Справа № 280/11802/21
Суддя: Семененко Марина Олександрівна
Дата ухвалення: 2022-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2022 року Справа № 280/11802/21 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді: Семененко М.О., за участю секретаря судового засідання: Гавриш А.О., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Піденно-Східного міжрегіонального управління Міністрества юстиції (м.Дніпро) (49027, м.Дніпро, пр.Дмитра Яворницького, буд.21а; ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача, Вознесенівський відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) (69006, м.Запоріжжя, пр.Металургів, буд.6; ) про визнання протиправним та скасування наказу, стягнення заробітної плати,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі також позивач, ОСОБА_2 ) до Піденно-Східного міжрегіонального управління Міністрества юстиції (м.Дніпро), (далі також відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача, Вознесенівський відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) (далі також третя особа), у якій позивач просить суд:

1) визнати протиправним та скасувати наказ про відсторонення від роботи ОСОБА_1 від 08.11.2021 року №4340-к, виданий начальником Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства, юстиції (м. Дніпро) Легостаєвим Іваном, та допустити ОСОБА_1 до виконання обов`язків головного державного виконавця Вознесенівського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро);

2) стягнути з відповідача на користь позивача заробітну плату за час незаконного відсторонення - середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Крім того, просить суд допустити негайне виконання рішення суду в частині допуску позивача до виконання посадових обов`язків головного державного виконавця Вознесенівського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро).

Позовна заява подана представником позивача адвокатом Ящук О.В., яка діє на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги від 01.12.2021.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що відстороненням від роботи через відмову від щеплення від респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, порушено його право на працю, гарантоване Конституцією України. Крім того зазначає, що відповідно до ст. 32 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП) встановлено, що у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Крім того ст. 46 КЗпП України встановлені вичерпні підстави для відсторонення від роботи, тож чинним законодавством про працю не передбачена така підстава як відсутність у працівника щеплення від респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 або відмова від вакцинації. Просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 07.12.2021 відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання на 22.12.2021.

22.12.2021 представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що у зв`язку з тим, що позивач є державним службовцем територіального органу центрального органу виконавчої влади, не надав інформацію про проходження обов`язкового профілактичного щеплення проти COVID-19 або будь-якої інформації про наявність протипоказань до вакцинації, відповідач зобов`язаний був, відповідно до діючого законодавства, відсторонити позивача від роботи. Відповідач зазначає, що тимчасове увільнення працівника від виконання ним його трудових обов`язків в порядку відсторонення від роботи за своєю суттю не є дисциплінарним стягненням, а є особливим запобіжним заходом, який має за мету відвернення та/або попередження негативних наслідків, а призупинення трудових відносин в такому випадку не тягне за собою обов`язкове припинення трудових відносин. Крім того, відповідач стверджує, що оскаржуваний наказ прийнято на виконання доручення Державного секретаря Міністерства юстиції України від 28.10.2021 №560/1.3/48-21, положень статті 46 КЗпП України, ч.3 ст.5 Закону України «Про державну службу», ч. 2 ст. 12 Закону України Про захист населення від інфекційних хвороб, постанови КМУ від 09.12.2020 №1236 та наказу Міністерства охорони здоров`я України від 04.10.2021 № 2153, яким затверджено перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим щепленням, при цьому повністю відповідає приписам цих законодавчих актів, про що відповідач повідомив позивача про необхідність обов`язкового профілактичного щеплення проти COVID-19 для того, щоб він міг продовжити службу. Вважає свої дії правомірними та просить у задоволенні позовних вимог відмовити.

Ухвалою суду від 22.12.2021 підготовче засідання відкладено на 07.02.2022.

29.12.2021 представник третьої особи подав пояснення на позовну заяву, в яких заперечує проти позову та зазначає, що позивач є державним службовцем територіального органу центрального органу виконавчої влади, не надав інформацію про проходження обов`язкового профілактичного щеплення проти COVID-19 або будь-якої інформації про наявність протипоказань до вакцинації, відповідач зобов`язаний був, відповідно до діючого законодавства відсторонити позивача від роботи. Виконання відповідачем законодавства України про захист населення від інфекційних хвороб та нормативно правових актів, які не визнані не дійсними у встановленому законом порядку, не може розцінюватись як підстава визнання протиправним та скасування оспорюваного наказу. Також вважає, що законодавство України про захист населення від інфекційних хвороб не суперечить конституційним приписам, на які посилається позивач, а визначає правові, організаційні та фінансові засади діяльності суб`єктів права у сфері відносин захисту населення від інфекційних хвороб. Оскаржуваний наказ прийнято на виконання доручення Державного секретаря Міністерства юстиції України від 28.10.2021 №560/1.3/48-21, положень статті 46 КЗпП України, ч.3 ст.5 Закону України «Про державну службу», ч. 2 ст. 12 Закону України Про захист населення від інфекційних хвороб, постанови КМУ від 09.12.2020 №1236 та наказу Міністерства охорони здоров`я України від 04.10.2021 № 2153, водночас, підставою для прийняття наказу визначено пояснення позивача від 04.11.2021 та повідомлення про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19. Просить у задоволенні позовних вимог відмовити.

Ухвалою суду від 07.02.2022 витребувано від Піденно-Східного міжрегіонального управління Міністрества юстиції (м.Дніпро) докази по справі, а саме: належним чином засвідчену копію доповідної записки начальника відділу оплати праці Управління бухгалтерського обліку, фінансового та господарського забезпечення Піденно-Східного міжрегіонального управління Міністрества юстиції (м.Дніпро) т.Куніциної від 24.12.2021, яка визначена як підстава прийняття наказу Піденно-Східного міжрегіонального управління Міністрества юстиції (м.Дніпро) від 28.12.2021 №5473-к «Про внесення змін до наказу Піденно-Східного міжрегіонального управління Міністрества юстиції (м.Дніпро) від 08.11.2021 №4340-к».

Крім того, ухвалою суду від 07.02.2022 продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів та відкладено підготовче засідання на 21.02.2022.

18.02.2022 на виконання ухвали суду від 07.02.2022 представником відповідача надано до суду належним чином засвідчені копії витребуваних доказів.

Ухвалою суду від 21.02.2022 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 02.03.2022.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації в Україні введений воєнний стан з 24.02.2022.

28.02.2022 тимчасово виконуючим обов`язки голови Запорізького окружного адміністративного суду у зв`язку з загрозою життю, здоров`ю і безпеці відвідувачів суду, працівників суду та суддів був виданий наказ № 11 «Про встановлення особливого режиму роботи Запорізького окружного адміністративного суду в умовах воєнного стану», яким з розгляду були зняті всі адміністративні справи, призначені до розгляду в період з 01.03.2022 по 04.03.2022

Наказами тимчасово виконуючого обов`язки голови Запорізького окружного адміністративного суду від 09.03.2022 №12, від 11.03.2022 №13, від 18.03.2022 №14, від 25.03.2022 №15, від 01.04.2022 №16, від 08.04.2022 №17, від 15.04.2022 №18, від 22.04.2022 №21, від 29.04.2022 №22 строк дії наказу від 28.02.2022 №11 «про встановлення особливого режиму роботи Запорізького окружного адміністративного суду в умовах воєнного стану» продовжений до 06.05.2022 включно. Розгляд справи в суді відновлено з 10.05.2022.

Враховуючи зазначені обставини, призначене на 02.03.2022 судове засідання не відбулось.

30.05.2022 судом здійснено виклик учасників справи у судове засідання на 20.06.2022 о 10:00.

20.06.2022 представник позивача подав клопотання, в якому просить суд провести судове засідання без участі позивача та його представника в порядку письмового провадження.

Представник відповідача та представник третьої особи про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином.

Відповідно до ч.9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи наведені приписи, з урахуванням відсутності перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи в порядку письмового провадження за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, суд зазначає таке..

ОСОБА_1 працює на посаді головного державного виконавця Вознесенівського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).

Листом в.о. начальника відділу організації роботи та розвитку персоналу у Запорізькій області Нікітченко Т. № 10.3-01-70/344 від 27.10.2021 доведено до відома керівників відділів державної виконавчої служби, що у зв`язку з прийняттям змін до постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 №1236, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 20.10.2021 №1096, відповідно до п. 19 Постанови, яка набирає законної сили 08.11.2021, керівникам державних органів необхідно забезпечити контроль за проведенням обов`язкових профілактичих щеплень проти COVID-19, відсторонити від роботи працівників та державних службовців, які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19, крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань, та взяти до відома, що на час відсторонення оплата праці працівникам та державним службовцям здійснюється з урахуванням ч.1 ст. 94 КЗпП України, ч.1 ст.1 Закону України «Про оплату праці» та ч.3 ст.5 Закону України «Про державну службу».

Листом № 03.3-01-72/2351 від 04.11.2021 начальником Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Визвілко Т. надано доручення начальникам відділів держаної виконавчої служби Запорізької області надати узагальнену інформацію щодо працівників за відповідними формами та забезпечити ознайомлення із вказаним дорученням підпорядкованих працівників під підпис.

На виконання цього доручення позивачем надані письмові пояснення, в яких зазначено, що відповідно до ст.39-1 Закону України "Основи законодавства України про охорону здоров`я" пацієнт має право на таємницю про стан свого здоров`я, факт звернення за медичною допомогою, діагноз, а також про відомості, одержані при його медичному обстеженні. Позивач наголосила, що забороняється вимагати та надавати за місцем роботи або навчання інформацію про діагноз та методи лікування.

08.11.2021 позивача ознайомлено з повідомленням про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19, яке направлено працівникам структурних підрозділів Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) начальником управління.

09.11.2021 керівником третьої особи складено акт про відмову позивача від ознайомлення з наказом про відсторонення від роботи, в якому позивач власноруч зазначила, від підпису копії наказу від 08.11.2021 відмовилась, оскільки їй не надано оригіналу наказу з відповідною печаткою та підписом в оригіналі.

Позивача ознайомлено з наказом про відсторонення від роботи від 08.11.2021 року №4340-к 09.11.2021, що підтверджується відповідним підписом позивача на копії наказу, долученій до матеріалів справи.

Позивач вважає наказ Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 08.11.2021 року №4340-к протиправним, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд виходить з такого.

За змістом ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю.

Кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини. Законодавство про працю встановлює високий рівень умов праці, всемірну охорону трудових прав працівників.

Згідно ст. 2-1. КЗпП України забороняється будь-яка дискримінація у сфері праці, зокрема порушення принципу рівності прав і можливостей, пряме або непряме обмеження прав працівників залежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, гендерної ідентичності, сексуальної орієнтації, етнічного, соціального та іноземного походження, віку, стану здоров`я, інвалідності, підозри чи наявності захворювання на ВІЛ/СНІД, сімейного та майнового стану, сімейних обов`язків, місця проживання, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, участі у страйку, звернення або наміру звернення до суду чи інших органів за захистом своїх прав або надання підтримки іншим працівникам у захисті їх прав, повідомлення про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону України "Про запобігання корупції", а також сприяння особі у здійсненні такого повідомлення, за мовними або іншими ознаками, не пов`язаними з характером роботи або умовами її виконання.

Держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи (п.6 ч.1 ст. 5-1. КЗпП України).

Згідно ст. 46 КЗпП України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

Перелік підстав для відсторонення працівника від роботи, який визначений статтею 46 КЗпП України, не є виключним; положення цієї статті передбачають можливість його розширення, проте лише актами законодавства України.

Відповідно до ст. 30 Закону України Основи законодавства України про охорону здоров`я держава забезпечує планомірне науково обґрунтоване попередження, лікування, локалізацію та ліквідацію масових інфекційних захворювань.

Особи, які є носіями збудників інфекційних захворювань, небезпечних для населення, усуваються від роботи та іншої діяльності, яка може сприяти поширенню інфекційних хвороб, і підлягають медичному нагляду і лікуванню за рахунок держави з виплатою в разі потреби допомоги по соціальному страхуванню. Щодо окремих особливо небезпечних інфекційних захворювань можуть здійснюватися обов`язкові медичні огляди, профілактичні щеплення, лікувальні та карантинні заходи в порядку, встановленому законами України.

У разі загрози виникнення або поширення епідемічних захворювань Кабінетом Міністрів України у порядку, встановленому законом можуть запроваджуватися особливі умови і режими праці, навчання, пересування і перевезення на всій території України або в окремих її місцевостях, спрямовані на запобігання поширенню та ліквідацію цих захворювань.

Місцеві державні адміністрації та органи місцевого самоврядування зобов`язані активно сприяти здійсненню протиепідемічних заходів.

Перелік особливо небезпечних і небезпечних інфекційних захворювань та умови визнання особи інфекційно хворою або носієм збудника інфекційного захворювання визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я і публікуються в офіційних джерелах.

Також п.б ч.1 ст. 10 Закону України Основи законодавства України про охорону здоров`я встановлено, що громадяни України зобов`язані у передбачених законодавством випадках проходити профілактичні медичні огляди і робити щеплення.

Згідно Наказу Міністерства охорони здоров`я України № 133 від 19.07.1995 Про затвердження Переліку особливо небезпечних, небезпечних інфекційних та паразитарних хвороб людини і носійства збудників цих хвороб особливо небезпечною інфекційною хворобою визнано COVID-19.

Серед основних принципів профілактики інфекційних хвороб ст.10 Закону України Про захист населення від інфекційних хвороб виділяє дотримання підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності та громадянами санітарно-гігієнічних та санітарно-протиепідемічних правил і норм при здійсненні будь-яких видів діяльності.

Згідно ст.11 Закону України Про захист населення від інфекційних хвороб організація та проведення профілактичних і протиепідемічних заходів, зокрема щодо санітарної охорони території України, обмежувальних заходів стосовно хворих на інфекційні хвороби та бактеріоносіїв, виробничого контролю, у тому числі лабораторних досліджень і випробувань при виробництві, зберіганні, транспортуванні та реалізації харчових продуктів і продовольчої сировини та іншої продукції, при виконанні робіт і наданні послуг, а також організація та проведення медичних оглядів і обстежень, профілактичних щеплень, гігієнічного виховання та навчання громадян, інших заходів, передбачених санітарно-гігієнічними та санітарно-протиепідемічними правилами і нормами, у межах встановлених законом повноважень покладаються на органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, органи державної санітарно-епідеміологічної служби, заклади охорони здоров`я, підприємства, установи та організації незалежно від форм власності, а також на громадян. Організацію та проведення профілактичних і протиепідемічних заходів у межах територій, об`єктів, частин і підрозділів, підпорядкованих центральним органам виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах оборони і військового будівництва, охорони громадського порядку, виконання кримінальних покарань, захисту державного кордону, Службі безпеки України, забезпечують зазначені органи, підпорядковані їм установи державної санітарно-епідеміологічної служби, медичні служби, а також керівники зазначених об`єктів, частин, підрозділів. Проведення профілактичних щеплень забезпечують центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, місцеві органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування та органи державної санітарно-епідеміологічної служби.

В ч.ч. 1-4, 6 ст. 12 Профілактичні щеплення цього Закону визначено: профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень.

Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я;

У разі загрози виникнення особливо небезпечної інфекційної хвороби або масового поширення небезпечної інфекційної хвороби на відповідних територіях та об`єктах можуть проводитися обов`язкові профілактичні щеплення проти цієї інфекційної хвороби за епідемічними показаннями.

Рішення про проведення обов`язкових профілактичних щеплень за епідемічними показаннями на відповідних територіях та об`єктах приймають головний державний санітарний лікар України, головний державний санітарний лікар Автономної Республіки Крим, головні державні санітарні лікарі областей, міст Києва та Севастополя, головні державні санітарні лікарі центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах оборони і військового будівництва, охорони громадського порядку, виконання кримінальних покарань, захисту державного кордону, Служби безпеки України.

Профілактичні щеплення проводяться після медичного огляду особи в разі відсутності у неї відповідних медичних протипоказань. Повнолітнім дієздатним громадянам профілактичні щеплення проводяться за їх згодою після надання об`єктивної інформації про щеплення, наслідки відмови від них та можливі поствакцинальні ускладнення.

Таким чином, статтею 12 Закону України Про захист населення від інфекційних хвороб до обов`язкових віднесено щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця та туберкульозу; при цьому щеплення від респіраторної хвороби COVID-19 за статтею 12 Закону України Про захист населення від інфекційних хвороб не є обов`язковим. Нормами цієї статті також передбачено запровадженні інших обов`язкових щеплень, проте виключно в порядку, встановленому законом.

У статті 1 Закону України Про захист населення від інфекційних хвороб надано визначення поняттю календар профілактичних щеплень - нормативно-правовий акт центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, яким встановлюються перелік обов`язкових профілактичних щеплень та оптимальні строки їх проведення.

Парламентська Асамблея Ради Європи у своїй Резолюції 2361 (2021) від 27.01.2021 Вакцини проти COVID-19: етичні, правові та практичні міркування закликала держави-члени і рекомендувала державам-членам ЄС: - забезпечити, щоб ніхто не піддавався дискримінації за те, що не пройшов вакцинацію; - інформувати громадян про те, що вакцинація не є обов`язковою, що ніхто не може зазнавати політичного, соціального чи іншого тиску для проходження вакцинації; - популяризувати зміст контрактів з виробниками вакцин і забезпечувати їх відкритість для громадського контролю; - забезпечувати високу якість випробувань, які повинні бути обґрунтованими і проводитися з дотриманням етичних норм згідно відповідних положень Конвенції про права людини та біомедицину (Конвенція Ов`єдо) та Додаткового протоколу до неї; - забезпечити, щоб регулюючі органи, що відповідають за оцінку і дозвіл використання вакцин проти COVID-19, були незалежними і захищені від політичного тиску; - забезпечити дотримання стандартів безпеки, ефективності та якості вакцин.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1236 від 09.12.2020 року (в редакції, що діяла на час спірних правовідносин) з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 19.12.2020 до 31.12.2021 установлено на території України карантин.

Пунктом 41-6 Постанови №1236 визначено, що керівникам державних органів (державної служби), керівникам підприємств, установ та організацій забезпечити:

1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я від 04.10.2021 № 2153 (далі - перелік);

2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до статті 46 Кодексу законів про працю України, частини другої статті 12 Закону України Про захист населення від інфекційних хвороб та частини третьої статті 5 Закону України Про державну службу, крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я;

3) взяття до відома, що:

- на час такого відсторонення оплата праці працівників та державних службовців здійснюється з урахуванням частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України, частини першої статті 1 Закону України Про оплату праці та частини третьої статті 5 Закону України Про державну службу;

- відсторонення працівників та державних службовців здійснюється шляхом видання наказу або розпорядження керівника державного органу (державної служби) або підприємства, установи, організації з обов`язковим доведенням його до відома особам, які відсторонюються;

- строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 04.10.2021 № 2153 Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, визначено, що обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, підлягають зокрема працівники: 1.центральних органів виконавчої влади та їх територіальних органів; 2. місцевих державних адміністрацій та їх структурних підрозділів; 3. закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 01.11.2021 № 2393 Про затвердження Змін до Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням доповнено Перелік новими пунктами такого змісту: 4. підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління центральних органів виконавчої влади.

Також Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 24.12.2020 №3018 Про затвердження Дорожньої карти з впровадження вакцини від гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, і проведення масової вакцинації у відповідь на пандемію COVID-19 в Україні у 2021-2022 роках передбачено, що вакцинація від коронавірусної хвороби COVID-19 в Україні буде добровільною для усіх груп населення та професійних груп.

Щодо вирішення вимог про визнання незаконними та скасування наказу відповідача про відсторонення від роботи.

Відсторонення працівника від роботи - це призупинення виконання ним своїх трудових обов`язків за рішенням уповноважених на це компетентних органів з підстав, передбачених законодавством, що, як правило, відбувається з одночасним призупиненням виплати йому заробітної плати.

Відсторонення від роботи можливе лише у випадках, що передбачені законодавством. Про це оголошується наказом або розпорядженням керівника підприємства, установи чи організації, і про це працівник повинен бути повідомлений. Термін відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили. Працівник має право оскаржити наказ про відсторонення від роботи у встановленому законом порядку.

За змістом статті 46 КЗпП України допускається відсторонення працівника або у випадках, перелічених у статті, або в інших випадках, які повинні бути також передбачені певним нормативно-правовим актом.

Так, повідомивши позивача про необхідність подання перелічених в ньому документів та відсторонивши позивача від роботи без збереження заробітної плати на час відсутності щеплення від COVID-19, відповідач фактично поклав на нього обов`язок вчинити дії (виконати обов`язок - зробити щеплення), які не визначені державою як обов`язкові.

З наведених судом нормативних актів вбачається, що вакцинація від COVID-19 не включена до календаря щеплень ні як обов`язкова, ні як обов`язкове профілактичне щеплення проти цієї інфекційної хвороби за епідемічними показаннями.

Також суду не надано доказів, зокрема рішення Головного державного санітарного лікаря України, головних державних санітарних лікарів регіонів про проведення обов`язкових профілактичних щеплень за епідемічними показаннями.

Відтак, наказом відповідача про відсторонення позивача від роботи без збереження заробітної плати на час відсутності щеплення від COVID-19 порушено право позивача на працю.

Право на працю та право заробляти працею на життя, яке гарантоване статтею 43 Конституції, включено до розділу ІІ Конституції і належить до основних прав і свобод людини та громадянина.

Пунктом 1 статті 92 Конституції встановлено, що права і свободи громадянина, гарантії цих прав і свобод, основні обов`язки громадянина визначаються виключно законами України.

Суд констатує, що відсторонення від роботи є втручанням у право людини на працю та право заробляти працею на життя шляхом його обмеження, а тому, в силу положень пункту 1 статті 92 Конституції таке втручання дозволено виключно законами України, а не підзаконними актами, до яких належать Постанова КМУ і Наказ МОЗ.

Єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент Верховна Рада України (ст. 76 Конституції).

Відповідно до пункту 2 статті 116 Конституції України Кабінет Міністрів України вживає заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянами, втім цей орган не наділений повноваженнями ухвалювати нормативно-правові акти, спрямовані на звуження або обмеження цих прав.

Суд з розумінням ставиться до того, що вакцинація проти COVID-19 направлена на запобігання зараженню вірусом всіх працівників установи, у тому числі й самого позивача, а також відвідувачів. Суд погоджується з тим, що запобігання зараженню вірусом, може розглядатись як легітимна мета. Проте не може розглядатись як легітимна мета для обмеження позивача в праві на працю та на повагу до його приватного життя, яке полягає у праві вибору вчиняти або не вчиняти дії, які не є обов`язковими для нього.

Відповідач не зміг довести суду, що обмежувальний захід у виді відсторонення позивача від роботи, який мав для нього негативні наслідки, сприяв запобіганню зараженню вірусом інших працівників. Доказів того, що відповідачем застосовувалися інші альтернативні заходи обмеження контакту з працівниками, які б враховували, що позивач не був хворим, а також щодо неефективності інших протиепідемічних заходів, зокрема дотримання правил респіраторної гігієни, дотримання соціальної дистанції, дезінфекція тощо, не надано.

Таким чином, в даному випадку не дотримано справедливого балансу між суспільними інтересами та повагою до прав позивача, гарантованих Конституцією України.

З огляду на викладене вище, суд вважає, що наказ №4340-к від 08.11.2021 щодо відсторонення від виконання службових обов`язків головного державного виконавця Вознесенівського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжя Піденно-Східного міжрегіонального управління Міністрества юстиції (м.Дніпро) ОСОБА_1 є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

При цьому, не підлягають задоволенню позовні вимоги про зобов`язання відповідача допустити позивача до виконання службових обов`язків, оскільки визнання протиправним та скасування наказу відповідача, яким позивача відсторонено від виконання службових обов`язків, зумовлює відсутність підстав для не допуску позивача до роботи, отже відповідний обов`язок відповідача виникає в силу вимог закону та не вимагає додаткового судового втручання.

Стосовно позовних вимог про стягнення заробітної плати, суд зазначає, що стягненню підлягають лише ті кошти, які нараховані, але безпідставно не виплачуються. В даному випадку у суду відсутні докази, що позивачу заробітна плата з 08.11.2021 (дата відсторонення) нараховувалась, а відповідно відсутні підстави для її стягнення.

Отже, належним способом захисту порушеного права є зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу, який обумовлений прийняттям протиправного наказу про відсторонення від роботи, починаючи з 08.11.2021.

Згідно з частиною 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За наведеного вище суд вважає, що заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження матеріалами справи, є частково обґрунтованими, а надані сторонами письмові докази є належними та достатніми для постановлення судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з того, що позивач звільнений від сплати судового збору за подання даного позову в силу вимог пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», отже відповідні витрати позивачем не понесені, інших витрат, пов`язаних з розглядом справи, позивачем не заявлено.

Відтак, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст.2, 5, 9, 77, 132, 139, 143, 243-246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ про відсторонення від роботи ОСОБА_1 від 08.11.2021 року №4340-к, виданий начальником Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства, юстиції (м. Дніпро) Легостаєвим Іваном.

Зобов`язати Південно-Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 08.11.2021.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач Піденно-Східне міжрегіонального управління Міністрества юстиції (м.Дніпро), місцезнаходження: 49027, м.Дніпро, пр.Дмитра Яворницького, буд.21а; .

Третя особа - Вознесенівський відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), місцезнаходження: 69006, м.Запоріжжя, пр.Металургів, буд.6; .

Повне судове рішення складено 23.06.2022.

Суддя М.О. Семененко