Справа № 420/3034/22
Суддя: Марин П.П.
Дата ухвалення: 2022-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/3034/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Марина П.П., розглянувши за правилами спрощеного провадження справу без повідомлення (виклику) учасників справи справу за адміністративним позовом фермерського господарства «АГРОФАТТОРІЯ» до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування розпорядження та зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду перебуває справа за адміністративним позовом фермерського господарства «АГРОФАТТОРІЯ» до Головного управління ДПС в Одеській області, в якому позивач просить:

визнати протиправним та скасувати розпорядження № 15-р від 26.01.2022 Головного управління ДПС в Одеській області в частині анулювання ліцензії на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки) за №2001561 від 10.07.2020 року терміном дії з 10.07.2020 до 10.07.2025;

зобов`язати Головне управління ДПС у Одеській області не пізніше першого робочого дня, наступного за днем набрання рішенням суду законної сили, видалити з Єдиного державного реєстру суб`єктів господарювання, які отримали ліцензії на право виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним, та місць виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним інформацію (відомості) про анулювання виданої Фермерському господарству «АГРОФАТТОРІЯ» () ліцензії за №2001561 на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки) та поновити інформацію (внести відомості) в Реєстр про таку ліцензію.

В обґрунтування позову представник позивача зазначає, що ФГ «АГРОФАТТОРІЯ» здійснило фактичну оплату за період 01.07.2020 по 01.07.2021 р. платіжним дорученням від 24 червня 2020 р. №9 в сумі 780,00 грн, за період 01.07.2021 по 01.07.2022 р. платіжним дорученням від 18 лютого 2021 р. №273 в сумі 780,00 грн, за період 01.07.2022 по 01.07.2023 р. платіжним дорученням від 27 січня 2022 р. №369 в сумі 780,00 грн. і також направляло через електронний кабінет платника копії вказаних платіжних доручень з відміткою банку про сплату.

Представник позивача вказує, що ФГ «АГРОФАТТОРІЯ» не вчинило бездіяльності суб`єкта господарювання, яка полягає у не здійсненні ним своєчасного та в повному обсязі перерахування коштів на відповідний бюджетний рахунок, призначений для вказаного платежу. Однак, 27.01.2022 року, позивач через електронний кабінет отримав Витяг з розпорядження Головного управління ДПС у Одеській області від 26.01.2022 №15-р, яким анульовано видану йому ліцензію №2001561 від 10.07.2020 року на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки, місце зберігання Одеська область, Роздільнянський район, село Гаївка, вул. Пікула, 90, у зв`язку з несплатою чергового платежу за ліцензію.

Позивач вважає таке розпорядження протиправним, оскільки воно прийняте без дотримання всіх законодавчих процедур та безпідставно, тобто без урахування факту здійснення оплати ліцензії.

Відповідачем подано до суду відзив на адміністративний позов, згідно якого відповідач зазначив, що з доводами викладеними в адміністративному позові не погоджується.

Представник відповідача зазначає, що ліцензія анулюється шляхом прийняття органом, який видав ліцензію, відповідного письмового розпорядження на підставі: несплати чергового платежу за ліцензію протягом 30 календарних днів від моменту призупинення ліцензії. (ч. 50 ст. 15 Закону №481). Головним управлінням ДПС в Одеській області було видано розпорядження від 26.01.2022 року №15-р щодо анулювання, у тому числі, дії ліцензії ФГ «Агрофатторія» на право зберігання пального у зв`язку із несплатою чергового платежу за ліцензію. Ліцензія анулюється та вважається недійсною з моменту одержання суб`єктом господарювання (у тому числі іноземним суб`єктом господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) письмового розпорядження про її анулювання, (ч. 51 ст. 15 Закону №481). Враховуючи вищенаведене, оскаржуване розпорядження про анулювання ліцензій є законними, винесеним згідно із вимогами чинного законодавства.

Ухвалою суду від 28.03.2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовувалися вимоги, перевіривши їх доказами, суд встановив наступні факти та обставини.

Судом встановлено, що відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, фермерське господарство «АГРОФАТТОРІЯ» () зареєстровано 13.09.2017. Основний вид діяльності КВЕД: 01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур.

Також судом встановлено, що Головним управлінням ДПС в Одеській області видано ФГ «АГРОФАТТОРІЯ» ліцензію на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки):

реєстраційний номер 2001561;

дата реєстрації: 10.07.2020;

термін дії: з 10.07.2020 до 10.07.2025;

місцезнаходження: Україна, 67411, Одеська область, Роздільнянський район, с. Лучинське, вул. Шевченка, буд. 45;

адреса місця зберігання: Одеська область, Роздільнянський район, с. Гаївка, вул. Пікула, 90, загальна міскість резервуарів, що використовуються для зберігання пального (літри) 20000.

На підставі статті 15 Закону України від 19 грудня 1995 року №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального», у зв`язку з несплатою чергових платежів за ліцензії, Головним управлінням ДПС в Одеській області прийнято розпорядження «Про анулювання ліцензії» від 26.01.2022 року, яким зобов`язано Анулювати дію ліцензій на право роздрібної торгівлі пальним, зберігання пального та зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки) суб`єктам господарювання (згідно з додатком).

Не погоджуючись з розпорядженням позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, та пальним, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального на території України визначає Закон України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» №481 від 19 грудня 1995 року (із змінами та доповненнями.

Згідно з приписами ст. 15 Закону України №481 суб`єкти господарювання (у тому числі іноземні суб`єкти господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) отримують ліцензії на право оптової торгівлі пальним та зберігання пального на кожне місце оптової торгівлі пальним або кожне місце зберігання пального відповідно, а за відсутності місць оптової торгівлі пальним - одну ліцензію на право оптової торгівлі пальним за місцезнаходженням суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) або місцезнаходженням постійного представництва.

Статтею 15 Закону України №481 встановлено річну плату за ліцензії на право зберігання пального у розмірі 780 гривень.

Також, відповідно до норм ст. 15 Закону України №481 для отримання ліцензії на право оптової або роздрібної торгівлі пальним або на право зберігання пального разом із заявою додатково подаються завірені заявником копії таких документів:

документи, що підтверджують право власності або право користування земельною ділянкою, або інше передбачене законодавством право землекористування на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, чинні на дату подання заяви та/або на дату введення такого об`єкта в експлуатацію, будь-якого цільового призначення;

акт вводу в експлуатацію об`єкта або акт готовності об`єкта до експлуатації, або сертифікат про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, або інші документи, що підтверджують прийняття об`єктів в експлуатацію відповідно до законодавства, щодо всіх об`єктів у місці оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, необхідних для оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального;

дозвіл на виконання робіт підвищеної небезпеки та експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки.

Копії таких документів не подаються у разі їх наявності у відкритих державних реєстрах, якщо реквізити таких документів та назви відповідних реєстрів зазначено в заяві на видачу ліцензії на право оптової або роздрібної торгівлі пальним або на зберігання пального.

Відповідальність за достовірність даних у документах, поданих разом із заявою, несе заявник.

У разі якщо зазначені документи видані (оформлені) іншій особі, ніж заявник, такий заявник додатково подає документи, що підтверджують його право на використання відповідного об`єкта.

Суб`єкти господарювання (у тому числі іноземні суб`єкти господарювання, які діють через своє зареєстроване постійне представництво), які здійснюють оптову торгівлю пальним, за відсутності місць оптової торгівлі пальним копії таких документів не подають.

Суб`єкти господарювання, що здійснюють зберігання пального, яке не реалізовується іншим особам і використовується виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки, копії зазначених документів не подають. Такі суб`єкти господарювання у заяві зазначають про використання пального для потреб власного споживання чи переробки, загальну місткість резервуарів та ємностей, що використовуються для зберігання пального, та їх фактичне місцезнаходження.

Після видачі/анулювання ліцензії на право оптової або роздрібної торгівлі пальним або на зберігання пального податковий орган вносить відповідні відомості до Єдиного реєстру ліцензіатів та місць обігу пального не пізніше наступного робочого дня з дня видачі/анулювання відповідної ліцензії.

Повідомлення про необхідність внесення чергового платежу за ліцензію автоматично формується та направляється органом ліцензування суб`єкту господарювання (у тому числі іноземному суб`єкту господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) за 30, за 20, за 10 та за 5 днів до настання терміну сплати за відповідну ліцензію в електронній формі засобами електронного зв`язку.

Відповідно до абз.4 ч. 52 ст. 15 Закону України №481 ліцензія анулюється шляхом прийняття органом, який видав ліцензію, відповідного розпорядження на підставі несплати чергового платежу за ліцензію.

Згідно з ч. 53 ст. 15 Закону України №481 ліцензія анулюється та вважається недійсною з моменту одержання суб`єктом господарювання (у тому числі іноземним суб`єктом господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) розпорядження про її анулювання в електронній формі засобами електронного зв`язку.

Частиною 4 ст. 16 Закону України №481 встановлено, що контроль за сплатою річної плати за ліцензії здійснюється органом виконавчої влади, уповноваженим Кабінетом Міністрів України видавати ліцензії на виробництво спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, і пального, оптову торгівлю спиртом, оптову та роздрібну торгівлю алкогольними напоями та тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, і пальним, на зберігання пального. Для здійснення контролю суб`єкт господарювання (у тому числі іноземний суб`єкт господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) подає зазначеному органу копію платіжного доручення з відміткою банку про сплату.

Отже, як встановлено судом Головним управлінням ДПС в Одеській області видано ФГ «АГРОФАТТОРІЯ» ліцензію на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки) реєстраційний номер 001561; дата реєстрації: 10.07.2020; термін дії: з 10.07.2020 до 10.07.2025.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до інформації з електронного кабінету платника податків (назва податку плата за ліцензію на право зберігання пального):

24.06.2020 року зараховано платіж в розмірі 780,00 грн відповідно до платіжного доручення №9 від 24.06.2020 року;

18.02.2021 року зараховано платіж в розмірі 780,00 грн відповідно до платіжного доручення №273 від 18.02.2021 року;

27.01.2022 року зараховано платіж в розмірі 780,00 грн відповідно до платіжного доручення №369 від 27.01.2022 року.

Так, позивачем сплачено плату за ліцензію до закінчення терміну попередньої сплати, який охоплював період дії ліцензії з 01.07.2021 по 01.07.2022. Крім того, вказана плата була перерахована позивачем на діючий на момент її сплати бюджетний рахунок, призначений для вказаного платежу. Вказані обставини не спростовані відповідачем під час розгляду справи.

Суд зазначає, що ліцензію №001561 анульовано саме з підстав несплатою чергового платежу за ліцензію.

Водночас, граничного строку сплати суб`єктом господарювання річної плати за ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним за відповідний рік норми Закону № 481/95-ВР не встановлюють. Стаття 15 Закону № 481/95-ВР лише визначає обов`язок суб`єкта господарювання щорічно сплачувати відповідну плату за ліцензію на право зберігання пального в розмірі 780,00 гривень, однак не передбачає строку протягом якого вказана щорічна плата повинна бути сплачена.

Разом з тим, відповідачем не надано доказів повідомлення позивача до прийняття оскаржуваного розпорядження, відповідно до ч. 48 ст. 15 Закону України №481, про необхідність внесення чергового платежу.

Таким чином, оскаржуване розпорядження відповідачем прийнято з порушенням вимог статті 15 Закону України №481/95-ВР, а отже не у спосіб та не в порядку визначеному чинним законодавством України.

Натомість ненадання суб`єктом господарювання до територіального органу Державної податкової служби України, який видав йому ліцензію на право зберігання пального, копії платіжного доручення про сплату річної плати за ліцензію з відміткою банку про її сплату не є достатньою правовою підставою для висновку про несплату таким суб`єктом річної плати за ліцензію, а відтак і не є підставою для застосування до суб`єкта господарювання відповідальності у анулювання ліцензії.

При цьому, суд зазначає, що під несплатою річної плати за ліцензію слід розуміти бездіяльність суб`єкта господарювання, яка полягає у не здійсненні ним своєчасного та в повному обсязі перерахування коштів на відповідний бюджетний рахунок, призначений для вказаного платежу, однак, позивачем такої бездіяльності допущено не було, що підтверджується платіжним дорученням від 27.01.2022 № 369.

Разом з тим, доводи представника позивача щодо протиправності оскаржуваного розпорядження з огляду на те, що анулювання ліцензії можливо протягом 30 календарних днів від моменту призупинення ліцензії, суд вважає необґрунтованими, оскільки ч. 50 ст. 15 Закону України №481-95-ВР виключено на підставі Закону № 1914-IX від 30.11.2021, а отже доводи ґрунтуються на нормах закону, що втратив чинність на час виникнення спірних правовідносин.

Щодо вимоги зобов`язального характеру, суд зазначає, що вона є передчасною з огляду на те, що наразі відсутні підстави вважати, що відповідачем не будуть вчинені відповідні дії щодо внесення до Єдиного реєстру ліцензіатів та місць обігу пального інформації про ліцензію №2001561 видану ФГ «АГРОФАТТОРІЯ», з урахуванням скасування розпорядження Головного управління ДПС в Одеській області від 26.01.2022 року №15-р.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Матеріали справи свідчать, що відповідні положення податкового законодавства відповідачем при прийнятті оскаржуваних рішень дотримані не були, оскільки рішення відповідачем прийнято передчасно, що в свою чергу зумовило необхідність звернення позивача за захистом свого порушеного права до суду.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідно до ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору. При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Позивачем за подання даного адміністративного позову сплачений судовий збір в розмірі 2481,00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями №307 від 03.02.2022 року.

Враховуючи, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню, з Головного управління ДПС в Одеській області на користь ФГ «АГРОФАТТОРІЯ» слід стягнути 2481,00 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 6, 8, 9, 14, 22, 139, 241, 242-246, 250, 255, 295, КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов фермерського господарства «АГРОФАТТОРІЯ» до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування розпорядження та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати розпорядження № 15-р від 26.01.2022 Головного управління ДПС в Одеській області в частині анулювання ліцензії на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки) за №2001561 від 10.07.2020 року терміном дії з 10.07.2020 до 10.07.2025.

Стягнути з Головного управління ДПС в Одеській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь фермерського господарства «АГРОФАТТОРІЯ» судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2481,00 грн (дві тисячі чотириста вісімдесят одна гривеня 00 коп.).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст.255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи проводився в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено та підписано 20.12.2021 року.

Позивач: фермерське господарства «АГРОФАТТОРІЯ» (, адреса: вул. Шевченка, 45, с. Лучинське, Роздільнянський район, Одеська область, 67411).

Відповідач: Головне управління ДПС в Одеській області (код ЄДРПОУ ВП 44069166, 65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5).

Суддя П.П.Марин