Справа № 420/4554/20
Суддя: Білак М.В.
Дата ухвалення: 2022-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

23 червня 2022 року

м. Київ

справа №420/4554/20

адміністративне провадження № К/990/8727/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Білак М.В.,

суддів - Губської О.А., Калашнікової О.В.,

перевіривши касаційну скаргу Одеської обласної прокуратури на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2021 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14 березня 2022 року у справі №420/4554/20 за позовом ОСОБА_1 до Одеської обласної прокуратури про визнання протиправною бездіяльність та стягнення вихідної допомоги при звільненні,

в с т а н о в и в :

12 квітня 2022 року вказана касаційна скарга надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 28 квітня 2022 року касаційну Одеської обласної прокуратури на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2021 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14 березня 2022 року у справі №420/4554/20 залишено без руху у зв`язку з відсутністю квитанції про сплату судового збору.

На виконання вимог ухвали Верховного Суду від 28 квітня 2022 року, відповідач 07 червня 2022 року надіслав до заяву про усунення недоліків.

Як вбачається з поданої касаційної скарги, відповідач вказує підставу касаційного оскарження судових рішень пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України, а саме зазначає, що судами не враховано висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 26 листопада 2020 року у справі №200/13482/19-а та від 05 серпня 2020 року у справі №686/20491/18, а саме щодо застосування статті 2, 242 КАС України.

Щодо зазначених посилань, Верховний Суд звертає увагу скаржника, що у справі№200/13482/19-а предметом розгляду було визнання незаконним та скасування наказу Генерального прокурора про звільнення, зобов`язання Генерального прокурора поновити позивача на посаді, стягнути з Прокуратури Донецької області середній розмір заробітної плати, та зобов`язання Генерального прокурора розглянути по суті подану 8 жовтня 2019 року заяву про переведення на посаду прокурора в обласній прокуратурі та про намір пройти атестацію.

В той час, як у цій справі (№420/4554/20), предметом розгляду є визнання протиправною бездіяльність прокуратури Одеської області щодо ненарахування та невиплати позивачу вихідної допомоги при звільненні в розмірі середнього місячного заробітку, стягнення цієї вихідної допомоги та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при його звільненні.

Таким чином, правовідносини у порівнювальних справах не є подібними, оскільки результат вирішення у кожній справі з цих справ зумовлений конкретними обставинами та оцінкою доказів. Аналіз висновку суду апеляційної інстанції у цій справі та наведених скаржником судових рішеннях суду касаційної інстанції, свідчить про те, що вони ґрунтуються на різних фактичних обставинах справи, предметі позову, що зумовило різне правозастосування норм, що регулюють спірні правовідносини.

Щодо посилань представника відповідача на неврахування судом апеляційної інстанції висновків викладених у постанові від 05 серпня 2020 року у справі №686/20491/18, Верховний Суд зазначає таке.

Предметом розгляду у справі №686/20491/18 було стягнення з ТОВ «Т-Стиль» компенсації за вимушений прогул через невчасне повернення трудової книжки, середнього заробітку за час затримки належних при звільненні сум, заборгованості з оплати днів тимчасової непрацездатності, заборгованості, яка утворилася внаслідок невиплати заробітної плати, невиплати авансів в узгодженому при прийомі розмірі, компенсації за невикористану відпустку.

Таким чином, правовідносини у цій справі регулювались нормами цивільного, а не адміністративного судочинства, а отже висновки викладені Верховним Судом у цій справі не можуть бути застосовані як подібні до справи №420/4554/20.

Таким чином, підстави для відкриття касаційного провадження, передбачені пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України відсутні.

Також, автор касаційної скарги зазначає про необхідність відступлення від висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах від 23 грудня 2020 року у справі №560/3971/19, від 18 лютого 2021 року у справі №640/23379/19, від 21 січня 2021 року у справі №260/1890/19, який був застосований судом першої та апеляційної інстанції ( пункт 2 частини четвертої статті 328 КАС України).

Обґрунтованими підставами для відступу від уже сформованої правової позиції Верховного Суду можуть бути, зокрема, зміна законодавства; ухвалення рішення Конституційним Судом України або ж винесення рішення Європейського суду з прав людини, висновки якого мають бути враховані національними судами; зміни у правозастосуванні, зумовлені розширенням сфери застосування певного принципу права або ж зміною доктринальних підходів до вирішення питань, необхідність забезпечити єдність судової практики у застосуванні норм права тощо.

З метою забезпечення єдності та сталості судової практики для відступу від висловлених раніше правових позицій Суд повинен мати ґрунтовні підстави: його попередні рішення мають бути помилковими, неефективними чи застосований у цих рішеннях підхід повинен очевидно застаріти внаслідок розвитку в певній сфері суспільних відносин або їх правового регулювання.

Проте, касатор не навів належних обґрунтувань можливості відступлення від висновків Верховного Суду, що були застосовані судом апеляційної інстанції у цій справі, а лише висловив незгоду із застосованою правовою позицією Верховного Суду, що не є підставою для відкриття касаційного провадження, передбаченою пунктом 2 частини четвертої статті 328 КАС України відсутня.

Верховний Суд звертає увагу на те, що відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального права.

Суд касаційної інстанції позбавлений можливості самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, оскільки, в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України).

Згідно із пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Керуючись ст. ст. 169, 328,330,332 КАС України,

у х в а л и в :

Касаційну скаргу Одеської обласної прокуратури на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2021 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14 березня 2022 року у справі №420/4554/20 за позовом ОСОБА_1 до Одеської обласної прокуратури про визнання протиправною бездіяльність та стягнення вихідної допомоги при звільненні повернути скаржнику.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

Судді М.В. Білак О.А. Губська О.В. Калашнікова