Справа № 540/2001/21
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2022-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2022 року

м. Київ

справа № 540/2001/21

провадження № К/990/3577/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Смоковича М. І.,

суддів: Кашпур О. В., Уханенка С. А.

розглянув у письмовому провадженні у касаційній інстанції адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Дар`ївська виправна колонія (№ 10)» про визнання бездіяльності протиправною, стягнення грошової компенсації за неотримане речове майно та відшкодування моральної шкоди, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Херсонського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2021 року, постановлену у складі головуючого судді Дубровної В. А., та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23 грудня 2022 року, прийняту у складі колегії суддів: головуючого - Кравченка К. В., суддів: Джабурія О. В., Вербицької Н. В.

І. Обставини справи:

1. У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної установи «Дар`ївська виправна колонія (№ 10)» (далі також - ДУ «Дар`ївська виправна колонія (№ 10)»), в якому просив:

1.1. визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати при звільненні ОСОБА_1 грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна у сумі 16054, 81 грн.;

1.2. стягнути з ДУ «Дар`ївська виправна колонія (№ 10)» на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за належні до видачі предмети речового майна в сумі 16054, 81 грн.;

1.3. стягнути з ДУ «Дар`ївська виправна колонія (№ 10)» на користь позивача відшкодування заподіяної моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн.

2. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що проходив службу у ДУ «Дар`ївська виправна колонія (№ 10)» на посаді старшого оперуповноваженого оперативного відділу установи, маючи звання майора внутрішньої служби. В подальшому був звільнений за пунктом 7 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію", за власним бажанням, 05 серпня 2020 року.

Стверджує, що відповідач не провів повного розрахунку при звільненні позивача, у зв`язку з чим ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.

3. Херсонський окружний адміністративний суд ухвалою від 12 листопада 2021 року, залишеною без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23 грудня 2022 року, позовну заяву залишив без розгляду.

4. Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив з того, що позивач звернувся до суду з позовом в частині компенсації за неотримане речове майно, поза межами встановленого строку, передбаченого частиною п`ятою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

ІІ. Провадження в суді касаційної інстанції

5. Не погоджуючись із ухваленими у цій справі судовими рішеннями, ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить рішення судів попередніх інстанцій скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

6. Верховний Суд ухвалою від 21 лютого 2022 року відкрив касаційне провадження за названою скаргою з підстав, передбачених частиною другою, абзацу другого частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), а саме: предметом касаційного оскарження є ухвала суду першої інстанції про залишення позову без розгляду та прийнята за наслідками її перегляду в апеляційному порядку постанова суду апеляційної інстанції; підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Аргументи скарги зводяться до недотримання судом першої інстанції приписів частини тринадцятої статті 171 КАС України, вважаючи, що перед залишенням позову без розгляду внаслідок пропуску строку звернення до суду, суд першої інстанції повинен був залишити позов без руху, надавши позивачу строк на усунення недоліків шляхом подання заяви про поновлення строку звернення до суду, оскільки вищезазначені імперативні приписи норми права у взаємозв`язку з частиною третьою статті 123 КАС України пов`язують застосування наслідків пропуску строку лише у разі наявності однієї з підстав, або позивач не скористався правом і не звернувся до суду із заявою про поновлення пропущеного строку звернення до суду, або вказані ним у такій заяві підстави суд визнав неповажними.

Стверджує, що такі вимоги процесуального закону спрямовані на забезпечення реалізації права позивача бути сповіщеним про виявлені факти судом, адже відкриття судом провадження у справі, на думку позивача, свідчить про перевірку судом усіх необхідних вимог на час подання позову і відповідний висновок суду про дотримання позивачем строку звернення з позовом, що дає позивачу підстави законно очікувати подальшого судового розгляду спору, не піддаючи сумніву такі процесуальні рішення суду.

Наголошує, що зазначені позивачем доводи у відповіді на відзив не мали бути фрагментарно трактовані судами при вирішенні питання про наявність підстав для залишення позову без розгляду у випадку самостійного виявлення судом цього факту.

ІІІ. Нормативне регулювання й оцінка Верховного Суду

7. Відповідно до частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

8. За приписами частин першої - третьої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справ.

9. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами, наказом ДУ «Дар`ївська виправна колонія (№ 10)» від 04 серпня 2020 року № 72-ос "Про особовий склад" майора внутрішньої служби ОСОБА_1 , старшого оперуповноваженого оперативного відділу установи звільнено за пунктом 7 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію", 05 серпня 2020 року.

10. Предметом спору у цій справі є невиплата грошової компенсації за неотримане речове майно.

11. Залишаючи позовні вимоги щодо грошової компенсації за неотримане речове майно без розгляду, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку про звернення позивача до суду поза межами встановленого місячного строку, передбаченого частиною п`ятою статті 122 КАС України.

12. Натомість, позивач стверджує, що лише з останньої відповіді на його звернення 15 квітня 2021 року він отримав від відповідача інформацію про перелік неотриманих ним предметів речового забезпечення та нараховану йому компенсацію у розмірі 16054,81 грн., а тому вважає, що, звернувшись до суду 07 травня 2021 року, позивач не пропустив строк звернення до суду.

13. Отже, спірним питанням є визначення строку звернення до адміністративного суду з таким позовом та його дотримання позивачем.

14. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

15. Відповідно до пункту 17 частини першої статті 4 КАС України публічною службою є діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

16. За характером спірних правовідносин і їх суб?єктним складом цей спір є публічно-правовим спором з приводу проходження і звільнення з публічної служби, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів.

17. Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною другою цієї статті передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

18. Положеннями частини п`ятої статті 122 КАС України обумовлено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

19. Згідно з частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

20. Отже, КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.

21. За змістом статті 116 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

22. Частиною другою статті 233 КЗпП України передбачено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

23. Таким чином у цій справі слід визначити правову природу такої компенсації, оскільки як уже зазначено, стаття 116 КЗпП оперує поняттям «всі суми, що належать працівнику», а стаття 117 цього Кодексу передбачає санкцію за невиплату відповідних сум при звільненні.

24. Відповідно до частини другої статті 23 Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" умови грошового і матеріального забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплата праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються законодавством і мають забезпечувати належні матеріальні умови для комплектування Державної кримінально-виконавчої служби України висококваліфікованим персоналом, диференційовано враховувати характер і умови служби чи роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій та професійній діяльності і компенсувати персоналу фізичні та інтелектуальні затрати.

25. Частиною п`ятою статті 21 Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" визначено, що особи рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби мають право на носіння форменого одягу із знаками розрізнення, зразки якого розробляються відповідно до законодавства.

26. Згідно з частиною п`ятою статті 23 Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України "Про Національну поліцію", а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.

27. Так, постановою Кабінету Міністрів України від 14 серпня 2013 року № 578 затверджено Порядок забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби; норми забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби (далі - Порядок № 578), за приписами пункту 2 якого речовим забезпеченням є задоволення потреб персоналу у формі одягу, взутті, натільній білизні, теплих і постільних речах, спорядженні, тканинах для пошиття форми одягу, нарукавних знаках і знаках розрізнення, спеціальному одязі та взутті, санітарно-господарському майні, постовому одязі, ремонтних матеріалах (далі - речове майно), що дає змогу створити необхідні умови для виконання персоналом службових завдань

28. Згідно з пунктом 27 Порядку № 578 під час звільнення із служби особам рядового і начальницького складу за їх бажанням може видаватися речове майно особистого користування, яке не було ними отримано на день звільнення, або виплачуватися грошова компенсація за нього за цінами, що діють на день підписання наказу про звільнення.

29. При цьому відповідно до пункту 28 Порядку № 578 у разі звільнення особи рядового і начальницького складу із служби у запас Збройних Сил їй видається речовий атестат, копія якого додається до особової справи. Якщо протягом 12 місяців після звільнення така особа буде прийнята на службу до Державної кримінально-виконавчої служби, до її речового забезпечення зараховуються раніше отримані предмети речового майна особистого користування, а строк носіння предметів продовжується на період від дня звільнення до дня прийняття на службу.

30. Разом з цим пунктом 23 Порядку № 578 передбачено, що грошова компенсація замість предметів речового майна особистого користування, що підлягають видачі особам рядового і начальницького складу, виплачується згідно з пунктом 60 цього Порядку на підставі заяви. Вартість предметів речового майна особистого користування визначається Мін`юстом за пропозицією державної установи "Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України", державної установи "Центр пробації" відповідно до їх закупівельної вартості.

31. З наведеного висновується, що грошова компенсація за неотримане речове майно виплачується після звільнення зі служби та на підставі заяви, а отже речове забезпечення не має характеру винагороди за виконану працю.

32. Такі гарантії щодо забезпечення доречно порівняти із подібними категоріями трудового законодавства, а саме пунктом 3 частини першої статті 29 КЗпП України, відповідно до якого власник або уповноважений ним орган зобов`язаний до початку роботи за укладеним трудовим договором забезпечити працівника необхідними для роботи засобами.

33. Варто також мати на увазі, що речове майно може бути різноманітним: майном особистого користування (предмети форми одягу, взуття та спорядження, які видаються у власне користування) та інвентарним майном, яке є власністю установ та використовується особовим складом тимчасово під час проведення спеціальних робіт, несення чергування, варти тощо. Лише перший вид майна, у разі його неотримання, підлягає грошовій компенсації.

34. Отже, речове майно не можна ототожнювати із заробітною платою (грошовим забезпеченням).

35. Подібний висновок міститься у постанові судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 30 листопада 2020 року у справі № 480/3105/19, в якій вирішувалось питанням наявності чи відсутності підстав для застосування статей 116, 117 КЗпП України у разі невиплати (несвоєчасної виплати) військовослужбовцям грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.

36. Враховуючи визначену правову природу грошової компенсації за неотримане речове майно, спеціальним строком звернення до суду з цим позовом є місячний строк, установлений частиною п?ятою статті 122 КАС України.

37. Строки звернення до суду в порядку адміністративного судочинства визначені у статті 122 КАС України і частина п`ята цієї статті, яка передбачає місячний строк звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, є спеціальною нормою щодо частини другої цієї статті з установленим у ній загальним строком у шість місяців, а відтак відсутні підстави для застосування у спірних правовідносинах частини другої статті 122 КАС України.

38. Судами встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 07 травня 2021 року позивач звернувся до суду з позовом щодо стягнення грошової компенсації за неотримане речове майно під час проходження служби у ДУ «Дар`ївська виправна колонія (№ 10)». При цьому стверджує, що лише з останньої відповіді на його звернення 15 квітня 2021 року він отримав від відповідача інформацію про перелік неотриманих ним предметів речового забезпечення та нараховану йому компенсацію у розмірі 16054,81 грн., а тому вважає, що не пропустив строк звернення до суду.

39. Як свідчать матеріали справи, 19 січня 2021 року позивач звернувся до начальника ДУ «Дар`ївська виправна колонія (№ 10)» із заявою, в якій вказав, що у нього з моменту звільнення (05.08.2020 року) зі служби в органах Державної кримінально-виконавчої служби України виникло право на грошову компенсація за неотримане речове майно за цінами, що діяли на день підписання наказу про звільнення, проте всупереч пункту 27 Порядку № 578 з моменту звільнення так і не отримав зазначену компенсацію, тому просив повідомити про її суму, причини бездіяльності та вжиті заходи задля розрахунку та виплати належним сум.

40. 11 лютого 2021 року відповідачем надано відповідь, з якої вбачається, що після звільнення позивача зі служби відповідний розрахунок грошової компенсації був проведений, а інформація надіслана до державної установи "Генеральна дирекція державної кримінально-виконавчої служби України". Станом на 10 лютого 2021 року кошти для проведення виплати грошової компенсації за належні до отримання предмети речового майна звільненому позивачу на рахунок установи у Державній казначейській службі України не надходили.

41. В подальшому, 01 квітня 2021 року позивач звернувся повторно із заявою, в якій просив надати копії документів.

42. 14 квітня 2021 року відповідачем надіслано ОСОБА_1 : атестат № 25 на предмет речового майна від 04 серпня 2020 року, атестат № 6 на предмет речового майна від 09 лютого 2018 року, довідка № 33 про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна від 26 жовтня 2020 року.

43. Отже, слід констатувати, що на дату звільнення (05 серпня 2020 року) позивач був обізнаний про виникнення у відповідача обов`язку з приводу проведення розрахунку грошової компенсації після звільнення.

44. Разом з цим варто зазначити, що отримавши відповідь у лютому 2021 року стосовно грошової компенсації за неотримане речове майно, позивач звернувся до суду лише 07 травня 2021, обґрунтувавши це тим, що він у квітні отримав інформацію про перелік неотриманих ним предметів речового забезпечення та нараховану йому компенсацію у розмірі 16054,81 грн.

45. Натомість довідка № 33 про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна датована 26 жовтня 2020 року, а атестат № 25 на предмет речового майна датований 04 серпня 2020 року, тобто датою наказу про звільнення позивача зі служби.

46. Стосовно доводів про недотримання судом першої інстанції частини тринадцятої статті 171 КАС України слід зазначити, що факт пропуску строку судом виявлено після відкриття провадження у справі, при цьому у відповіді на відзив, в якому відповідач наполягав на застосуванні до позовної заяви статті 122 КАС України, позивач просив відмовити в задоволенні заяви про залишення позову без розгляду.

47. Таким чином позивач у відповіді на відзив не просив поновити пропущений строк звернення до суду, а суд, своєю чергою спростував доводи позивача щодо його звернення з цим позовом у строк, передбачений частиною п`ятою статті 122 КАС України.

48. За такого правового врегулювання, висновок судів першої та апеляційної інстанцій щодо обмеження права позивача на звернення до суду з вказаними позовними вимогами місячним строком з дня проведення з ним остаточного розрахунку ґрунтується на правильному застосуванні судом статті 122 КАС України.

49. Доводи касаційної скарги такого висновку не спростовують.

50. За таких обставин Верховний Суд констатує, що оскаржувані судові рішення ґрунтуються на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна юридична оцінка з дотриманням норм процесуального права.

51. Таким чином, зважаючи на приписи статті 350 КАС України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

VІ. Судові витрати

52. З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати не розподіляються.

Керуючись статтями 3, 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Херсонського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2021 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23 грудня 2022 року у справі № 540/2001/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не може бути оскаржена.

Головуючий М. І. Смокович

Судді О. В. Кашпур

С. А. Уханенко