Справа № 357/1785/22
Суддя: Цуранов А. Ю.
Дата ухвалення: 2022-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 357/1785/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2022 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі - головуючий суддя Цуранов А. Ю. ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до: 1) інспектора взводу 1 роти 2 Батальйону патрульної поліції в м. Біла Церква Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Бжезовик Олени Василівни; 2) Батальйону патрульної поліції в м. Біла Церква Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить: 1) скасувати постанову серії НК № 005579 від 10.02.2022 року, винесену поліцейським В1 Р2 БПП в м. Біла Церква УПП у Київській області ДПП лейтенантом поліції Бжезовик О.В., якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП і застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 680 грн.; 2) стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 послуги штраф-майданчика та послуги евакуатора в сумі 3 288 грн.; 3) стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану незаконними діями поліцейських у розмірі 10 000 грн.; 4) стягнути з відповідача судові витрати.

В обґрунтування позову вказав, що 10.02.2022 року поліцейський В1 Р2 БПП в м. Біла Церква УПП у Київській області ДПП лейтенант поліції Бжезовик О.В. винесла щодо позивача оскаржувану постанову про адміністративне правопорушення серії НК № 005579 за те, що водій порушив правила зупинки, а саме здійснив зупинку транспортного засобу безпосередньо на перехресті, чим суттєво перешкодив іншим учасникам дорожнього руху, автомобіль евакуйований на штраф-майданчик. Вказує, що 09.02.2022 року його автомобіль був зупинений працівниками поліції з ввімкненими проблисковими маячками та блокуванням його транспортного засобу, після спілкування водій був затриманий і доставлений до райвідділу поліції для встановлення особи. Вказує, що не здійснював зупинку на перехресті, не перешкоджав іншим учасникам дорожнього руху та не створював загроз безпеці руху. Вважає винесену постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки поліцейський незаконно розглянув справу в м. Біла Церква по вул. Сухоярська, не надав можливості скористатись своїми правами, передбаченими ст. 268 КУпАП та порушив порядок розгляду справи, тому позивач звернувся до суду.

17.02.2022 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Цуранову А.Ю.

21.02.2022 року ухвалою судді прийнято справу до розгляду, відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, за клопотанням позивача витребувано від Батальйону патрульної поліції в м. Біла Церква Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції належним чином завірені копії матеріалів адміністративної справи про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП, за результатами якої винесено постанову серії НК № 005579 про накладення адміністративного стягнення від 10.02.2022 року у вигляді штрафу.

В матеріалах справи містяться поштові повідомлення про отримання відповідачами копії ухвали про відкриття провадження з позовом та додатками, позивачем копії ухвали про відкриття провадження.

02.05.2022 року від представника відповідачів Гітченка О.П. на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву. Вказаний відзив обґрунтований тим, що твердження позивача є хибними, а позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. 09.02.2022 року водій ОСОБА_1 здійснив зупинку транспортного засобу безпосередньо на перехресті, що суттєво перешкоджало учасникам дорожнього руху, тому до позивача була застосована санкція. Зазначено, що при вирішенні справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідач діяв з дотриманням встановленої законодавством процедури та з урахуванням усіх обставин справи. Вказано, що відеозапис події знищено у зв`язку з закінченням строку зберігання. Просив повністю відмовити у задоволенні позову.

10.05.2022 року на адресу суду від позивача засобами поштового зв`язку надійшла відповідь на відзив з аналогічними обґрунтуваннями зазначеними в позові, повторно просив задовольнити позов в повному обсязі.

Відповідно до ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

10.02.2022 року постановою серії НК № 005579, складеною інспектором взводу 1 роти 2 Батальйону патрульної поліції в м. Біла Церква Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Бжезовик Оленою Василівною, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 3 ст. 122 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу в розмірі 680 грн.

Зі змісту вказаної постанови вбачається, що 09.02.2022 року о 16 год. 30 хв. водій керував транспортним засобом «Volkswagen touran» д.н.з. НОМЕР_1 порушив правила зупинки, а саме здійснив зупинку т/з безпосередньо на перехресті та суттєво перешкодив іншим учасникам дорожнього руху, чим порушив п. 15.9 ПДР.

Наявна у справі копія постанови від 10.02.2022 року містить відомості про долучення до неї додатків (доказів): відео з боді-камери 477930 та пояснення свідків.

Згідно з актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, поліцейський взводу 1 роти 1 БПП в м. Біла Церква УПП у Київській області ДПП, 09.02.2022 року о 17 год. 03 хв. відповідно до ст. 265-2 КУпАП здійснила огляд та тимчасове затримання транспортного засобу «Volkswagen touran» д.н.з. НОМЕР_1 для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку в АДРЕСА_1 , власник ОСОБА_2 .

Акт містить відомості про долучення відео з боді-камер 477077, 477065.

За евакуацію та зберігання автомобіля «Volkswagen touran» д.н.з. НОМЕР_1 сплачено 3 288 грн., що підтверджується товарним чеком ФОП « ОСОБА_3 » від 10.02.2022 року.

Відповідно до пояснень ОСОБА_4 , 09.02.2022 року близько 17 год. 39 хв. за адресою: м. Біла Церква, перехрестя Сквирського шосе та вул. Івана Мазепи, він став свідком того, як авто «Volkswagen touran» д.н.з. НОМЕР_1 здійснив стоянку на проїзній частині дороги, на перехресті, чим створило суттєву перешкоду для інших транспортних засобів.

Згідно з поясненнями ОСОБА_5 , 09.02.2022 року за адресою: м. Біла Церква, перехрестя Сквирського шосе та вул. Івана Мазепи, він став свідком того, як авто марки «Volkswagen touran» д.н.з. НОМЕР_1 здійснило стоянку на проїзній частині дороги, на перехресті, чим створювало суттєву перешкоду для інших транспортних засобів.

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20.04.2022 року у справі № 357/2643/22 закрито справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 185 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

З вказаної постанови вбачається, що працівниками поліції було зупинено транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 , останньому повідомили, що він порушив правила дорожнього руху та попросили надати документи, на що останній відповів, що надасть всі необхідні документи після того, як йому повідомлять причину зупинки та ознайомлять з доказами порушення ним правил дорожнього руху. Працівники поліції наполягали на тому, щоб ОСОБА_1 надав документи на автомобіль та документи, що посвідчують його особу, останній не заперечував надати документи, а наполягав, щоб роз`яснили йому, що він порушив, після чого працівники поліції повідомили останньому, що він буде затриманий та доставлений у відділок, фізично дістали ОСОБА_1 з автомобіля, після чого він самостійно сів до службового автомобіля працівників поліції. З відеозапису вбачається, що позивачу працівники поліції після затримання в службовому автомобілі роз`яснюють його права та повідомляють, що забезпечать йому захисника з безоплатної правової допомоги.

З постанови також вбачається, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, що ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ст. 185 КУпАП, відсутні будь-які докази, що ОСОБА_1 порушив п. 8.5.1 Правил дорожнього руху, відсутні пояснення свідків чи очевидців правопорушення, які б могли підтвердити те, що ОСОБА_1 вчинив злісну непокору законній вимозі поліцейського, чим порушив їх гідність, також з відеозапису з нагрудної камери поліцейського не вбачається злісної непокори.

При вирішенні справи суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні усі адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до вимог статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачені частиною 3 статті 122 КУпАП.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Згідно з рішення Конституційного суду України від 26.05.2015 року № 5-рп/2015 словосполучення «за місцем його вчинення», застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України», тому доводи позивача щодо розгляду справи не за місцем його вчинення судом відхиляються.

Згідно з ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Абзацом «ґ» п. 15.9 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 (далі ПДР України), встановлено, що зупинка забороняється на перехрестях та ближче 10 м від краю перехрещуваної проїзної частини за відсутності на них пішохідного переходу, за винятком зупинки для надання переваги в русі та зупинки проти бокового проїзду на Т-подібних перехрестях, де є суцільна лінія розмітки або розділювальна смуга.

Недотримання вказаних вимог тягне за собою адміністративну відповідальність відповідно до ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Згідно з ч. 3 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За приписами примітки до статті 122 КУпАП суб`єктом правопорушення в цій статті у разі порушення правил зупинки, стоянки транспортних засобів, якщо зазначене правопорушення зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), є відповідальна особа, зазначена у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України.

Частиною 1 статті 14-2 КУпАП передбачено, що адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису) (за допомогою технічних засобів, що дають змогу здійснювати фотозйомку або відеозапис та функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу, - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутні на момент запиту відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.

Примітка. Режим фотозйомки (відеозапису) передбачає здійснення уповноваженою посадовою особою фото/відеофіксації обставин порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів, а саме: дати, часу (моменту), місця розташування транспортного засобу по відношенню до нерухомих об`єктів та/або географічних координат, інших ознак наявності складу адміністративного правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу. При здійсненні фотозйомки обов`язковою є наявність не менше двох зображень транспортного засобу, отриманих з різних або протилежних ракурсів.

Правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність складу вчиненого адміністративного правопорушення, що має підтверджуватися належними і допустимими доказами.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У відповідності до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З наданих суду доказів вбачається, що працівниками поліції 09.02.2022 року був зупинений транспортний засіб «Volkswagen touran» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 .

В матеріалах справи наявні пояснення двох свідків, що вказаний автомобіль здійснив стоянку на проїздній частині дороги, на перехресті Скирського шосе та вул. Івана Мазепи, чим створив суттєву перешкоду для інших транспортних засобів.

Однак суд зазначає, що належним доказом вчиненого позивачем правопорушення є відеозапис та фотофіксація його вчинення, тобто зупинки транспортного засобу на перехресті, при цьому підтвердження створення перешкод дорожньому руху або загрози дорожньому руху.

Проте, відповідачами не надано жодних доказів на підтвердження скоєння позивачем порушень пункту 15.9 «ґ» Правил дорожнього руху в частині зупинки транспортного засобу на перехресті та ближче 10 м від краю перехрещуваної проїзної частини за відсутності на них пішохідного переходу, за винятком зупинки для надання переваги в русі та зупинки проти бокового проїзду на Т-подібних перехрестях, де є суцільна лінія розмітки або розділювальна смуга, а також що таке порушення, якщо воно мало місце, потягло за собою створення перешкоди дорожньому руху або загрози дорожньому руху.

Суд зазначає, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами, при цьому суд враховує наявні у справі відомості про здійснення зупинки позивачем саме на вимогу працівників поліції.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Вказаний вище правовий висновок наведений Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 08.07.2020 року, справа № 463/1352/16-а.

Враховуючи вищевикладене та оцінюючі зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідачами не було надано належних доказів на підтвердження вчинення позивачем конкретного адміністративного правопорушення.

Таким чином, враховуючи заперечення та незгоду позивача з постановою інспектора поліції, внаслідок чого він звернувся до суду з адміністративним позовом, його доводи про те, що він був зупинений працівниками поліції з ввімкненими проблисковими маячками шляхом блокуванням його транспортного засобу і що не здійснював зупинку на перехресті, не перешкоджав іншим учасникам дорожнього руху та не створював загроз безпеці руху, а також невиконання відповідачами встановленого обов`язку довести правомірність свого рішення, як такого, що відповідає вимогам ст. 2 КАС України, суд дійшов висновку за необхідне визнати протиправною та скасувати оскаржувану постанову, а отже провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю.

Щодо стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 понесених витрат позивача по сплаті коштів за евакуацію та послуги штраф-майданчика, суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам юридичної особи, а також шкода, завдана її майну, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Отже, складовими елементами акту завдання шкоди є: протиправна поведінка особи, яка завдала шкоду; настання шкоди; причинний зв`язок між вказаними двома елементами; вина завдавача шкоди.

При цьому, спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи згаданих органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України відповідно.

Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Законом визначено, що обов`язок відшкодувати завдану потерпілому шкоду покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна.

Таким чином, з урахуванням положень статтей 1173, 1174 ЦК України, обов`язок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади виникає саме у держави, а не в органу державної влади, посадовою чи службовою особою якого є особа, чиїми незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю завдано шкоди.

Як зазначила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 30.01.2019 у справі №826/12003/16, аналіз зазначених вище правових норм свідчить про те, що якщо вимоги про відшкодування шкоди пов`язані з вимогою вирішити публічно-правовий спір, то такі вимоги підлягають розгляду за нормами КАС України.

Аналогічних висновків дійшов і Цивільний касаційний суд в постановах у справах №761/10730/18 та №725/5833/16-ц.

З матеріалів справи вбачається, що у зв`язку з порушення вимог пункт 15.9 ґ) правил дорожнього руху, ч. 3 ст. 122 КУпАП , транспортний засіб «Volkswagen touran» д.н.з. НОМЕР_1 був затриманий та доставлений евакуатором для зберігання на спеціальний майданчик, при цьому позивач поніс витрати за послуги з евакуації та зберігання авто в розмірі 3 288 грн., які підлягають відшкодуванню.

Слід зазначити, що згідно висновку Великої Палати Верховного Суду викладеного у постанові від 27.11.2019 року у справі №242/4741/16-ц належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, заподіяною органом державної влади, їх посадовою або службовою особою є держава як учасник цивільних відносин. При цьому держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого заподіяну шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКСУ чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки ДКСУ чи її територіальний орган не є тим суб`єктом який порушив права чи інтереси позивача.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що внаслідок прийняття суб`єктом владних повноважень постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, позивач поніс реальні збитки в загальній сумі 3 288 грн, а тому вимоги щодо їх відшкодування є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного.

Відповідно до частин першої та другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди).

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у випадку душевних страждань, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Загальноконституційні засади відносин між державою та громадянином, зокрема щодо відповідальності держави, закріплено в конституційні та цивільно-правові норми: статтю 56 Конституції України; статті 1173-1176 ЦК України, Закон України № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон № 266/94-ВР).

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Статтями 2, 4 Закону № 266/94-ВР передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

На підставі пункту 2 частини першої статті 1 Закону № 266/94-ВР в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу.

Статтею 5 Кодексу адміністративного судочинства (КАС) України встановлено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Окружним адміністративним судам підсудні всі адміністративні справи, крім визначених частиною першою цієї статті (ч. 2 ст. 20 КАС України).

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства - цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу (ЦПК) України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексах випадках.

Частиною 1 ст. 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

При розмежуванні юрисдикційних форм захисту порушеного права основним критерієм є характер (юридичний зміст) спірних відносин.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку за необхідне закрити провадження у справі за позовною вимогою про стягнення моральної шкоди, оскільки дана вимога має розглядатися судом в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, сплачений позивачем судовий збір підлягає відшкодуванню відповідно до умов вказаної правової норми.

Керуючись ст. 2, 6, 9, 77, 139, 242-246, 250, 255, 262, 286 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Скасувати постанову серії НК № 005579 від 10.02.2022 року, винесену поліцейським В1 Р2 БПП в м. Біла Церква УПП у Київській області ДПП лейтенантом поліції Бжезовик О.В. про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 122 КУпАП, справу про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 компенсацію витрат на евакуацію та зберігання автомобіля в розмірі 3 288 грн. та судовий збір в розмірі 496,20 грн.

Закрити провадження у справі в частині вимог про стягнення моральної шкоди.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Відповідач-1 інспектор взводу 1 роти 2 Батальйону патрульної поліції в м. Біла Церква Управління патрульної поліції у Київській області Департамента патрульної поліції лейтенанта поліції Бжезовик Олена Василівна, адреса: вул. Сухоярська, буд. 18-а, м. Біла Церква, Київська область, 09109.

Відповідач-2 Батальйон патрульної поліції в м. Біла Церква Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду в апеляційному порядку повністю або частково протягом десяти днів з дня його проголошення до Шостого апеляційного адміністративного суду.

СуддяА. Ю. Цуранов