Справа № 240/1944/22
Суддя: Майстренко Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2022-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2022 року м. Житомир справа № 240/1944/22

категорія 112030000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Майстренко Н.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Житомирського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат про визнання протиправною бездіяльності, стягнення грошової допомоги,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому він просить: визнати протиправною бездіяльність Житомирського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат щодо ненарахування та невиплати разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік у розмірі 5 мінімальних пенсій за віком; стягнути з відповідача на його користь недоотриману грошову допомогу до 5 травня за 2021 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплачених коштів, у сумі 7354,00 грн.

В обґрунтування позову вказує, що відповідач у 2021 році виплатив разову грошову допомогу до 5 травня у зменшеному розмірі, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 08.04.2021 №325, та на підставі п. 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України. У той же час, рішенням Конституційного Суду України від 27.02.2020 №3-р/2020 поновлено право на отримання разової грошової допомоги до 5 травня у розмірах, встановлених Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому не заперечує проти права позивача на отримання разової грошової допомоги за 2021 рік у розмірі, встановленому Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", проте заперечує щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, вважаючи їх значно завищеними.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, судом встановлено, що позивач є учасником бойових дій, що підтверджується копією посвідчення, наявною у матеріалах справи, та має право на пільги, встановлені статтею 12 Закону України від 22.10.1993 №3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" для ветеранів війни - учасників бойових дій, у тому числі, і на отримання щорічної разової грошової допомоги до 5 травня. Відповідач здійснив позивачу виплату разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік відповідно до постанови КМУ від 08.04.2021 №325 у розмірі 1491,00 грн. Позивач звертався до відповідача із заявою, у якій просив здійснити нарахування та виплату разової грошової допомоги до 5 травня у розмірі, передбаченому Законом №3551-XII. Листом відповідач повідомив позивача про те, що разова грошова допомога до 5 травня за 2021 рік нарахована та виплачена відповідно до чинного законодавства. Головним розпорядником таких коштів є Мінсоцполітики.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що відносини з приводу соціального захисту ветеранів війни як особливої окремої категорії громадян врегульовані, насамперед, приписами Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (далі - Закон №3551-XII).

Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 25.12.1998 статтю 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" було доповнено частиною четвертою такого змісту: "Щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком".

Поряд із цим, законодавцем правовідносини щодо нарахування, виплати та розмірів одноразової грошової допомоги до 5 травня були з 01.01.2015 також врегульовані пунктом 26 розділу VI Бюджетного кодексу України. Відповідно до пункту 26 розділу VI Бюджетного кодексу України було визначено, зокрема, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування. Тобто, Кабінету Міністрів України були делеговані повноваження встановлювати зокрема розмір разової грошової допомоги до 5 травня. На реалізацію приписів цієї норми закону Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 08.04.2021 №325 "Деякі питання виплати у 2021 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань" (далі - Постанова № 112), де передбачено, що районні органи соціального захисту населення, центри по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат перераховують кошти через відділення зв`язку або установи банків на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання) у таких розмірах: учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності та колишнім неповнолітнім (яким на момент ув`язнення не виповнилося 18 років) в`язням концентраційних таборів, гетто, інших місць примусового тримання, а також дітям, які народилися в зазначених місцях примусового тримання їх батьків, - 1491 гривня.

Конституційний Суд України Рішенням від 27.02.2020 № 3-р/2020 визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення пункту 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" БК України у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону №3551-XII застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування. При цьому, Конституційний Суд України у пункті 2.2 мотивувальної частини вказаного Рішення, посилаючись на положення свого Рішення від 22.05.2008 №10-рп/2008, дійшов висновку про те, що БК України не можна вносити зміни до інших законів України, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, а також встановлювати інше (додаткове) законодавче регулювання відносин, відмінне від того, що є предметом спеціального регулювання іншими законами України.

Таким чином, на час виникнення спірних відносин Рішенням Конституційного Суду України від 27.02.2020 №3-р/2020 відновлено дію статті 12 Закону №3551-XII у редакції Закону №367-ХІV, згідно з якою щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.

Отже, на час виплати позивачу у 2021 році щорічної разової грошової допомоги до 5 травня одночасно діяли Закон №3551-XII і постанова від 08.04.2021 №325.

Виходячи із визначених у частині четвертій статті 7 КАС України загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, для визначення розміру разової грошової допомоги учасникам бойових дій у 2021 році слід застосовувати не постанову від 08.04.2021 №325, а Закон №3551-XII, який має вищу юридичну силу.

Враховуючи викладене, разова грошова допомога до 5 травня у 2021 році повинна виплачуватися учасникам бойових дій у розмірі, встановленому статтею 12 Закону №3551-XII у редакції Закону №367-ХІV.

При цьому, вихідним критерієм обрахунку щорічної разової грошової допомоги до 5 травня є мінімальний розмір пенсії за віком, визначений у частині першій статті 28 Закону України №1058-IV, який є єдиним законодавчим актом, що визначає розмір мінімальної пенсії за віком. Держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов`язана забезпечити його реалізацію. У протилежному випадку всі негативні наслідки відсутності правового регулювання покладаються на державу.

Вказані висновки щодо застосування норм права викладені при розгляді зразкової справи у рішенні Верховного Суду від 29.09.2020 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.01.2021 у зразковій справі №440/2722/20.

Враховуючи викладене, невиплата позивачу грошової допомоги до 5 травня у 2021 році у розмірі, встановленому Законом, а виплата її відповідно до постанови від 08.04.2021 №325 у зменшеному розмірі, є неправомірними.

З огляду на встановлену судом протиправну бездіяльність відповідача, яка призвела до ненарахування та невиплати разової грошової допомоги позивачу як учаснику бойових дій у визначеному законом розмірі, та правові висновки Верховного Суду у зразковій справі, суд вважає за необхідне задовольнити позов.

Що стосується відшкодування позивачу витрат на професійну правничу допомогу, то як свідчать матеріали справи, між позивачем та адвокатським бюро "Соломонюк та Партнери" укладено Договір про надання правової допомоги від 02.12.2021, відповідно до якого сторони обумовили, що клієнт доручає, а адвокатське бюро приймає на себе зобов`язання з надання юридичної допомоги.

Відповідно до акту наданих послуг від 02.12.2021 сторони Договору про надання правової допомоги від 02.12.2021 склали акт про те, що Адвокат виконав, а Клієнт прийняв наступні послуги, що узгоджені сторонами: підготовка та направлення адвокатського запиту, складання позовної заяви про визнання бездіяльності протиправною та стягнення коштів (6 годин). Загальна вартість послуг складає 2000 (дві тисячі) гривень.

Розрахунком суми гонорару за надану (яка буде надана) правову допомогу від 02.12.2021 обумовлено, що оплата згідно з наданим розрахунком здійснюється за домовленістю між сторонами, однак не пізніше 10 днів після набрання рішенням законної сили. Інших доказів оплати наданих послуг у матеріалах справи не міститься.

Відповідач у відзиві вказує про надмірність заявленої суми коштів на правничу допомогу, заперечуючи щодо їх стягнення.

Вирішуючи дане питання, суд акцентує увагу на тому, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг та умовами договору.

Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд також має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим, суд, з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

При визначенні суми відшкодування суд має враховувати критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16, а також постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 17 вересня 2019 року (справа №810/3806/18, справа №810/2816/18, справа №810/3806/18), від 22 листопада 2019 року (справа №810/1502/18).

Отже, вирішуючи ці питання з урахуванням наведених умов, суд вважає, що витрати на правничу допомогу у цій справі є неспівмірними та завищеними, оскільки складання даної позовної заяви та підготовка додатків до неї, які є копіями особистих документів позивача, не вимагали значних зусиль адвоката. Крім того, дана адміністративна справа відноситься до справ незначної складності і щодо вирішення таких спорів сформована усталена судова практика. Сума, позов про стягнення якої заявлено позивачем, становить 7354,00 грн.

Саме тому, виходячи із критеріїв, визначених частинами третьою і п`ятою статті 134 та частиною дев`ятою статті 139 КАС України, суд вважає за необхідне зменшити витрати на правничу допомогу, які підлягають стягненню з відповідача, до 1000,00 грн.

Зважаючи на те, що позивач був звільнений від сплати судового збору, підстави для його відшкодування відсутні.

Керуючись статтями 242-246, 295 КАС України,

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Житомирського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат (вул. Чуднівська, 105, м. Житомир, 10005, ), яка призвела до ненарахування та невиплати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) у 2021 році щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у розмірі, визначеному статтею 12 Закону України від 22.10.1993 №3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Стягнути з Житомирського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат на користь ОСОБА_1 як учасника бойових дій недоплачену щорічну разову допомогу до 5 травня за 2021 рік у розмірі 7354,00 грн. (п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням виплачених сум).

Стягнути з Житомирського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у сумі 1000 (одна тисяча) гривень 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 27.06.2022.

Суддя Н.М. Майстренко