Справа № 240/6251/20
Суддя: Дашутін І.В.
Дата ухвалення: 2022-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2022 року

м. Київ

справа № 240/6251/20

адміністративне провадження № К/9901/18211/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Дашутіна І.В.,

суддів: Шишова О.О., Яковенка М.М.,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Головного управління ДПС у Житомирській області, як відокремленого підрозділу ДПС на ухвалу Сьомого апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2020 року у справі №240/6251/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Житомирській області про визнання протиправною та скасування вимоги,-

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій:

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 03 липня 2020 року позов адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДПС у Житомирській області №Ф-15898-52 від 13 листопада 2019 року в розмірі 26 539, 26 грн. Стягнуто на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Житомирській області судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 840 грн 80 коп.

Не погодившись із судовим рішенням, Головне управління ДПС у Житомирській області оскаржило його в апеляційному порядку.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 28 серпня 2020 року апеляційну скаргу залишено без руху у зв`язку з несплатою судового збору за подання апеляційної скарги та надано десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення виявленого недоліку.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 21 вересня 2020 року апеляційну скаргу на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 03 липня 2020 року повернуто скаржнику у зв`язку з невиконанням вимог ухвали від 28 серпня 2020 року.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 09 листопада 2020 року апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 03 липня 2020 року залишено без руху. Суд установив, що апеляційну скаргу на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 03.07.2020 відповідачем подано 22.10.2020, тобто з пропуском строку, встановленого законом. Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 09 листопада 2020 року причини пропуску відповідачем строку на апеляційне оскарження рішення Житомирського окружного адміністративного суду визнано неповажними, у зв`язку із чим суд дійшов висновку про те, що апеляційну скаргу необхідно залишити без руху.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2020 року визнано неповажними причини пропуску скаржником строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції. Відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 03 липня 2020 року.

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження на підставі пункту 4 частини першої статті 299 КАС України, апеляційний суд виходив з того, що 07.12.2020 до суду надійшла заява Головного управління ДПС у Житомирській області про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 03.07.2020. Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 14.12.2020 визнано неповажними причини пропуску відповідачем строку на апеляційне оскарження рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 03.08.2020, оскільки, у ситуації з державними органами, поважною причиною пропуску строку апріорі не може виступати допущення працівниками державного органу помилок при поданні апеляційної скарги, адже держава має дотримуватись принципу належного урядування та не може отримувати вигоду від порушення правил та обов`язків, встановлених нею ж.

Тому, суд дійшов висновку, що вказані скаржником обставини, не є поважними причинами пропуску відповідачем строку на апеляційне оскарження рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 03.07.2020.

Головним управлінням ДПС у Житомирській області подано касаційну скаргу на ухвалу Сьомого апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2020 року. Скаржник просить скасувати ухвалу апеляційного суду про відмову у відкритті апеляційного провадження та направити справу для продовження розгляду до апеляційного суду. В обґрунтування своїх вимог посилаються на порушення судом норм процесуального права. Указує, що судом безпідставно не враховано ту обставину, що відповідач у найкоротший строк подав повторно апеляційну скаргу зі сплатою судового збору.

Верховний Суд, переглянувши оскаржувану ухвалу суду апеляційної інстанції в межах доводів та вимог касаційних скарг, на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права у спірних правовідносинах, відповідно до частини першої статті 341 КАС України, виходить з такого.

Як установлено судом апеляційної інстанції та підтверджується наявними у справі матеріалами, скаржником не було виконано вимоги ухвали Сьомого апеляційного адміністративного суду від 28 серпня 2020 року та не усунено недоліки апеляційної скарги, а саме: не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували поважність причини пропуску процесуального строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.

Скаржник указує, що відмовляючи у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою відповідача на рішення суду першої інстанції поза увагою суду апеляційної інстанції залишилось те, що податковим органом сплачено судовий збір відповідно до платіжного доручення № 1263 від 17 серпня 2020 року.

Водночас, як обгрунтовано ураховано судом апеляційної інстанції, сплата контролюючим органом судового збору у встановленому порядку та розмірах, передбачених Законом України «Про судовий збір», однак ненадання відповідних доказів до суду указують на недоліки в організації представництва інтересів відповідача в судах та не є поважною причиною для поновлення строку на апеляційне оскарження.

Так, у відповідності до ч. 1 ст. 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Строк, що визначається роками, закінчується у відповідні місяць і число останнього року цього строку.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 298 КАС України, апеляційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 295 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними, суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі (відповідно до пункту 4 частини першої статті 299 КАС України).

Отже, у випадку пропуску строку на апеляційне оскарження підставами для прийняття апеляційної скарги є лише наявність поважних причин (підтверджених належними доказами), тобто обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій.

Дотримання строків оскарження судового рішення є однією із гарантій додержання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся із скаргою до суду вищої інстанції, відносини стають стабільними.

Стаття 44 КАС України передбачає обов`язок осіб, які беруть участь у справі (учасників справи), добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема, щодо сплати судового збору.

З метою виконання процесуального обов`язку дотримання строку на апеляційне оскарження судових рішень особа, яка має намір подати апеляційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії.

Судом апеляційної інстанції установлено, що звертаючись вдруге з апеляційною скаргою з пропуском 30-денного строку на оскарження рішення суду першої інстанції, апелянтом так і не було надано жодних доказів, які реально підтверджували б поважність пропуску строку для подачі апеляційної скарги.

Водночас, статтею 44 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема, виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, а також виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом (пункти 6, 7 частини п`ятої цієї статті).

Наведеними нормами чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема, щодо дотримання строку апеляційного оскарження.

Для цього учасник справи як особа, зацікавлена у поданні апеляційної скарги, повинна вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати у повному обсязі наявні засоби та можливості, передбачені чинним законодавством.

Отже, органи державної влади, маючи однаковий обсяг процесуальних прав та обов`язків поряд з іншими учасниками справи, мають діяти вчасно та в належний спосіб, дотримуватися своїх власних внутрішніх правил та процедур, встановлених в тому числі нормами процесуального закону, не можуть і не повинні отримувати вигоду від їх порушення, уникати або шляхом допущення зайвих затримок та невиправданих зволікань відтерміновувати виконання своїх процесуальних обов`язків.

Крім цього, законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій.

Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» Європейський суд з прав людини зазначив, по заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 299 КАС України, суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Зважаючи на викладене, відмовляючи у відкритті апеляційного провадження у даній справі суд апеляційної інстанції не допустив порушень норм процесуального права.

Таким чином, касаційна скарга Головного управління ДПС у Житомирській області, як відокремленого підрозділу ДПС задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Житомирській області, як відокремленого підрозділу ДПС - залишити без задоволення.

Ухвалу Сьомого апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2020 року у справі №240/6251/20 - залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Суддя-доповідач І. В. Дашутін

Судді О.О. Шишов

М.М. Яковенко