Справа № 420/277/22
Суддя: Самойлюк Г.П.
Дата ухвалення: 2022-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/277/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Самойлюк Г.П., розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, державних інспекторів у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель Головного управління Держгеокадастру в Одеській області Полякова Максима Олександровича, ОСОБА_2 про визнання протиправними дій, визнання протиправним та завідомо неправдивими листів та акту, визнання протиправним висновку акту, визнання акту нікчемним, зобов`язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди,-

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, державних інспекторів у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель Головного управління Держгеокадастру в Одеській області Полякова Максима Олександровича, ОСОБА_2 , в якій позивач просить:

визнати протиправними дії державних інспекторів у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель Головного управління Держгеокадастру в Одеській області Полякова Максима Олександровича та ОСОБА_2 щодо проведення перевірки дотримання вимог земельного законодавства, за наслідком якої складено акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства №391-ДК/349/АП/09/01/-21 від 09.07.2021р.;

визнати протиправними та завідомо неправдивими лист Головного управління Дерожгеокадастру в Одеській області № 31-15-0 63-7895/2-21 від 30.11.2021 і Акт №391-ДК/349/АП/09/01/-21 від 09.07.2021 в частині правомірності володіння земельною ділянкою № 58 на підставі права власності на будинок АДРЕСА_1 ;

визнати протиправними висновок акту №391-ДК/349/АП/09/01/-21 про відсутність порушень законодавства, за які передбачена відповідальність;

визнати протиправним лист Головного управління Дерожгеокадастру в Одеській області № 31-15-0 63-7895/2-21 від 30.11.2021 в частині висновку про відсутність порушень законодавства, за які передбачена відповідальність;

визнати акт №391-ДК/349/АП/09/01/-21 таким, що складений з порушенням Закону, а тому нікчемним;

визнати протиправним та скасувати акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом - земельної ділянки №391-ДК/349/АП/09/01/-21;

зобов`язати Головне управління Держгеокадастру в Одеській області провести повторну перевірку дотримання вимог земельного законодавства суб`єктом господарювання - ОСОБА_3 , яка мешкає по АДРЕСА_1 , щодо використання вказаної земельної ділянки;

стягнути з відповідачів на користь ОСОБА_1 10 000 грн., заподіяної моральної шкоди, та судовий збір в розмірі 992,40 грн, витрати на послуги банку.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що на виконання рішення суду посадовими особами Головного управління Держгеокадастру в Одеській області проведено перевірку земельної ділянки за кадастровим номером :05:001:0623 про що складено акт перевірки №391-ДК/349/АП/09/01/-21 від 09.07.2021 року. При цьому, листом № 31-15-0 63-7895/2-21 від 30.11.2021 року відповідач повідомив позивача, що під час перевікри контролюючим органом не встановлено порушень законодавства, за які передбачена відповідальність. Позивач вважає висновок акту №391-ДК/349/АП/09/01/-21 та лист Головного управління Дерожгеокадастру в Одеській області протиправними, оскільки акт перевірки складено з порушенням вимог діючого законодавства та відповідачем не зазначено про наявність порушення, а саме самовільне заняття ОСОБА_3 земельної ділянки без оформлення права власності або права користування на вказану земельну ділянку.

Ухвалою від 26.04.2022 року відкрито провадження в адміністративній справі та визначено, що розгляд справи буде проводитись за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи на підставі ст. 262 КАС України у межах строків, визначених ст. 258 КАС України та з урахуванням встановлених сторонам строків для подання заяв по суті.

Суд зазначає, що відповідачем до суду не подано відзиву на адміністративний позов.

Відповідно до ч.6 ст.162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За приписами ч.5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідно до п.10 ч.1 ст.4 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відтак, справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 11.05.2021 року по справі №420/1034/21 адміністративний позов ОСОБА_1 - задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність начальника Головного управління Держгеокадастру в Одеській області Кукол Дмитра Михайловича щодо відсутності організації та забезпечення проведення перевірки дотримання земельного законодавства ОСОБА_3 при користуванні нею земельною ділянкою АДРЕСА_1 .

Зобов`язано начальника Головного управління Держгеокадастру в Одеській області Кукол Дмитра Михайловича організувати та забезпечити проведення перевірки дотримання Земельного законодавства ОСОБА_3 при користуванні нею земельною ділянкою АДРЕСА_1 .

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

На виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11.05.2021 року по справі №420/1034/21 посадовими особами Головного управління Держгеокадастру в Одеській області проведено перевірку дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом земельної ділянки кадастровий номер :05:001:0623.

За наслідками проведеної перевірки посадовими особами Головного управління Держгеокадастру в Одеській області складено акт перевірки №391-ДК/349/АП/09/01/-21 від 09.07.2021 року.

В акті перевірки №391-ДК/349/АП/09/01/-21 від 09.07.2021 року зазначено, що земельна ділянка площею 0,25 га використовується ОСОБА_3 без належним чином оформлених правовстановлюючих документів, що є порушенням ст.ст.125,126 Земельного Кодексу України. За таких обставин, порушень вимог земельного законодавства за яке передбачено адміністративна відповідальність не встановлено.

Листом № 31-15-0 63-7895/2-21 від 30.11.2021 року Головне управління Дерожгеокадастру в Одеській області повідомило позивача, що на виконання рішення суду контролюючим органом проведено перевірку земельної ділянки, яка використовується ОСОБА_3 , за наслідками чого складено відповідний акт перевірки.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що даний позов не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 4 КАС України, адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 4 КАС України публічно-правовий спір - це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Згідно з частиною 1 пункту 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до юрисдикції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Тобто, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод та інтересів.

При цьому, відповідно до п.18 ч.1 ст.4 КАС України нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування.

Індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк (п.19 ч.1 ст.4 КАС України).

Обов`язковою ознакою нормативно-правового акту чи акту індивідуальної дії, а також відповідних дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень є створення ними юридичних наслідків у формі прав, обов`язків, їх зміни чи припинення.

Водночас, враховуючи приписи зазначеної вище частини першої статті 5 КАС України обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Таким чином, у порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення суб`єкта владних повноважень, яке безпосередньо порушує права, свободи чи законні інтереси позивача.

Як вбачається з прохальної частини позовної заяви, позивач, зокрема просить суд визнати протиправними дії державних інспекторів у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель Головного управління Держгеокадастру в Одеській області Полякова Максима Олександровича та ОСОБА_2 щодо проведення перевірки дотримання вимог земельного законодавства, за наслідком якої складено акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства №391-ДК/349/АП/09/01/-21 від 09.07.2021р.; визнати протиправним та завідомо неправдивим Акт №391-ДК/349/АП/09/01/-21 від 09.07.2021 в частині правомірності володіння земельною ділянкою № 58 на підставі права власності на будинок АДРЕСА_1 ; визнати протиправними висновок акту №391-ДК/349/АП/09/01/-21 про відсутності порушень законодавства, за які передбачена відповідальність; визнати акт №391-ДК/349/АП/09/01/-21 таким, що складений з порушенням Закону, а тому нікчемним; визнати протиправним та скасувати акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом - земельної ділянки №391-ДК/349/АП/09/01/-21 від 09.07.2021 року.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У свою чергу згідно із ст. 10 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель", відповідно до якої у тому числі проведено перевірку, державні інспектори у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель мають право, серед іншого:

безперешкодно обстежувати в установленому законодавством порядку земельні ділянки, що перебувають у власності та користуванні юридичних і фізичних осіб, перевіряти документи щодо використання та охорони земель;

давати обов`язкові для виконання приписи з питань використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель відповідно до їх повноважень, а також про зобов`язання приведення земельної ділянки у попередній стан у випадках, установлених законом, за рахунок особи, яка вчинила відповідне правопорушення, з відшкодуванням завданих власнику земельної ділянки збитків;

складати акти перевірок чи протоколи про адміністративні правопорушення у сфері використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства про охорону земель та розглядати відповідно до законодавства справи про адміністративні правопорушення, а також подавати в установленому законодавством України порядку до відповідних органів матеріали перевірок щодо притягнення винних осіб до відповідальності;

передавати до органів прокуратури, органів досудового розслідування акти перевірок та інші матеріали про діяння, в яких вбачаються ознаки кримінального правопорушення;

звертатися до суду з позовом щодо відшкодування втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, а також повернення самовільно чи тимчасово зайнятих земельних ділянок, строк користування якими закінчився.

З аналізу наведених правових норм слідує, що державний контроль за охороною та використанням земель може здійснюватися державним інспектором ГУ Держгеокадастру, у тому числі, шляхом проведення перевірок. Для реалізації завдань у сфері здійснення контролю за використанням та охороною земель державний інспектор має право, зокрема, видавати приписи, складати акти перевірки або протоколи про адміністративні правопорушення з метою притягнення винних осіб до відповідальності. При цьому, порядок проведення перевірки, види та порядок складання документів за наслідками перевірок у даній сфері, як слідує зі змісту статей 9-10 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель", визначаються іншими нормативно-правовими актами.

Аналіз змісту спірних правовідносин дає підстави для висновку, що сам оскаржуваний акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства є лише службовим документом, що фіксує проведення перевірки та висновки інспекторів щодо наявності чи відсутності порушень вимог законодавства, та не є правовим документом, який установлює відповідальність для певної особи, та відповідно не є актом індивідуальної дії у розумінні частини першої статті 19 КАС України.

Суд зазначає, що акт перевірки є лише службовим документом, що фіксує проведення перевірки та висновки перевіряючого щодо наявності чи відсутності порушень вимог законодавства, не породжує, не змінює та не звужує права особи, не встановлює для неї додаткових обов`язків та не покладає відповідальність, а тому не є рішенням суб`єкта владних повноважень у розумінні статті 5 КАС України, що може бути оскаржено до адміністративного суду.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 9901/633/18, від 22.03.2018 у справі № 800/559/17, від 03.04.2018 № 9901/152/18 та від 30.05.2018 у справі № 9901/497/18.

Акт перевірки є носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб`єктами господарювання, документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу, а тому оцінка акта, в тому числі й оцінка дій службових осіб контролюючого органу щодо його складання, викладення у ньому висновків перевірки, може бути надана судом при вирішенні спору щодо оскарження рішення, прийнятого на підставі такого акта.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16 липня 2020 року у справі № 826/4/16, від 23 вересня 2020 року у справі № 640/2911/19, від 16 лютого 2021 року у справі № 1540/4731/18.

Дії службової особи щодо включення до акта певних висновків не можуть бути предметом розгляду у суді. Заперечення, зауваження до акта перевірки (за їх наявності) та висновки на них є невід`ємною частиною акта. Це свідчить про те, що дії, пов`язані з включенням до акта висновків, є обов`язковими, тоді як самі висновки такими не є.

При цьому, суд зазначає, що перевірка стосувалась дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом земельної ділянки, яка використовується ОСОБА_3 , та не має жодного відношення до позивача по справі, а також дії службових осіб щодо складання оскаржуваного акта та включення до нього певних висновків не змінює та не звужує права позивача, не встановлює для нього додаткових обов`язків та не породжує юридичних наслідків, що не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов`язків для позивача.

Суд звертає увагу, що належний захист прав та інтересів особи можливий лише в разі існування спірних правовідносин, тобто в разі встановлення, що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин.

При цьому, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване ст.55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Наведені положення не дозволяють скаржитися щодо законодавства або певних обставин абстрактно, лише тому, що заявники вважають, що начебто певні положення норм законодавства впливають на їх правове становище.

Отже, задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті позовні вимоги, які відновлюють фактично порушені права, свободи та інтереси особи у сфері публічно-правових відносин.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що контролюючим органом, а саме Головним управлінням Дерожгеокадастру в Одеській області фактично була реалізована його компетенція на проведення перевірки та оформлення результатів такої перевірки. При цьому акт перевірки є діючим документом з відповідними висновками, оцінка яким може бути дана тільки в рамках розгляду справи про оскарження рішень, в основу прийняття яких дані висновки були покладені.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправними дій державних інспекторів у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель Головного управління Держгеокадастру в Одеській області Полякова Максима Олександровича та ОСОБА_2 щодо проведення відповідної перевірки, визнання протиправним та скасування акту перевірки, оскільки відповідач діяв відповідно до вимог чинного законодавства.

Щодо вимог про зобов`язання Головного управління Держгеокадастру в Одеській області провести повторну перевірку дотримання вимог земельного законодавства суб`єктом господарювання - ОСОБА_3 щодо використання вказаної земельної ділянки, суд вважає їх такими що не підлягають задоволенню оскільки, під час розгляду справи судом не встановлено протиправності такої перевірки та не встановлено інших підстав необхідності зобов`язання контролюючого органу повторно провести перевірку.

Щодо листа Головного управління Дерожгеокадастру в Одеській області № 31-15-0 63-7895/2-21 від 30.11.2021 року, який позивач просить визнати протиправним та завідомо неправдивим, то суд зазначає, що цей лист носить інформаційний характер щодо проведення перевірки земельної ділянки, яка використовується ОСОБА_3 , та не є рішенням суб`єкта владних повноважень (індивідуальним актом) у розумінні п.19 ч.1 ст.4 КАС України, а тому суд відмовляє у задоволенні позову у цій частині вимог.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідачів на користь ОСОБА_1 10 000 грн. заподіяної моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частини третьої статті 23 Цивільного кодексу України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17. Зокрема, суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (пункт 49).

Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (пункт 52).

Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (пункт 56).

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. При цьому, у силу статті 1173 Цивільного кодексу України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача, а протиправність його дій та рішень презюмується - обов`язок доказування їх правомірності покладається на відповідача (частина друга статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України) (пункт 57).

Вимоги про відшкодування моральної шкоди позивач пов`язує з невиконанням відповідачем своїх службових обов`язків.

Проте, суд зазначає про відсутність підстав для стягнення моральної шкоди, оскільки жодних належних доказів її завдання не подано та нічим не підтверджено заявлену співмірність.

Крім того, суд зазначає про відсутність підстав для стягнення моральної шкоди, оскільки жодних порушень прав позивача не доведено.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно положень ст. 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.

Враховуючи висновок суду про відмову у задоволенні позову, а також те, що позивач звільнений від плати судового збору, правові підстави для стягнення з відповідача судових витрат відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 8, 9, 10, 77, 90, 139, 242-246, 250, 251, 255, 262, 295, 297 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, державних інспекторів у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель Головного управління Держгеокадастру в Одеській області Полякова Максима Олександровича, ОСОБА_2 про визнання протиправними дій, визнання протиправним та завідомо неправдивими листів та акту, визнання протиправним висновку акту, визнання акту нікчемним, зобов`язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди відмовити.

Порядок і строки оскарження рішення визначаються ст.ст.293, 295 КАС України.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст.255 КАС України.

Суддя Самойлюк Г.П.

.