Справа № 160/2387/22
Суддя: Златін Станіслав Вікторович
Дата ухвалення: 2022-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

27 червня 2022 року Справа 160/2387/22

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Златіна Станіслава Вікторовича

при секретарі Дивнич Д.І.

представника позивача Афонін О.В.

представника відповідача Онасенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання позивача про поновлення строку звернення з позовом до суду по адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської митниці про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом до суду, у якому просить:

визнати протиправним та скасувати наказ Дніпровської митниці від 26.08.2021 року № 213-0 «Про припинення державної служби ОСОБА_1 »;

поновити ОСОБА_1 у державній службі на посаді старшого державного інспектора митного поста «Ліски» Дніпровської митниці з 26.08.2021 року;

стягнути з Дніпровської митниці на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 26.08.2021 року по день ухвалення рішення суду за даним позовом про поновлення ОСОБА_1 на посаді;

допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді старшого державного інспектора митного поста «Ліски» Дніпровської митниці та в частині стягнення з Дніпровської митниці на користь ОСОБА_1 у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 31 470,60 грн.;

стягнути з Дніпровської митниці на користь ОСОБА_1 судові витрати понесені на професійну правничу допомогу на підставі доказів, які відповідно до ч.7 ст. 139 КАС України будуть подані суду до закінчення судових дебатів у справі.

Ухвалою суду від 03.02.2022 року відкрито провадження у справі.

Разом із позовною заявою позивачем заявлено клопотання про поновлення строку звернення з позовом до суду. Клопотання обгрунтовано тим, що позивач з оскаржуваним наказом ознайомлений лише 20.12.2021 року. До вказаної дати відповідач не вручив оскаржуваний наказ позивачу. Позов до суду подано поштою 14.01.2022 року.

Позивач у судовому засіданні підтримав клопотання про поновлення строку звернення з позовом до суду.

Відповідач у судовому засіданні заперечував проти клопотання про поновлення строків звернення з позовом до суду вказуючи на те, що оскаржуваний наказ направлявся позивачу засобами поштового зв`язку.

Суд, дослідивши клопотання позивача, заслухавши пояснення представників сторін, встановив наступне.

Суд під час відкриття провадження у адміністративній справі не вирішував питання про визнання поважними причин пропущення позивачем строку звернення з адміністративним позовом до суду.

Предметом спору у даній справі є правомірність звільнення позивача з публічною служби.

Згідно вимог ч.5 ст. 122 КАС України для звернення з позовом до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Отже, чинне законодавство України, встановленими строками, обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлено досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 року № 17рп/2011 визнано, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційний прав на судовий захист і доступ до правосуддя.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України Про виконання рішення та застосування практики Європейського Суду з прав людини суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду, як джерела права.

Так, у справі Delcourt v. Belgium Європейський суд зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення.

У справі Bellet v. Fгаnсе Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Отже, як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Як випливає з рішення Європейського Суду з прав людини у справі Іліан проти Туреччини, правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

Також практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа Стаббігс на інші проти Великобританії, справа Девеер проти Бельгії).

Позивач ознайомлений з оскаржуваним наказом лише 20.12.2021 року. До вказаної дати відповідач не вручив позивачу копії оскаржуваного наказу.

З позовом до суду позивач звернувся 14.01.2022 року, що видно із штампу відділення поштового зв`язку на поштовому конверті, у якому надійшов позов до суду.

Відповідач у відзиві на позовну заяву вказує на те, що направив оскаржуваний наказ позивачу засобами поштового зв`язку, однак поштові відправлення повернулися на адресу відповідача із відміткою відділення поштового зв`язку за закінченням терміну зберігання».

Враховуючи вказані вище обставини, суд вважає за можливе поновити позивачу строк для позовної заяви до суду, оскільки причини пропуску строку звернення з позовом до суду є поважними.

Керуючись ст. 121,256 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку звернення з позовом до суду задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк звернення з даним позовом до суду.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення проти такої ухвали може бути включено до апеляційної чи касаційної скарги на рішення суду, прийняте за результатами розгляду справи.

Суддя (підпис) С.В. Златін

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду

Суддя С.В. Златін