 2020 р. відповідно до статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України» на 2020 рік. Зобов`язав Державну судову адміністрацію України забезпечити фінансування Дніпровського апеляційного суду для виплати суддівської винагороди судді Дніпровського апеляційного суду ОСОБА_1 на підставі частин 2, 3 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», виходячи з базового розміру посадового окладу судді апеляційного суду 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті за період з 18 квітня 2020 р. по 28 серпня 2020 р. В задоволенні іншої частини вимог відмовив.

Рішення суду першої інстанції оскаржено в апеляційному порядку Державною судовою адміністрацією України. Посилаючись на порушення норм матеріального права, скаржник просить апеляційний суд скасувати оскаржене рішення суду першої інстанції, прийняте нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Скаржник зазначає, що ДСА України здійснює функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів (крім Верховного Суду та вищих спеціалізованих судів), Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, органів суддівського самоврядування, Національної школи суддів України, Служби судової охорони, ДСА України та її територіальних управлінь. Позивач є суддею Дніпровського апеляційного суду, з яким перебуває у трудових відносинах, а тому саме цей суд, як розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня, нараховує та виплачує суддям суддівську винагороду. Кошторисні призначення Дніпровського апеляційного суду за зазначеним кодом станом на 31 грудня 2020 р. становили 109 708,1 тис. гривень. Зміни до його кошторису стосовно зменшення бюджетних асигнувань за КЕКВ 2111 "Заробітна плата", ДСА України у 2020 р. не вносились. Отже, ДСА України, як відповідач по справі, жодними своїми рішеннями, діями бездіяльністю не здійснювала заходів, спрямованих на порушення прав та законних інтересів позивача. Також вказує, на помилковість висновків суду першої інстанції, що при нарахуванні та виплати позивачу суддівської винагороди Дніпровський апеляційний суд мав керуватися виключно Законом України Про судоустрій і статус суддів. У спірний період нарахування суддівської винагороди позивачу здійснювалось у відповідності до статті 29 Закону України Про Державний бюджет України на 2020 рік (в редакції Закону № 553-ІХ). Рішення Конституційного Суду України від 28 серпня 2020 р. № 10-р/2020 на спірні правовідносини не може вплинути, оскільки правовідносини у даній справі виникли до прийняття такого рішення, а останнє не містить положень, які б поширювали його дію на правовідносини, що виникли до прийняття такого рішення.

Письмові відзиви на апеляційну скаргу від інших учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходили.

В судове засідання позивач або його уповноважений представник, а також уповноваженні представники інших сторін по справі не з`явилися, про причини неприбуття не повідомили.

Відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Судом першої інстанції встановлено наступні обставини у справі:

Позивач згідно Указу Президента України від 28 вересня 2018 р. та наказу В.о голови Дніпровського апеляційного суду від 01 жовтня 2018 р. №20/к. є суддею даного суду. Наказом голови Дніпровського апеляційного суду від 05 лютого 2019 р. №26/к позивачу з 08 лютого 2019 р. встановлено щомісячну доплату за вислугу років, за наявність стажу роботи більше 20-ти років - 50% посадового окладу. Згідно наказу голови Дніпровського апеляційного суду № 39 від 24 квітня 2020 р., з 18 квітня 2020 р. та на період до завершення місяця, у якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, встановлено нарахування суддівської винагороди суддям Дніпровського апеляційного суду в розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, установленої на 1 січня 2020 року. Відповідно до довідки Дніпровського апеляційного суду № 04.2/143/21-С від 21 жовтня 2021 р. позивачу за період квітень - серпень 2020 року нараховано заробітної плати у розмірі 1 166 610,00 грн., виплачено у розмірі 660 823,27 грн., не виплачено 505 786,73 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність нарахування та виплати позивачці суддівської винагороди за період з квітня по серпень 2020 р., із застосуванням обмеження нарахування.

Колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 1-5 статті 135 Закону України Про судоустрій і статус суддів визначено, що суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами. 18 квітня 2020 р. набрав чинності Закон № 553-IX, згідно з пунктом 10 розділу І якого Закон № 294-IX "Про Державний бюджет України на 2020 рік" доповнено, у тому числі, статтею 29, відповідно до якої у квітні 2020 року та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, заробітна плата, грошове забезпечення працівників, службових і посадових осіб бюджетних установ (включаючи органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування) нараховуються у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року. При цьому у зазначеному максимальному розмірі не враховуються суми допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та оплата щорічної відпустки (частина перша). Обмеження, встановлене у частині першій цієї статті, застосовується також при нарахуванні заробітної плати, суддівської винагороди, грошового забезпечення відповідно народним депутатам України, суддям, суддям Конституційного Суду України, членам Вищої ради правосуддя, членам Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, прокурорам, працівникам, службовим і посадовим особам Національного банку України, а також іншим службовим і посадовим особам, працівникам, оплата праці яких регулюється спеціальними законами (крім осіб, встановлених у переліку, затвердженому Кабінетом Міністрів України відповідно до частини другої цієї статті); (частина третя).

Рішенням Конституційного Суду України від 28 серпня 2020 р. №10-/2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України положення статті 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік". Зважаючи на те, що до Закону України "Про судоустрій і статус суддів", в частині, яка регламентує розмір суддівської винагороди, у спірний період зміни не вносилися, тому законних підстав для обмеження її виплати (десятьма прожитковими мінімумами) не було.

Верховний Суд у постанові від 03 березня 2021 р. у справі № 340/1916/20 вказав на те, що для спірних правовідносин спеціальними є норми статті 135 Закону № 1402-VIII, які попри те, що в часі цей Закон прийнятий раніше, мають пріоритет стосовно пізніших положень Закону №294-ІХ (у редакції Закону №553-ІХ). Основний Закон України має найвищу юридичну силу, тож спеціальність Закону №1402-VIII, зокрема його статті 135, що спирається передусім на конституційні положення частини другої статті 130 і є своєрідним її продовженням, у цьому випадку безапеляційно долає доктринальний принцип подолання колізії правових норм, за яким наступний закон з того самого питання скасовує дію попереднього (попередніх).

Відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної судової адміністрації України залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2021 р. в адміністративній справі №160/20491/21 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 21 червня 2022 р. і оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до пункту 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя А.В. Шлай

суддя Н.П. Баранник

суддя О.О. Круговий