Справа № 420/15865/21
Суддя: Андрухів В.В.
Дата ухвалення: 2022-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд під головуванням судді Андрухіва В.В., розглянувши в порядку загального позовного провадження у письмовому провадженні справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання рішень протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому просить:

- визнати протиправним Рішення про відмову у призначенні пенсії від 21 травня 2021 року №92 в частині розрахунку стажу за вислугу років;

- визнати протиправним Рішення про відмову у призначенні пенсії від 18 серпня 2021 року №92 в частині розрахунку стажу за вислугу років;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області врахувати до складу страхового стажу для призначення пенсії за вислугу років період роботи ОСОБА_1 на посадах анестезиста, сестри палати реанімації анестезіологічного відділення МКЛ №2 з 14.03.1995 року по 20.10.2000 року у подвійному розмірі;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області врахувати до складу страхового стажу для призначення пенсії за вислугу років період роботи ОСОБА_1 на посадах фельдшера служби швидкої медичної допомоги, старшого фельдшера підстанції №2 служби швидкої медичної допомоги, фельдшера медицини невідкладних станів з 01.11.2000 р. по теперішній час у АТЗТ МК Into-sana, ТОВ Медична компанія Інто-сана, ТОВ Медичний центр Медікап.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 18.05.2021 р. та 10.08.2021 р. він звернувся до Пенсійного фонду України через портал Пенсійного фонду із запитанням про можливість отримання пенсії по вислузі років, але обидва рази отримав «Рішення про відмову у можливості призначення пенсії» (від 21.05.2021 та 18.08.2021) з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

У «Рішенні про відмову у призначенні пенсії» від 21.05.2021 №2 зазначено, що позивач має загальний страховий стаж 34 роки 09 місяців 17 днів, а спеціальний «медичний» стаж станом на 10.10.2017 р. складає 14 років 04 місяці 14 днів. Згідно цієї відмови, праця в медичній компанії не передбачена наказом МОЗ від 28.10.2002 №385, тому період роботи з 01.11.2000 по 31.07.2014 не зараховується до спеціального стажу.

10.08.2021 позивач подав документи вдруге, додавши копії медичних ліцензій та акредитаційних сертифікатів, наданих його роботодавцем, і в «Рішенні про відмову у призначенні пенсії» від 18.08.2021 №92 зазначено, що його загальний страховий стаж становить 29 років 07 місяців, а спеціальний «медичний» стаж станом на 11.10.2017 р. складає 14 років 04 місяці 15 днів. Також у рішенні вказано, що Переліком закладів охорони здоров`я, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою КМУ від 04.11.1993 року №909, не передбачена праця в «службі швидкої медичної допомоги», «службі сімейної медицини», «діагностичному відділенні», тому праця в цих закладах на посаді фельдшера з 01.11.2000 р. по 25.01.2009 р. не зараховується до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років.

Позивач вказав, що з 01.09.1991 р. по 28.02.1995 р. він навчався в ОМУ №3 на денній формі навчання і цей період (3 роки 6 місяців) зарахований до загального стажу. З 14.03.1995 р. по 30.10.2000 р. позивач працював у Міській клінічній лікарні №2 (МКЛ №2) анестезистом та медичною сестрою палати реанімації анестезіологічного відділення. Цей період (5 років 7 місяців 17 днів) зарахований до загального стажу, але він має бути зарахований у подвійному розмірі згідно зі ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (згідно абз.3 ч.4 ст.24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пільговий порядок обчислення стажу роботи застосовується в частині визначення права на пенсію за вислугу років). Тобто він має складати 11 років 02 місяці.

Згідно зі статтею 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до страхового стажу у подвійному розмірі зараховуються періоди роботи, зокрема, у реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я. Наказом Міністерства охорони здоров`я від 08.10.1997 №303 «Про регламентацію діяльності анестезіологічної служби України» відділення реанімації, які існували до його введення, перейменовані у відділення (групи) анестезіології та інтенсивної терапії і відділення інтенсивної терапії відповідно до переліку медичних спеціальностей із збереженням функціональних повноважень відділень реанімації. Згідно із записами у трудовій книжці та довідкою Багатопрофільного медичного центру ОНМедУ (у цей центр була реорганізована Міська клінічна лікарня №2) від 18.02.2021 року №530, позивач працював на посадах анестезиста, медичної сестри палати реанімації анестезіологічного відділення з 14.03.1995 по 30.10.2000 рр.

Відповідно до ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» робота позивача в МКЛ №2 повинна зараховуватися до стажу роботи у подвійному розмірі, однак Пенсійний фонд, у порушення зазначеної норми, при розрахунку призначення пенсії за вислугу років зарахував цей стаж роботи в одинарному розмірі.

З 01.11.2000 р. й по теперішній час позивач працює фельдшером медицини невідкладних станів (це офіційна назва фельдшера швидкої медичної допомоги) в приватній швидкій медичній допомозі «Інто-сана». Цей період (майже 20 років) пенсійний фонд зарахував до загального стажу, але не вважає цей стаж спеціальним, «медичним», що дає право на пенсію за вислугу років. Проте АТЗТ МК «Інто-сана», ТОВ МК «Інто-сана», ТОВ МЦ «Медікап» весь час існування мали необхідні ліцензії від МОЗ України та обов`язково проходили акредитацію в МОЗ з отриманням сертифікатів вищої категорії.

Позивач вважає, що Пенсійний фонд помиляється та порушує його права на соціальний захист та законні інтереси.

Ухвалою від 15.09.2021 року прийнято до розгляду вказану позовну заяву та відкрито провадження у справі. Ухвалено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою від 15.11.2021 року ухвалено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

Протокольною ухвалою від 15.12.2021 року залучено до участі у справі в якості відповідачів ГУ ПФУ в Запорізькій області та ГУ ПФУ в Херсонській області.

Ухвалою від 13.01.2022 року закрито підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду по суті на 11.02.2022 року об 11 год. 00 хв.

У судове засідання, призначене на 11.02.2022 року на 11 год. 00 хв., сторони не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

11.02.2022 року до суду від позивача надійшла заява про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Відповідачі про причини неявки суд не повідомили.

Частиною 9 статті 205 КАС України передбачено, що якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов до висновку про можливість продовження розгляду справи по суті за відсутності осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, у порядку письмового провадження.

05.11.2021 року через канцелярію суду від представника відповідача ГУ ПФУ в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що згідно заяви від 18.05.2021 щодо визначення права на пенсію за вислугу років, страховий стаж позивача становить 29 років 7 місяців, в тому числі спеціальний стаж - 14 років 4 місяці 15 днів.

Рішеннями від 21.05.2021 №15525001.1392 Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області та від 18.09.2021 №92 Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області позивачу відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років, оскільки відсутній необхідний спеціальний стаж.

До спеціального стажу не зараховано період роботи в AT «INTO-SANA» на посаді фельшера з 01.11.2000 по 25.01.2009, а також в ТОВ «Медична компанія Інто-сана» та ТОВ «Медичний центр Медікап», оскільки Служба швидкої медичної допомоги, Служба сімейної медицини, Діагностичне відділення, не відноситься до закладу охорони здоров`я, передбаченого у Переліку.

Відповідач вказав, що позивач зможе звернутися до Головного управління за призначенням пенсії за вислугу років після припинення трудової діяльності на посадах, за які нараховують спеціальний стаж та за наявності достатньої кількості спеціального стажу.

Відповідач ГУ ПФУ в Запорізькій області відзив на позовну заяву не подало.

Відповідач ГУ ПФУ в Херсонській області відзив на позовну заяву не подало.

Дослідивши в письмовому провадженні наявні в матеріалах справи докази, суд встановив такі обставини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 01.09.1991 р. по 28.02.1995 р. він навчався в ОМУ №3 за денною формою навчання, що підтверджується записами в трудовій книжці позивача НОМЕР_1 , а також архівноюдовідкою КЗ Одеський обласний базовий медичний фаховий коледж" від 05.08.2021 року № 65 (а.с. 9-14, 18).

З 14.03.1995 р. по 30.10.2000 р. позивач працював у Міській клінічній лікарні №2 (МКЛ №2) анестезистом та медичної сестрою палати реанімації анестезіологічного відділення, що також підтверджується записами у трудові книжці позивача.

З 01.11.2000 р. по 31.07.2014 р. позивач працював фельдшером (старшим фельдшером) служби швидкої медичної допомоги АТЗТ Медична компанія "INTO-SANA", яке 26.01.2009 року перетворене у ТОВ "Медична компанія "Інто-Сана".

31.07.2014 року позивач звільнений з ТОВ "Медична компанія "Інто-Сана" за переводом у ТОВ "Медичний центр "Медікап" (записи №№ 5-9 у трудовій книжці позивача).

З 01.08.2014 року позивача прийнято на посаду фельдшера медицини невідкладних станів у ТОВ "Медичний центр "Медікап" за переведенням з ТОВ "Медична компанія "Інто-Сана" (запис № 10 у трудовій книжці позивача). На вказаній посаді у ТОВ "Медичний центр "Медікап" позивач працює до теперішнього часу.

18.05.2021 року позивач звернувся до територіальних органів Пенсійного фонду України за призначенням пенсії за віком згідно ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 04.06.2019 року №2-р/2019.

21.05.2021 року ГУ ПФУ в Запорізькій області прийняло рішення про відмову у призначенні пенсії №92. Рішення обґрунтоване відсутністю у позивача необхідного стажу 26 років 6 місяців. У рішенні вказано, що відповідно до переліку закладів охорони здоров`я, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 28.10.2002 року №385, не передбачено роботу в медичній компанії. Тому періоди роботи з 01.11.2000 року по 31.07.2014 року не зараховано як робота за вислугою років. Зазначено, що страховий стаж заявника становить 34 роки 9 місяців 17 днів. Стаж за вислугою років станом на 10.10.2017 року складає 14 років 4 місяці 14 днів (а.с. 73-74).

10.08.2021 року позивач повторно звернувся до Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за вислугу років (а.с. 54).

18.08.2021 року ГУ ПФУ в Запорізькій області прийняло рішення про відмову у призначенні пенсії №92 відповідно до п. «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». У рішенні вказано, що за записами трудової книжки та наданими документами, спеціальний стаж, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, на 11.10.2017 року (дата внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування») становить 14 років 04 місяці 15 днів, у тому числі по періодах: 01.03.1995 по 13.03.1995, 14.03.1995 по 30.10.2000, 26.01.2009 по 10.10.2017. За наданими документами період роботи заявника з 01.11.2000 по 25.01.2009 на посаді фельдшера в Акціонерному товаристві закритого типу Медична компанія «ІNTO-SANA» не зараховуються до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років, оскільки Служба швидкої медичної допомоги, Служба сімейної медицини, Діагностичне відділення, не відносяться до закладу охорони здоров`я, передбаченого у Переліку (а.с. 52-53).

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначено Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Відповідно до ст.1 Закону №1058-IV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Згідно ч.1 ст.24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Конституційним Судом України у пункті 3.4 Рішення від 18.06.2007 р. № 4-рп/2007 зазначено про неодноразовий розгляд проблеми, пов`язаної з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами.

Відповідно до позиції Конституційного Суду України, сформованої в Рішенні від 22.09.2005 р. № 5-рп/2005, до обмеження прав належить звуження їх змісту й обсягу, проте сутність змісту основного права не може бути порушена.

Крім того, у Рішенні від 22.05.2018 № 5-р/2018 Конституційним Судом України зазначено, що обмеження стосовно реалізації конституційних прав не можуть бути свавільними та несправедливими, мають установлюватися виключно Конституцією й законами, переслідувати легітимну мету, бути зумовленими суспільною необхідністю її досягнення, пропорційними й обґрунтованими.

Пунктом «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі за текстом - Закон № 1788-XII), з урахуванням змін внесених згідно із Законом № 911-VIII від 24.12.2015 року, було передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців.

Разом з тим, Рішенням Конституційного Суду України від 04.06.2019 № 2-р/2019 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року № 911-VIII.

Згідно пункту 2 вказаного Рішення положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року № 911-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Змінами, внесеними Законом № 213 до положень Закону № 1788, серед іншого, підвищено спеціальний стаж, необхідний для виходу на пенсію, для категорій працівників, визначених пунктом "а" статті 54, пунктами "д", "е", "ж" статті 55 Закону № 1788.

Законом № 911 встановлено раніше не передбачений законодавством вік виходу на пенсію для окремих категорій громадян, у тому числі, 55 років - для працівників освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення (пункт "е" статті 55 Закону № 1788) за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Отже, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 04.06.2019 № 2-р/2019, зокрема, працівники охорони здоров`я, в яких спеціальний стаж роботи станом на 01.04.2015 - не менше 25 років, та після цієї дати:

з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців;

з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років;

з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців;

з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років;

з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців;

з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років;

з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців;

з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років;

з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців;

з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років - мають право на призначення пенсії за вислугу років при зверненні в будь-який час незалежно від віку.

Зі змісту пункту "е" статті 55 Закону № 1788-XII вбачається, що законодавець уповноважив Кабінет Міністрів України визначати перелік робіт, посад у закладах й установах охорони здоров`я, виконання яких зараховується до спеціального стажу, необхідного для набуття права на призначення пенсії за вислугу років за пунктом «е» статті 55 Закону № 1788-XII.

Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 р. № 909 (далі за тестом - Перелік № 909), розділом 2 «Охорона здоров`я» якого передбачено, що право на пенсію за вислугою років мають лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад), що працюють у таких закладах охорони здоров`я: лікарняні заклади, лікувально-профілактичні заклади особливого типу, лікувально-трудові профілакторії, амбулаторно-поліклінічні заклади, заклади швидкої та невідкладної допомоги, заклади переливання крові, заклади охорони материнства і дитинства, санаторно-курортні заклади, установи з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби та територіальні органи Держсанепідслужби, діагностичні центри.

У примітці №2 до Переліку № 909 зазначено, що робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ.

Визначення поняття заклад охорони здоров`я наведено в статті 3 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» від 19.11.1992 р. №2801-ХІІ (далі за текстом - Закон № 2801-ХІІ), згідно якої це юридична особа будь-якої форми власності та організаційно-правової форми або її відокремлений підрозділ, основним завданням яких є забезпечення медичного обслуговування населення на основі відповідної ліцензії та професійної діяльності медичних (фармацевтичних) працівників.

Відповідно до частини 2 статті 16 Закону № 2801-ХІІ заклади охорони здоров`я створюються підприємствами, установами та організаціями з різними формами власності, а також приватними особами за наявності необхідної матеріально-технічної бази і кваліфікованих фахівців.

Суд звертає увагу на те, що Закон № 2801-ХІІ не містить поняття «лікарняний заклад» або «заклад швидкої та невідкладної медичної допомоги», а надає визначення закладу охорони здоров`я, що, у розумінні вказаного нормативно-правового акту, є загальним визначенням всіх закладів, які надають медичні послуги, наведених у Переліку № 909.

Отже, Закон № 2801-ХІІ не ставить віднесення закладів до закладів охорони здоров`я у залежність від визначення форми їх власності, як і Перелік № 909 не ставить право на зарахування стажу, який дає право на пенсію за вислугою років, у залежність від форми власності закладу охорони здоров`я, визначеного цим Переліком.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Тобто, законодавцем установлено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка, і лише у випадку відсутності останньої або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих, зокрема, за місцем роботи.

Як зазначено судом вище, з трудової книжки позивача вбачається, що з 14.03.1995 р. по 30.10.2000 р. він працював у Міській клінічній лікарні №2 (МКЛ №2) анестезистом та та медичною сестрою палати реанімації анестезіологічного відділення; з 01.11.2000 р. по теперішній час працює фельдшером медицини невідкладних станів у приватній швидкій медичній допомозі «ІНТО-САНА».

Між тим, відсутність у Переліку № 909 «Служби швидкої медичної допомоги», «Служби сімейної медицини», «Діагностичного відділення» не нівелює характер виконуваної позивачем роботи на посаді фельдшера, тобто, виконання таких робіт, з якими законодавство пов`язує право особи на зарахування до спеціального стажу роботи, що надає право на пенсію за вислугу років.

Окрім того, право на набуття пенсії за вислугою років, передбаченої п. "е" ч. 1 ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пов`язане не лише з місцем роботи - закладом охорони здоров`я, а, насамперед, з посадою, яку обіймає працівник - лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад). У випадку позивача фельдшер.

Також суд бере до уваги посилання позивача на те, що Перелік закладів охорони здоров`я затверджений наказом МОЗ України від 28.10.2002 року № 385, і цей Перелік, серед іншого, містить п.1.1.1 Лікувально-діагностичний центр, Медичний центр (різного профілю), п.1.2 Діагностичний центр (різного профілю), п.1.3 Станція швидкої медичної допомоги.

При цьому суд враховує, що з наданих позивачем копій Ліцензій на медичну практику, виданих МОЗ України у 2000, 2003, 2006 роках Акціонерному товариству закритого типу Медична компанія "INTO-SANA", у 2009, 2012, 2015 роках Товариству з обмеженою відповідальністю "Медична компанія ІНТО-САНА", у 2013 році Товариству з обмеженою відповідальністю "Медичний центр "МЕДІКАП", а також наданих позивачем копій акредитаційних сертифікатів (категорія вища), виданих вказаним закладам, вбачається, що ці заклади є закладами охорони здоров`я та є лікарняними закладами, що надають широкий спектр медичних послуг як заклади швидкої медичної допомоги, сімейної медицини, діагностичні заклади (а.с.8, 20-32).

Отже, позбавлення позивача права на пенсію через нібито відсутність місця його роботи у Переліку № 909, є таким, що порушує права позивача на соціальний захист та в повній мірі нівелює принцип законних сподівань.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про відмову у призначенні пенсії від 21 травня 2021 року №92 та рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про відмову у призначенні пенсії від 18 серпня 2021 року №92 з підстав відсутності у позивача необхідного спеціального стажу є протиправними.

Визнаючи протиправними оскаржувані рішення, з метою ефективного захисту порушених прав та інтересів позивача, відповідно до ч.2 ст.9 КАС України, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та скасувати вказані рішення від 21 травня 2021 року №92 та від 18 серпня 2021 року №92.

Скасовуючи оскаржувані рішення, на думку суду, також слід задовольнити і похідну вимогу про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області врахувати до складу страхового стажу для призначення пенсії за вислугу років періоди роботи ОСОБА_1 на посадах фельдшера служби швидкої медичної допомоги, старшого фельдшера підстанції №2 служби швидкої медичної допомоги, фельдшера медицини невідкладних станів з 01.11.2000 р. по теперішній час у АТЗТ МК INTO-SANA, у ТОВ Медична компанія ІНТО-САНА, ТОВ Медичний центр "МЕДІКАП.

Крім того, відповідно до ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

З матеріалів справи вбачається, що з 14.03.1995 р. по 30.10.2000 р. позивач працював у Міській клінічній лікарні №2 (МКЛ №2) анестезистом та медичною сестрою палати реанімації анестезіологічного відділення.

Цей період (5 років 7 місяців 7 днів) зарахований до загального стажу позивача, разом з тим, він має бути зарахований у подвійному розмірі згідно зі ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Таким чином, вимога позивача про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області врахувати до складу страхового стажу для призначення пенсії за вислугу років період роботи ОСОБА_1 на посадах анестезиста, сестри палати реанімації анестезіологічного відділення МКЛ №2 з 14.03.1995 року по 30.10.2000 року у подвійному розмірі також підлягає задоволенню.

Обов`язок по врахуванню до страхового стажу позивача відповідних періодів його роботи суд покладає на ГУ ПФУ в Одеській області, оскільки саме вказане Головне управління у разі призначення позивачу пенсії здійснює її нарахування та виплату.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають повному задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, згідно ч.1 ст.139 КАС України, суд присуджує позивачу всі здійснені ним документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 2, 5-6, 9, 72, 77, 90, 139, 241-246, 293 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (адреса: вул. Канатна, буд. 83, м. Одеса, 65012, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (адреса: проспект Соборний, буд. 158-Б, м. Запоріжжя, 69057, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (адреса: вул. 28 Армії, буд. 6, м. Херсон, 73036, ) задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про відмову у призначенні пенсії від 21 травня 2021 року №92.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про відмову у призначенні пенсії від 18 серпня 2021 року №92.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області врахувати до складу страхового стажу для призначення пенсії за вислугу років період роботи ОСОБА_1 на посадах анестезиста, сестри палати реанімації анестезіологічного відділення МКЛ №2 з 14.03.1995 року по 30.10.2000 року у подвійному розмірі.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області врахувати до складу страхового стажу для призначення пенсії за вислугу років період роботи ОСОБА_1 на посадах фельдшера служби швидкої медичної допомоги, старшого фельдшера підстанції №2 служби швидкої медичної допомоги, фельдшера медицини невідкладних станів з 01.11.2000 р. по теперішній час у АТЗТ Медична компанія INTO-SANA, у ТОВ Медична компанія ІНТО-САНА, ТОВ Медичний центр "МЕДІКАП.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (адреса: проспект Соборний, буд. 158-Б, м. Запоріжжя, 69057, ) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2 ) судові витрати в сумі 908 грн. (дев`ятсот вісім гривень).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (адреса: вул. 28 Армії, буд. 6, м. Херсон, 73036, ) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2 ) судові витрати в сумі 908 грн. (дев`ятсот вісім гривень).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.В. Андрухів