Справа № 600/1338/21-а
Суддя: Мельник-Томенко Ж.М.
Дата ухвалення: 2022-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

23 червня 2022 року

м. Київ

справа №600/1338/21-а

адміністративне провадження № К/990/13890/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду

судді-доповідача Мельник-Томенко Ж.М.,

суддів Жука А.В., Мартинюк Н.М.,

перевіривши касаційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 26 липня 2021 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 13 січня 2022 року

у справі №600/1338/21-а за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність, визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Чернівецького окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1, у якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність (дії) Військової частини НОМЕР_1 щодо не донарахування та недоплати індексації грошового забезпечення під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 період з 01 січня 2016 року по 17 травня 2019 року із застосуванням базового місяця - січень 2008 року;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату належної позивачу індексації грошового забезпечення під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 в період з 01 січня 2015 року по 17 травня 2019 року із застосуванням базового місяця - січень 2008 року;

- визнати протиправною бездіяльність командира військовій частині НОМЕР_1 у вигляді не здійснення перерахунку та нарахування грошового забезпечення;

- визнати протиправними дії командира військової частини НОМЕР_1, які полягають у незастосуванні пункту 1 Примітки до Додатку 1 та пункту Примітки до Додатку 14 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 при обчисленні починаючи з 01 березня 2018 року по 31 грудня 2018 року включно, розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням з урахуванням 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року, а саме встановленого Законом України від 07 грудня 2017 року №2246-VIII "Про Державний бюджет України на 2018 рік" на 01 січня 2018 року;

- зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1, починаючи 01 березня 2018 року по 31 грудня 2018 року включно вчинити дії щодо перерахунку, виходячи розміру посадового окладу та окладу за військовим званням з урахування пункту 1 Примітки до Додатку 1 та пункту 1 Примітки до Додатку 14 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704, виходячи з 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на січня календарного року, а саме встановленого Законом України від 07 грудня 2017 року №2246-VIII "Про Державний бюджет України на 2018 рік" на 01 січня 2018 року та множенням на відповідні тарифні коефіцієнти;

- визнати протиправними дії командира військової частини НОМЕР_1, які полягають у не застосуванні пункту 1 Примітки до Додатку 1 та пункту 1 Примітки до Додатку 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 при обчисленні починаючи з 01 січня 2019 року по 17 травня 2019 року включно, розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням з урахуванням 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року, а саме встановленого Законом Україні від 23 листопада 2018 року №2629-VIII "Про Державний бюджет України на 2019 рік" на 01 січня 2019 року;

- зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 починаючи з 01 січня 2019 року по 17 травня 2019 року включно, вчинити дії щодо перерахунку, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням відповідно до пункту 1 Примітки до Додатку 1 та пункту 1 Примітки до Додатку 14 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 виходячи з 50 відсотки розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року, а саме встановленого Законом України від 23 листопада 2018 року №2629-VIII "Про Державний бюджет України на 2019 рік" на 01 січня 2019 року множенням на відповідні тарифні коефіцієнти;

- зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 сплатити недоплачену протягом 2018 та 2019 років суми грошового забезпечення з урахуванням проведеного перерахунку відповідно до пункту 1 Примітки Додатку 1 та Примітки Додатку 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 50-ти відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законами на 1 січня календарного року, а саме Законом України від 07 грудня 2017 року №2246-VIII "Про Державний бюджет України на 2018 рік" на 01 січня 2018 року, Законом України від 23 листопада 2018 року "Про Державний бюджет України на 2019 рік" на 01 січня 2019 року.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 26 липня 2021 року адміністративний позов задоволено частково:

- визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо недонарахування та недоплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року із застосуванням базового місяця - січень 2008 року;

- зобов`язано військову частину НОМЕР_1 здійснити донарахування та виплату належної ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року із застосуванням базового місяця - січень 2008 року.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 13 січня 2022 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

06 червня 2022 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Військової частини НОМЕР_1 на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 26 липня 2021 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 13 січня 2022 року у справі №600/1338/21-а.

За правилами частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Проаналізувавши доводи касаційної скарги та додані до неї матеріали, Суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження з таких підстав.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII.

Частиною першою статті 13 КАС України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Аналіз указаних положень дає підстави для висновку, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

Відповідно до частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України передбачено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Відповідно до частин першої, другої, четвертої статті 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

За правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах:

1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом;

2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності;

4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 29 березня 2021 року вирішено здійснювати розгляд справи №600/1338/21-а за правилами спрощеного позовного провадження.

Обставини, які є критерієм для віднесення вказаної справи до категорії таких, які підлягають розгляду за правилами загального позовного провадження у розумінні частин третьої та четвертої статті 12 та частини четвертої статті 257 КАС України відсутні.

Щодо посилання заявника на підпункт «а» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, то Суд зазначає, що питання права, які мають фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, можуть охоплювати правові явища, що є найбільш суттєвими для такої практики та формування її однаковості. До таких явищ можна віднести систематичне порушення державою норм матеріального та процесуального права які зачіпають інтереси великого кола осіб, що супроводжуються чималою кількістю оскарження таких рішень у подібних справах, тощо.

Так, скаржником не виділено особливо рідкісних, унікальних вимог, що дають підстави вважати, що справа №600/1338/21-а має значення для уніфікованого розуміння та застосування права для сторін спору.

Також, в касаційній скарзі відповідач, посилаючись на підпункт «б» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, указує на те, що він позбавлений можливості спростувати обставини, встановлені оскаржуваними судовими рішеннями при розгляді іншої справи.

З цього приводу Верховний Суд вказує на те, що особа може зазначати, що обставини, встановлені судовим рішенням, впливають на іншу справу, яка не є малозначною та має суттєве значення для такої особи. При цьому в такому випадку необхідно чітко зазначити, які обставини помилково встановлено в оскаржуваних рішеннях і одночасно в касаційній скарзі посилатись на порушення норм процесуального права, які призвели до помилкового встановлення відповідних обставин.

Разом з цим, у касаційній скарзі відсутнє зазначення обставин, які помилково встановлено в оскаржуваних рішеннях, у чому полягає порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права при їх установленні, а також не указано справу, на розгляд якої можуть суттєво вплинути такі порушення.

Щодо посилання заявника у касаційній скарзі на підпункт «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, Суд зазначає, що касаційна скарга не містить аргументів, які б свідчили про виняткове значення для скаржника саме цієї справи.

З огляду на викладене, зазначення заявником у касаційній скарзі про неврахування судами попередніх інстанцій висновків Верховного Суду щодо застосування норм права (пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України) не є достатнім для вирішення питання про відкриття касаційного провадження у цій категорії справ.

Доводи скаржника в касаційній скарзі стосуються встановлення фактичних обставин справи та переоцінки доказів у ній, між тим як відповідно до частини другої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини умови прийнятності касаційної скарги можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у цьому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах «Леваж Престасьон Сервіс проти Франції» («Levages Prestations Services v. France») від 23 жовтня 1996 року, заява № 21920/93; «Гомес де ла Торре проти Іспанії» («Brualla Gomes de la Torre v. Spain») від 19 грудня 1997 року, заява 26737/95).

На підставі викладеного Суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем «розумних обмежень» в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного оскарження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Ураховуючи викладене, Суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження.

На підставі викладеного, керуючись статтями 3, 248, 328, 333 КАС України Суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 26 липня 2021 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 13 січня 2022 року у справі №600/1338/21-а.

Копію цієї ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

Ж.М. Мельник-Томенко

А.В. Жук

Н.М. Мартинюк

Судді Верховного Суду