Справа № 826/26101/15
Суддя: Аліменко Володимир Олександрович
Дата ухвалення: 2022-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2022 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Аліменка В.О.,

суддів Бєлової Л.В., Кучми А.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 серпня 2021 р. у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Прем`єр Ліга" до Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення,-

В С Т А Н О В И Л А:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Прем`єр-Ліга» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві у якому просить суд:

- визнати протиправною та скасувати податкову вимогу №13062-23 від 27.10.2015;

- визнати протиправним та скасувати рішення про опис майна у податкову заставу №24988/10/826-54-23-04 від 27.10.2015;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 05.11.2015;

- зобов`язати відповідача внести в інтегровану картку ТОВ «Прем`єр-Ліга» відомості про сплату останнім акцизного податку з реалізації роздрібної торгівлі акцизних товарів за платіжним дорученням №17586 від 04.05.2015 на суму 279000,00 грн, вжити заходів щодо припинення застави майна і внесення про це інформації до Державного реєстру обтяжень рухомого майна, утриматись від вчинення дій по нарахуванню встановлених податковим законодавством сум штрафів та пені у зв`язку з ненадходженням до бюджету суми коштів в розмірі 279 000 грн, утриматись від вчинення дій з прийняття рішень про опис майна у податкову заставу та стягнення податкового боргу.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що вачем своєчасно сплачено до бюджету самостійно узгоджені суми податкового зобов`язання з акцизного податку з реалізації роздрібної торгівлі підакцизних товарів за звітний податковий період лютий, квітень, травень, червень (уточнюючи декларації) та серпень 2015 року шляхом подання до обслуговуючого банку відповідного платіжного доручення, про що відповідача було повідомлено та надано копію вказаного платіжного доручення. На думку позивача, виконання платником податкового обов`язку по перерахуванню в бюджет суми податкового зобов`язання та його сплати, пов`язане саме з моментом подання до банку платіжного доручення на перерахування відповідних сум податкових зобов`язань, а ініціювання переказу вважається остаточно завершеним і за подальший переказ сум податкового зобов`язання відповідальність несе банк. Крім того, позивач посилався на пункт 129.6 статті 129 Податкового кодексу України щодо звільнення платника податків від відповідальності за неперерахування податку до бюджету з вини банку, відтак відображення в інтегрованій картці платника податку інформації про наявність недоїмки тягне за собою неправомірне нарахування пені та застосування штрафних санкцій до платника податків.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 серпня 2021 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправними та скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 05.11.2015 №.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.

Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційну скаргу подано на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав проведення розгляду апеляційної скарги за участю учасників справи у відкритому судовому засіданні.

В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов`язкова.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджується даними облікової картки платника податку, станом на 30.09.2015 за ТОВ «Прем`єр-Ліга» рахувалась переплата з акцизного податку на суму 817590,00 грн; 11.09.2015 позивачем була подана декларація, в якій позивач самостійно визначив суму податкового зобов`язання в розмірі 1063553,00 грн, внаслідок чого утворилась недоїмка в сумі 245974,00 грн.

05.11.2015 ДПІ у Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві проведено камеральну перевірку даних, задекларованих у податковій звіт ності з акцизного податку, за результатами якої складено акт №156/21-12.

Так, камеральною перевіркою даних, задекларованих позивачем у податковій звітності з акцизного податку за серпень 2015 року та уточнених декларацій за лютий, квітень - червень 2015 року встановлено порушення граничного строку сплати узгодженого податкового зобов`язання: граничний строк сплати узгодженого податкового зобов`язання за уточнюючими деклараціями - 05.10.2015, за серпень 2015 року - 30.09.2015, тоді як за даними ІС «Податковий блок», суми податку фактично сплачені 02.10.2015 та 30.10.2015.

За наслідками перевірки, податковим органом винесено податкове повідомлення-рішення № від 05.11.2015 на суму штрафу в розмірі 37255,20 грн.

Позивач не погодившись з податковим-повідомленням рішенням, оскаржила його до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Пунктом 36.1 статті 36 Податкового кодексу України передбачено, що податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

При цьому, податковий обов`язок виникає у платника за кожним податком та збором. Відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.

За змістом статті 14 Податкового кодексу України податковим зобов`язанням є сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк) (підпункт 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України), а грошовим зобов`язанням платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності (підпункт 14.1.139 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).

Відповідно до пункту 31.1, пункту 31.3 статті 31 Податкового кодексу України строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.

Момент виникнення податкового обов`язку платника податків, у тому числі податкового агента, визначається календарною датою.

Строк сплати податку та збору встановлюється відповідно до податкового законодавства для кожного податку окремо. Зміна платником податку, податковим агентом або представником платника податку чи контролюючим органом встановленого строку сплати податку та збору забороняється, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк (пункту 38.1 статті 38 Податкового кодексу України).

Згідно пункту 58.1 статті 58 Податкового кодексу України контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення, якщо сума грошового зобов`язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян) або якщо за результатами перевірки контролюючим органом встановлено факт: невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації; завищення розміру задекларованого від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованої платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу; заниження або завищення суми податкових зобов`язань, заявленої у податковій декларації, або суми податкового кредиту, заявленої у податковій декларації з податку на додану вартість, крім випадків, коли зазначене заниження або завищення враховано при винесенні інших податкових повідомлень-рішень за результатами перевірки.

Одночасно пунктом 57.3 статті 57 Податкового кодексу України визначено, що у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Згідно положень п.56.1, 56.2 ст. 56 Податкового кодексу України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

У разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов`язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення.

Пунктом 56.5 ст.56 Податкового кодексу України визначено, що платник податків одночасно з поданням скарги контролюючому органу вищого рівня зобов`язаний письмово повідомляти контролюючий орган, яким визначено суму грошового зобов`язання або прийнято інше рішення, про оскарження його податкового повідомлення-рішення або будь-якого іншого рішення.

Тобто, положеннями податкового законодавства позивачу надано право на оскарження податкових повідомлень-рішень у випадку непогодження із нарахованими контролюючим органом сум грошових зобов`язань.

Відповідно до підпункту 20.1.19 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України, контролюючі органи наділені, зокрема, правом застосовувати до платників податків передбачені законом фінансові (штрафні) санкції (штрафи) за порушення податкового чи іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи.

Пунктом 126.1 статті 126 Податкового кодексу України визначено, що у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Отже, як передбачено у пункту 126.1 статті 126 Податкового кодексу України, підставою для застосування штрафних санкцій є не сплата платником податків узгодженої суми грошового зобов`язання протягом строків, визначених цим Кодексом.

Таким чином, відповідальність у вигляді штрафу, відповідно до пункту 126.1 статті 126 Податкового кодексу України, застосовується у разі якщо платник податків протягом строків, визначених цим Кодексом, не сплачує суми самостійно визначеного грошового зобов`язання або грошового зобов`язання, визначеного контролюючим органом, яке є узгодженим та строк сплати якого настав.

Як свідчать обставини справи та підтверджується даними облікової картки платника податку, станом на 30.09.2015 за ТОВ «Прем`єр-Ліга» рахувалась переплата з акцизного податку на суму 817590,00 грн.

11.09.2015 позивачем була подана декларація, в якій позивач самостійно визначив суму податкового зобов`язання в розмірі 1063553,00 грн, внаслідок чого, з урахуванням наявної суми переплати на цей час, утворилась недоїмка з цього податку в сумі 245974,00 грн.

Камеральною перевіркою даних, задекларованих позивачем у податковій звітності з акцизного податку за серпень 2015 року та уточнених декларацій за лютий, квітень - червень 2015 року встановлено порушення граничного строку сплати узгодженого податкового зобов`язання: граничний строк сплати узгодженого податкового зобов`язання за уточнюючими деклараціями - 05.10.2015, за серпень 2015 року - 30.09.2015, тоді як за даними ІС «Податковий блок», суми податку фактично сплачені 02.10.2015 та 30.10.2015.

За змістом акта камеральної перевірки №156/21-12 від 05.11.2015 у позивача обліковується несвоєчасна сплата узгодженого податкового зобов`язання з акцизного податку у сумі 372552,00 грн.

Спірне податкове повідомлення-рішення від 05.11.2015 винесене на підставі вказаного акта і з урахуванням суми несвоєчасно сплаченого податкового зобов`язання був визначений розмір штрафу (10%) - 37255,20 грн.

Як свідчать матеріали справи, ТОВ «Прем`єр-Ліга» відкрито в АТ «Банк «Національні інвестиції» поточний рахунок 36/980/978/840.

04.09.2015 позивачем подано до АТ «Банк «Національні інвестиції» платіжне доручення №17586 про сплату акцизного податку з реалізації роздрібної торгівлі підакцизних товарів у розмірі 279000,00 грн.

Банк прийняв вищевказане платіжне доручення на виконання 04.09.2015, що підтверджується штампом банку.

Листом №19-14/2897 від 04.09.2015 позивач повідомив ДПІ про сплату акцизного податку з реалізації роздрібної торгівлі підакцизних товарів, на підтвердження чого надав копію платіжного доручення №17586 від 04.09.2015. Вказаний лист був отриманий ДПІ 07.09.2015.

Листом № 19-14/2972 ТОВ від 11.09.2015 ТОВ «Прем`єр-Ліга» було повідомлено відповідача про подання засобами електронного зв`язку податкової декларації з акцизного податку за серпень 2015 року.

Крім того, позивач звернувся до АТ «Банк «Національні інвестиції» листом №19-14/3210 від 01.10.2015 з проханням надати довідку про залишок коштів на рахунку станом, зокрема, на 04.09.2015, оскільки із отриманою позивачем від банку довідки від 05.11.2015 слідує, що банком не було перераховано кошти за платіжним дорученням №17586 від 04.09.2015 на суму 279000,00 грн.

Наявна в матеріалах справи копії платіжного доручення №17586 від 04.09.2015 свідчить, що на вказаному платіжному дорученні наявна відмітка банку про його одержання та відсутні будь-які ознаки того, що банком було повернуто дане платіжне доручення без виконання.

Крім того, позивачем надано до суду довідку ПАТ «Банк «Національні інвестиції» №3936/14-1 від 23.10.2015 згідно якої на момент пред`явлення платіжного доручення №17586 від 04.09.2015 (станом на 04.09.2015) залишок коштів на рахунку ТОВ «Прем`єр-Ліга» був достатнім для перерахування до бюджету вказаного у платіжному дорученні зобов`язання з акцизного податку з реалізації роздрібної торгівлі підакцизних товарів.

За визначенням пункту 1.30 статті 1 Закону України від 05.04.2001 № 2346-III «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (далі - Закон № 2346-III, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) платіжне доручення - розрахунковий документ, який містить доручення платника банку, здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунка на рахунок отримувача.

Згідно з пунктами 8.1 - 8.3 статті 8 Закону № 2346-III банк зобов`язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження.

У разі надходження розрахункового документа клієнта до обслуговуючого банку після закінчення операційного часу банк зобов`язаний виконати доручення клієнта, що міститься в цьому розрахунковому документі, не пізніше наступного робочого дня.

Банки та їх клієнти мають право передбачати в договорах інші, ніж встановлені в абзацах першому та другому цього пункту, строки виконання доручень клієнтів.

Банк зобов`язаний виконати доручення клієнта, яке міститься в документі на переказ готівки, протягом операційного часу в день надходження цього документа до банку.

Банки та їх клієнти мають право обумовлювати в договорах інші, ніж встановлені в цьому пункті, строки переказу готівки.

За порушення строків, встановлених пунктами 8.1 та 8.2 цієї статті, банк, що обслуговує платника, несе відповідальність, передбачену цим Законом.

Відповідно до пунктів 22.2 - 22.4 статті 22 Закону № 2346-III клієнт банку має право самостійно обирати види розрахункового документа (крім платіжної вимоги), які визначені цим Законом, для ініціювання переказу. Платіжна вимога застосовується у випадках, коли ініціатором переказу виступає стягувач або, при договірному списанні, отримувач.

Розрахункові документи, за винятком платіжної вимоги-доручення, мають подаватися ініціатором до банку, що його обслуговує. Платіжна вимога-доручення подається отримувачем коштів безпосередньо до платника. Доставка платіжної вимоги-доручення до платника може здійснюватися банком, що обслуговує отримувача коштів, через банк, що обслуговує платника, а також за допомогою засобів зв`язку.

Стягувач має право подавати розрахункові документи, що ініціюють переказ з рахунка банку-резидента, відкритого в Національному банку України, безпосередньо до Національного банку України.

Під час використання розрахункового документа ініціювання переказу є завершеним:

- для платника - з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника;

- для банку платника - з дати списання коштів з рахунка платника та зарахування на рахунок отримувача в разі їх обслуговування в одному банку або з дати списання коштів з рахунка платника та з кореспондентського рахунка банку платника в разі обслуговування отримувача в іншому банку.

Банки мають забезпечувати фіксування дати прийняття розрахункового документа на виконання.

Відповідно до пункту 129.6 статті 129 Податкового кодексу України за порушення строку зарахування податків до бюджетів або державних цільових фондів, установлених Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», з вини банку або органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, такий банк/орган сплачує пеню за кожний день прострочення, включаючи день сплати, та штрафні санкції у розмірах, встановлених цим Кодексом, а також несе іншу відповідальність, встановлену цим Кодексом, за порушення порядку своєчасного та повного внесення податків, зборів, платежів до бюджету або державного цільового фонду. При цьому платник податків звільняється від відповідальності за несвоєчасне або перерахування не в повному обсязі таких податків, зборів та інших платежів до бюджетів та державних цільових фондів, включаючи нараховану пеню або штрафні санкції.

Визначальним у спірному випадку є те, з чиєї вини відбулося неповне внесення чи невнесення податку до бюджету. У разі несвоєчасного надходження до державного бюджету грошових коштів не з вини платника податку, останній звільняється від відповідальності за несвоєчасне або перерахування не в повному обсязі таких податків, зборів та інших платежів до бюджетів та державних цільових фондів.

04.09.2015 позивачем подано до АТ «Банк «Національні інвестиції» платіжне доручення №17586 про сплату акцизного податку з реалізації роздрібної торгівлі підакцизних товарів у розмірі 279000,00 грн., яке банком прийнято 04.09.2015.

Листом №19-14/2897 від 04.09.2015 позивач повідомив ДПІ про сплату акцизного податку з реалізації роздрібної торгівлі підакцизних товарів, на підтвердження чого надав копію платіжного доручення №17586 від 04.09.2015. Вказаний лист був отриманий ДПІ 07.09.2015.

Листом № 19-14/2972 ТОВ від 11.09.2015 ТОВ «Прем`єр-Ліга» було повідомлено відповідача про подання засобами електронного зв`язку податкової декларації з акцизного податку за серпень 2015 року.

Позивач звернувся до АТ «Банк «Національні інвестиції» листом №19-14/3210 від 01.10.2015 з проханням надати довідку про залишок коштів на рахунку станом, зокрема, на 04.09.2015, оскільки із отриманою позивачем від банку довідки від 05.11.2015 слідує, що банком не було перераховано кошти за платіжним дорученням №17586 від 04.09.2015 на суму 279000,00 грн.

Наявна в матеріалах справи копії платіжного доручення №17586 від 04.09.2015 свідчить, що на вказаному платіжному дорученні наявна відмітка банку про його одержання та відсутні будь-які ознаки того, що банком було повернуто дане платіжне доручення без виконання.

Позивачем надано до суду довідку ПАТ «Банк «Національні інвестиції» №3936/14-1 від 23.10.2015 згідно якої на момент пред`явлення платіжного доручення №17586 від 04.09.2015 (станом на 04.09.2015) залишок коштів на рахунку ТОВ «Прем`єр-Ліга» був 1743721,06 грн.

Крім того, у довідці зазначено, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 17.09.2015 №613 «Про віднесення ПАТ «Банк «Національні інвестиції» до категорії неплатоспроможніх» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 17.09.2015 прийнято рішення №172 про запровадження з 18.09.2015 тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк «Національні інвестиції».

Отже, на момент пред`явлення платіжного доручення №17586 від 04.09.2015 (станом на 04.09.2015) залишок коштів на рахунку ТОВ «Прем`єр-Ліга» був достатнім для перерахування до бюджету вказаного у платіжному дорученні зобов`язання з акцизного податку з реалізації роздрібної торгівлі підакцизних товарів, однак із отриманою позивачем від банку довідки від 05.11.2015 слідує, що банком не було перераховано кошти за платіжним дорученням від 04.09.2015 №17586 на суму 279000,00 грн.

Встановлені у справі обставини свідчать про те, що позивачем здійснило всі залежні від нього заходи для сплати податку у строк, визначений Податкового кодексу України.

Враховуючи, що позивачем своєчасно, в межах встановлених законодавством термінів сплати податкових зобов`язань з акцизного податку та в операційний час банку направлено платіжне доручення на перерахування коштів до бюджету платіжним дорученням №17586 від 04.09.2015 у суму 279000,00 грн, яке, в свою чергу, прийнято банком, а також беручи до уваги наявність на рахунку позивача відповідної суми коштів, необхідної для його виконання, обставини чого не заперечувались та не спростовані в ході розгляду справи, відсутні підстави для покладення на позивача відповідальності за несвоєчасну сплату податку.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність нарахування податковим органом штрафу за порушення термінів сплати узгоджених сум грошових зобов`язань та, як наслідок, наявність підстав для скасування оскаржуваних податкового повідомлення-рішення.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 серпня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді Л.В. Бєлова

А.Ю. Кучма