Справа № 400/1594/22
Суддя: Птичкіна В.В.
Дата ухвалення: 2022-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2022 р. № 400/1594/22
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Птичкіної В. В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідача:Первомайської міської ради Миколаївської області, вул. Грушевського, 3, м. Первомайськ, Миколаївська область, 55213,

про:визнання протиправним та скасування рішення від 27.07.2021 № 27; зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Первомайської міської ради Миколаївської області (далі - відповідач), в якій просить визнати протиправним та скасувати рішення 17 сесії VIII скликання Первомайської міської ради Миколаївської області від 29.07.2021 № 27 «Про відмову у наданні дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок», яким позивачу відмовлено у наданні дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо підведення у власність земельної ділянки орієнтовно площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства із земель комунальної власності Первомайської міської ради Миколаївської області (колишньої Кінецьпільської сільської ради Первомайського району Миколаївської області); зобов`язати відповідача надати позивачу дозвіл на виготовлення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0000 га із земель комунальної власності Первомайської міської ради Миколаївської області (колишньої Кінецьпільської сільської ради Первомайського району Миколаївської області).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що єдиною законною підставою відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою згідно з частиною сьомою статті 118 Земельного кодексу України, є невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Позивач зазначає, що підставою відмови відповідачем позивачу в наданні дозволу на розроблення проєкту землеустрою є те, що бажана позивачем земельна ділянка розташована на території колишнього ССС ''Незалежна Україна», склад угідь: заболочені землі. Позивач вказує, що колективне сільськогосподарське підприємство ССС „Незалежна Україна припинило свою діяльність на початку 1990-х років. Позивач наголошує, що земельна ділянка, яку він бажає отримати у власність шляхом приватизації, вважається власністю територіальної громади, на території якої вона розташована, тобто Первомайської міської ради Миколаївської області. Позивач зазначає, що бажана ним земельна ділянка фактично використовується єдиним масивом з іншими земельними ділянками, які систематично обробляються і використовуються під посіви сільськогосподарських культур, тобто склад угідь зазначеної земельної ділянки - рілля. Жодних доказів заболочення земельної ділянки не встановлено.

Ухвалою від 09.02.2022 суд відкрив провадження в адміністративній справі, постановив розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження, установив відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву та доказів на його підтвердження п`ятнадцять днів з моменту вручення копії ухвали про відкриття провадження у справі.

У справі відсутнє рекомендоване повідомлення про вручення відповідачу копії ухвали про відкриття проваження у справі та копії позовної заяви.

24.02.2022 розпочалася військова агресія Російської Федерації проти України. Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року. Указом Президента України від 14.03.2022 № 133/22 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України від 18.04.2022 № 259/22 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України від 17.05.2022 № 341 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" строк дії воєнного стану в Україні продовжений з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

У зв`язку з обмеженістю бюджетного фінансування послуг з відправлення поштової кореспонденції, нестабільною роботою відділень поштового зв`язку, масовим виїздом громадян з місць постійного проживання Миколаївський окружний адміністративний суд тимчасово припинив відправлення поштової кореспонденції (наказ від 29.04.2022 № 16-0).

Дані КП „Діловодство спеціалізованого суду свідчать про те, що у підсистемі „Електронний суд відповідач не зареєстрований, електронного кабінету не має.

Зважаючи на зазначене, суд направив копію ухвали від 09.02.2022 та копію позовної заяви з додатками в електронній формі (список розсилки від 19.05.2022 № 8245) на електронну пошту відповідача, яка зазначена в позовній заяві, на бланку листа відповідача від 06.08.2021 та його офіційному вебсайті - http://www.pervomaisk.mk.ua/.

Відзив на позовну заяву до суду не надходив.

Суд зазначає, що відповідач є суб`єктом владних повноважень - органом місцевого самоврядування.

За приписами частини шостої статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України, адвокати, нотаріуси, приватні виконавці, судові експерти, державні органи та органи місцевого самоврядування, суб`єкти господарювання державного та комунального секторів економіки реєструють офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі в обов`язковому порядку.

Відповідач не виконав обов`язку з реєстрації офіційної електронної адреси в ЄСІТС, що унеможивлює отримання ним документів в електронній формі у електронний кабінет, ознайомлення з матеріалами справи в електронній формі та ін.

Можливість направлення процесуальних документів у паперовій формі у суду за зазначених вище умов відсутня.

Такі обставини не повинні бути перешкодою для доступу громадян до правосуддя.

Копія ухвали про відкриття провадження у справі та копія позовної заяви направлені на електронну пошту відповідача, що, за вищенаведених умов, свідчить про належне повідомлення відповідача і вручення йому зазначених документів.

У зв`язку з тим, що від учасників справи не надходило заяв про розгляд справи з киликом (повідомленням) сторін, суд розглянув справу в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України.

Безпосередньо, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши докази, що містяться у справі, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, суд установив такі обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Позивач звернувся до відповідача із заявою від 30.06.2021, в якій просив надати дозвіл на виготовлення проєкту землеустрою щодо відведення земельних ділянок сільськогосподарського призначення у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною загальною площею 2,0000 га із земель комунальної власності Первомайської міської ради Миколаївської області (колишньої Кінецьпільської сільської ради Первомайського району Миколаївської області). До клопотання, серед іншого, позивач додав графічний матеріал із зазначенням місця розташування бажаної земельної ділянки.

29.07.2021 відповідач прийняв рішення № 27 „Про відмову у наданні дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, у пункті 13 якого зазначив: „Відмовити гр. ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною плошею 2,0 га на території Кінецпільської сільської ради, у зв`язку з тим, що бажана земельна ділянка знаходиться на території колишнього ССС «Незалежна Україна» склад угідь: заболочені землі.

Вирішуючи спір між сторонами, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що ї передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частинами першою, другою статті 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до частини шостої статті 118 Земельного кодексу України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі, якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з положеннями частини 7 цієї статті, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави дійти висновку, що Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 18 жовтня 2018 року у справі №813/481/17, від 18 жовтня 2018 року у справі №527/43/17, від 25 лютого 2019 року у справі №347/964/17 та від 22 квітня 2019 року у справі №263/16221/17.

Відповідач не надав жодного доказу на підтвердження невідповідності місця розташування бажаної позивачем земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Зокрема, відповідач не довів існування тієї обставини, на яку посилався в оскаржуваному позивачем рішенні від 29.07.2021 № 27, а саме: того, що бажана позивачем земельна ділянка належить до заболочених земель.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд зазначає, що, враховуючи завдання адміністративного судочинства, суд не зобов`язаний витребувати або збирати з власної ініціативи докази на підтвердження правової позиції суб`єкта владних повноважень. Такі докази повинні подаватися суб`єктом владних повноважень самостійно.

Крім того, на час дії воєнного стану Публічна кадастрова карта відсутня у вільному доступі, що унеможливлює дослідження судом доказів за їх місцезнаходженням з власної ініціативи, у тому числі отримання інформації про склад угідь. Зокрема, відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 07.05.2022 № 564 „Деякі питання ведення та функціонування Державного земельного кадастру в умовах воєнного стану, вимоги законодавства щодо оприлюднення на офіційному веб-сайті Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру, зокрема через Публічну кадастрову карту, що є частиною програмного забезпечення Державного земельного кадастру, картографічної основи, індексних кадастрових карт (планів), базових, аналітичних, кадастрових, інформаційних шарів та всіх відомостей Державного земельного кадастру, передбачених статтями 12-15 Закону України Про Державний земельний кадастр, зокрема у векторному вигляді, не застосовуються.

Відповідно до частин першої-третьої статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідач не довів наявність обставини, на якій ґрунтується відмова позивачу в наданні дозволу на розроблення проєкту землеустрою, а саме: віднесення бажаної позивачем земельної ділянки до заболочених земель.

Сама по собі обставина розташування земельної ділянки на території колишнього ССС „Незалежна України не має правового значення для розв`язання спору між сторонами.

Відповідач не довів наявності обставини невідповідності місця розташування бажаної позивачем земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Отже, відмова в наданні позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою є протиправною, тому є підстави для визнання протиправним і скасування рішення відповідача від 29.07.2021 № 27 „Про відмову у наданні дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок в частині, що стосується позивача.

Також для захисту прав позивача необхідно зобов`язати відповідача надати позивачу дозвіл на розроблення проекту землеустрою.

Такий спосіб захисту прав позивача не є втручанням у дискреційні повноваження відповідача з огляду на таке.

Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за цих обставин.

Пунктами 1.6, 2.4 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2010 № 1380/5, передбачено, що дискреційні повноваження - сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Дискреційні повноваження можуть закріплюватися в нормативно-правових актах, проектах нормативно-правових актів такими способами:

1) за допомогою оціночних понять, наприклад: "за наявності поважних причин орган вправі надати …", "у виключних випадках особа, уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, може дозволити…", "рішення може бути прийнято, якщо це не суперечить суспільним інтересам…" тощо;

2) шляхом перерахування видів рішень, що приймаються органом (особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування), не вказуючи підстав для прийняття того чи іншого рішення або шляхом часткового визначення таких підстав;

3) шляхом надання права органу (особі, уповноваженій на виконання функцій держави або місцевого самоврядування) при виявленні певних обставин (настанні конкретних юридичних фактів) приймати чи не приймати управлінське рішення залежно від власної оцінки цих фактів;

4) за допомогою нормативних приписів, що містять лише окремі елементи гіпотези чи диспозиції правової норми, що не дозволяють зробити однозначний висновок про умови застосування нормативного припису або правові наслідки застосування такого припису.

Стосовно дискреційних повноважень, суд, за наслідками аналізу вказаних положень, зазначає, що такими є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова "може".

У такому випадку дійсно суд не може зобов`язати суб`єкта владних повноважень обрати один з правомірних варіантів поведінки, оскільки який би варіант реалізації повноважень не обрав відповідач, кожен з них буде правомірним, а тому це не порушує будь-чиїх прав.

У разі настання визначених законодавством умов, відповідач зобов`язаний до вчинення конкретних дій - розглянути заяву позивача у встановленому законом порядку, а за умови відповідності заяви та доданих до неї документів вимогам законодавства - прийняти рішення про задоволення заяви. Підставою для відмови у задоволенні заяви позивача можуть бути лише визначені законом обставини. Відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти на власний розсуд - розглянути заяву, або ж ні; прийняти рішення про задоволення заяви, або ж рішення про відмову у її задоволенні. Визначальним є те, що у кожному конкретному випадку звернення особи із заявою, з урахуванням фактичних обставин, згідно із законом існує лише один правомірний варіант поведінки суб`єкта владних повноважень.

Частиною сьомою статті 118 Земельного кодексу України визначений перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за результатами розгляду належним чином оформлених клопотання та додатків до нього, який є вичерпним.

Зобов`язання судом відповідача надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може мати місце лише у випадку, якщо судом встановлено відсутність таких підстав для відмови у видачі дозволу, які передбачені законом.

У спірних правовідносинах відповідач не довів наявності обставин, що можуть бути підставою для відмови у наданні дозволу на розроблення проєкту земелустрою.

Адміністративний суд, з урахуванням фактичних обставин, зобов`язаний здійснити ефективне поновлення порушених прав, а не лише констатувати факт наявності неправомірних дій. Для цього адміністративний суд наділений відповідними повноваженнями, зокрема, частиною четвертою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Верховний Суд у постанові від 24.12.2019 у справі № 823/59/17 зробив правовий висновок: «…повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку. Тобто дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким».

Також слід зазначити, що втручанням у дискреційні повноваження суб`єкту владних повноважень може бути прийняття судом рішень не про зобов`язання вчинити дії, а саме прийняття ним рішень за заявами заявників замість суб`єкта владних повноважень.

Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 02.07.2020 у справі 825/2228/18.

На підставі вищенаведеного суд дійшов висновку про задоволення позову.

Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судові витрати у справі становить судовий збір у сумі 992,40 грн, сплачений позивачем за звернення до адміністративного суду з позовною заявою, який належить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 2, 19, 139, 241- 246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Первомайської міської ради Миколаївської області (вул. Грушевського, 3, м. Первомайськ, Миколаївська область, 55213, ідентифікаційний код: 35926170) задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Первомайської міської ради Миколаївської області від 29.07.2021 № 27 „Про відмову у наданні дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок в частині відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства.

3. Зобов`язати Первомайську міську раду Миколаївської області (55230, Миколаївська область, м. Первомайськ, вул. Грушевського, 3, ідентифікаційний код за ) надати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) дозвіл на виготовлення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0000 га із земель комунальної власності Первомайської міської ради Миколаївської області (колишньої Кінецьпільської сільської ради Первомайського району Миколаївської області) згідно з заявою ОСОБА_1 від 30.06.2021.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Первомайської міської ради Миколаївської області (вул. Грушевського, 3, м. Первомайськ, Миколаївська область, 55213, 35926170) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) судовий збір у сумі 992,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або справу було розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається учасниками справи безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.В. Птичкіна