Справа № 160/7435/22
Суддя: Златін Станіслав Вікторович
Дата ухвалення: 2022-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Копія
ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 червня 2022 року Справа № 160/7435/22
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Златіна С.В., розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій просить:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 , пенсії і зарахуванні до загального страхового стажу ОСОБА_1 , при обчисленні пенсії періодів роботи : з 01.08.1992 року по 21.08.1992 року у Дніпропетровському торгівельному підприємстві «Торгрічтранс», з 30.08.1993 року по 30.05.1996 року у Акціонерному комерційному виробничому товаристві «Торгрічтранс» Дніпропетровське підприємство і з 16.06.1996 р. по 30.06.1998 р. в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Гор»;
- зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 , до загального страхового стажу періоди роботи : з 01.08.1992 року по 21.08.1992 року у Дніпропетровському торгівельному підприємстві «Торгрічтранс», з 30.08.1993 року по 30.05.1996 року у Акціонерному комерційному виробничому товаристві «Торгрічтранс» Дніпропетровське підприємство і з 16.06.1996 р. по 30.06.1998 р. в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Гор».
В обґрунтування позову зазначено, що відповідачем відмовлено у призначенні пенсії за віком, оскільки що недостатньо страхового стажу для призначення пенсії за віком, оскільки страховий стаж для призначення пенсії повинен складати не менше ніж 27 років, а згідно наданих мною документів можливо зарахувати до загального страхового стажу 22 роки 06 місяців 21 день.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.05.2022 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
04.05.2022 року на адресу суду від представника Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надійшов письмовий відзив на адміністративний позов, в якому він зазначив, що з вимогами, викладеними у позовній заяві не погоджується з наступних підстав. Під час звернення до територіального органу Пенсійного фонду України ОСОБА_1 надала трудову книжку серії НОМЕР_1 . Запис № 18 зазначеної трудової книжки містить відомості про прийняття на роботу у торгівельне підприємство «Торгрічтранс», запис № 19 містить інформацію про звільнення 21.08.1992 без зазначення посилання на статтю діючого законодавства. Окрім цього, до запису № 19 у трудова книжка позивача містить повністю закреслену інформацію за № 19 з датою звільнення 12.01.1992 із зазначенням відповідної статті підприємства. Також, трудова книжка серії НОМЕР_1 містить запис № 22 про прийняття на роботу з 30.08.1993 у Дніпропетровському торгівельному підприємстві «Торгрічтранс» та запис № 24 про звільнення з посиланням на відповідну статтю звільнення. Запис завірений печаткою підприємства, яка не містить код ЄДРПОУ. Запис про звільнення № 26 не підтверджено печаткою підприємства. Таким чином, на думку відповідача, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області діяло в межах повноважень, згідно з діючим законодавством, тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні.
Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд приходить до наступного висновку.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 досягла віку 59 років 6 місяців.
21 липня 2020 року позивачка звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з питання призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Зазначеним листом було повідомлено, що неможливо зарахувати до загального страхового стажу для призначення пенсії за віком наступні періоди роботи позивача:
- з 01.08.1992 року по 21.08.1992 року у Дніпропетровському торгівельному підприємстві «Торгрічтранс», оскільки в записах у трудовій книжці про причину звільнення відсутнє посилання на відповідну статтю, пункт закону (КЗпП України), що супуречить вимогам пункту 2.25 Інструкції №162 від 20.06.1974 р. «Про порядок ведення трудових книжок працівників»;
- з 30.08.1993 року по 30.05.1996 року у Акціонерному комерційному виробничому товаристві «Торгрічтранс» Дніпропетровське підприємство і з 16.06.1996 р. по 30.06.1998 р. в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Гор», оскільки запис про звільнення завірено печаткою, у якій відсутній код ЄДРПОУ, що суперечить вимогам Постанови №118 від 22.01.1996 року.
Не погоджуючись з позицією відповідача та вважаючи його дії протиправними, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.
Надаючи правову оцінку викладеному вище, суд виходить з наступного.
Частиною 1 статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни України мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості та інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (ч. 1 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).
Частиною 2 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Згідно з п. 20 вказаної постанови, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.
Аналіз наведених норм права дає змогу дійти висновку, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, тоді як підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами можливе лише у випадку її відсутності або відсутності в ній записів.
Згідно з записами, які містяться в трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 виданої 23.06.1977 року, позивач:
- з 01.08.1992 року прийнята кухонним робітником ресторана «Славутич» наказом №33-л від 27 липня 1992 року;
- 21.08.1992 року наказом №37-л від 21 серпня 1992 року звільнена у зв`язку з закінченням тимчасової роботи;
- з 30.08.1993 року прийнята мийницею посуду ресторана «Славутич» Дніпропетровського підприємства Акціонерного комерційно-виробничого товариства «Торгрічтранс» наказом №31-л від 03 вересня 1993 року;
- 30.05.1996 року наказом №10-л від ЗО травня 1996 року звільнена з посади за ст.38 КЗпП України;
- 16.06.1996 року прийнята в кафе «Алеана» Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Гор» на посаду повара 5 розряду наказом №42-ок від 15.06.1996 року;
- 30.06.1998 року звільнена з посади за ст.38 КЗпП України наказом №61-ок від 30 червня 1998 року.
Не зараховуючи вказаний періоди роботи позивача при призначенні пенсії за віком, відповідач зазначає, що у трудовій книжці в записах про звільнення відсутнє посилання на ст.КЗпП України, та запис про звільнення завірено печаткою, у якій відсутній код ЄДРПОУ.
На час первісного заповнення трудової книжки діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 №162 (в редакції постанови Держкомпраці СРСР від 02.08.1985 №252 зі змінами, внесеними постановою Державним комітетом СРСР з праці та соціальних питань від 19.10.1990 №412.
Відповідно до п.1.2 вказаної Інструкції прийом на роботу без трудової книжки не допускається.
Згідно з пунктами 2.2, 2.3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженої 20.06.1974 ДК СРСР по праці і соціальним питанням (у редакції, яка діяла на момент заповнення трудової книжки в спірні періоди роботи) заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийому на роботу. Всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, перевід на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні у день звільнення повинні точно відповідати тексту наказу.
Відповідно до пункту 1.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженої 20.06.1974 ДК СРСР по праці і соціальним питанням (у редакції, яка діяла на момент заповнення трудової книжки в спірні періоди роботи) питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання за обліку, врегульовано постановою Ради Міністрів СРСР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 «Про трудові книжки робітників та службовців» та даною Інструкцією.
Відповідно до пункту 1 постанови Ради Міністрів СРСР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 «Про трудові книжки робітників та службовців» встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих та державних службовців, кооперативних і громадських підприємств, установ та організацій, що пропрацювали більше 5 днів, в тому числі на сезонних та тимчасових роботах, а також на позаштатних працівників при умові, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.
Пунктом 13 вказаної постанови «Про трудові книжки робітників та службовців» при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та подяки, занесені до трудової книжки за час роботи на даному підприємстві, в установі, підприємстві засвідчуються підписом керівника або спеціально уповноваженої особи та печаткою.
При цьому, відповідно до пункту 18 вказано постанови відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несуть спеціально уповноважені особи, що призначені наказом керівника підприємства, установи, організації.
У період внесення записів про роботу позивача, не зарахованих відповідачем, порядок ведення трудових книжок регулювався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі - Інструкція №58).
Згідно пункту 2.4 Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Відповідно до п.4.1 Інструкції №58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
З положень пункту 2.4. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників вбачається, що необхідним реквізитом під відповідним записом у трудовій книжці працівника є печатка.
Разом з тим, обов`язок щодо внесення записів до трудової книжки покладається на роботодавців, що виключає провину особи, яка бажає призначити пенсію, у недоліках таких записів.
Позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірних періодів роботи, та ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження його трудового стажу.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.02.2018 року у справі № 275/615/17, провадження №К/9901/768/17.
Вказана позиція кореспондується з нормами Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 далі - Порядок № 637), відповідно до пункту 1 якого основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Крім того, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 у справі №677/277/17, провадження №К/9901/1298/17.
З аналізу наведених норм, судом встановлено, що відповідальність за ведення трудової книжки покладається на підприємство, відтак, відсутність в записах про звільнення посилання на статті КЗпП України не може бути підставою для виключення певного періоду роботи зі страхового стажу позивача.
Суд зазначає, що не зарахування спірного стажу позивачу буде суперечити принципу правової визначеності, оскільки в п.3.1 Рішення Конституційного Суду України (Справа №1-25/2010 від 29 червня 2010 року) зазначено, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.
Суд вважає, що право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.
Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.
В даному випадку, записи за спірний період роботи позивача в трудовій книжці зроблено чітко, зрозуміло та без будь-яких виправлень та неточностей, відсутні ознаки підчисток та підробок, у зв`язку з чим відсутність в записах про звільнення посилання на статтю КЗпП України не може бути самостійною підставою для відмови у зарахуванні зазначеного періоду роботи до стажу.
Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо періоду роботи позивача з з 01.08.1992 року по 21.08.1992 року у Дніпропетровському торгівельному підприємстві «Торгрічтранс» відповідачем суду не надано, а тому його безпідставно не взято до уваги відповідачем при обрахуванні стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за віком.
Щодо не зарахування періоду з 30.08.1993 року по 30.05.1996 року у Акціонерному комерційному виробничому товаристві «Торгрічтранс» Дніпропетровське підприємство і з 16.06.1996 р. по 30.06.1998 р. в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Тор» суд зазначає наступне.
Обгрунтовуючи свою відмовому відповідач зазначає, що з 30.08.1993 року по 30.05.1996 року у Акціонерному комерційному виробничому товаристві «Торгрічтранс» Дніпропетровське підприємство і з 16.06.1996 р. по 30.06.1998 р. в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Гор» періоди не зараховані, оскільки запис про звільнення завірено печаткою, у якій відсутній код ЄДРПОУ, що суперечить вимогам Постанови №118 від 22.01.1996 року.
Відповідно до пункту 16 Положення про Єдиний державний реєстр підприємств та організацій України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.01.1996 №118 (далі - Положення про Єдиний державний реєстр підприємств та організацій України, в редакції, чинній станом на дату звільнення позивача з роботи 15.07.1996) використання ідентифікаційного коду з Державного реєстру є обов`язковим для всіх видів звітних та облікових документів, які використовуються за межами суб`єктів господарської діяльності. Звітні та облікові документи, в яких відсутній ідентифікаційний код з Державного реєстру, вважаються недійсними, їх використання тягне за собою відповідальність згідно з законодавством.
Пунктом 7 Положення про Єдиний державний реєстр підприємств та організацій України визначено, що Державним податковим інспекціям з 1 квітня 1996 р. вважати недійсними і не приймати звіти, декларації, розрахунки і платіжні доручення підприємств та організацій, а Державному митному комітетові не проводити декларування та митне оформлення суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України без ідентифікаційних кодів з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України та довідки про включення до нього. Просити Національний банк дати відповідні вказівки установам банків.
Зазначене в сукупності дає підстави для висновку, що недійсними вважаються лише звітні та облікові документи, які після 22.01.1996 скріплені печатками, на яких відсутній ідентифікаційний код підприємства.
При цьому, такі документи вважатимуться недійсними виключно для Державної податкової інспекції в процесі здійснення нею владних управлінських функцій. Зазначені положення не містять підстав вважати такі документи недійсними для органів Пенсійного фонду.
Пункт 7 Положення про Єдиний державний реєстр підприємств та організацій України в редакції, застосованій відповідачем станом на дату виникнення спірних правовідносин, набув чинності лише із внесенням змін постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2005 №499 «Про внесення змін до Положення про Єдиний державний реєстр підприємств та організацій України».
Так, зазначений пункт Положення про Єдиний державний реєстр підприємств та організацій України (в редакції з 22.06.2005) передбачав, що ідентифікаційний код є обов`язковим для використання в усіх видах звітних та облікових документів суб`єкта і зазначається на його печатках та штампах.
Окрім цього, суд враховує, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників» трудова книжка працівника не відноситься до звітних або облікових документів суб`єкта господарювання - юридичної особи.
Відтак, пункти 7, 16 Положення про Єдиний державний реєстр підприємств та організацій України, відповідно до яких ідентифікаційний код є обов`язковим для використання в усіх видах звітних та облікових документів суб`єкта і зазначається на його печатках та штампах, не може бути застосований у спірних правовідносинах при вирішенні питання про зарахування періоду роботи до страхового стажу.
З 01 січня 2004 року набув чинності Господарський кодекс України, відповідно до ч.7 ст.58 якого на печатках і штампах суб`єкта господарювання повинен зазначатись ідентифікаційний код, за яким цього суб`єкта включено до державного реєстру суб`єктів господарювання, або ідентифікаційний код громадянина-підприємця.
Положеннями п.4 розділу IX «Прикінцеві положення» Господарського кодексу України було установлено, що Господарський кодекс України застосовується до господарських відносин, які виникли після набрання чинності його положеннями відповідно до цього розділу. До господарських відносин, що виникли до набрання чинності відповідними положеннями Господарського кодексу України, зазначені положення застосовуються щодо тих прав і обов`язків, які продовжують існувати або виникли після набрання чинності цими положеннями.
Зазначене в сукупності дає суду підстави для висновки, що на день звільнення позивача з роботи законодавцем не встановлювались вимоги щодо обов`язкового зазначення ідентифікаційного коду на печатці підприємства, відтиском якої засвідчувався факт звільнення працівника з роботи.
Таким чином, у відповідача були відсутні законні підстави не зарахування періодів роботи позивача 30.08.1993 року по 30.05.1996 року у Акціонерному комерційному виробничому товаристві «Торгрічтранс» Дніпропетровське підприємство та з 16.06.1996 р. по 30.06.1998 р. у ТОВ "Виробничо-комерційна фіра "Гор".
В силу вимог ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Згідно ч. 2 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Оцінуючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, а також обставини, встановлені у ході судового розгляду справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а вимоги такими, що підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд виходить із того, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Отже, сплачений судовий збір за подачу позову до суду в сумі 992,40 грн. підлягає стягненню на користь позивача.
Керуючись ст. ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132,139,193,241-246,250,251,257, 263 Кодексу
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 , пенсії і зарахуванні до загального страхового стажу ОСОБА_1 , при обчисленні пенсії періодів роботи : з 01.08.1992 року по 21.08.1992 року у Дніпропетровському торгівельному підприємстві «Торгрічтранс», з 30.08.1993 року по 30.05.1996 року у Акціонерному комерційному виробничому товаристві «Торгрічтранс» Дніпропетровське підприємство і з 16.06.1996 р. по 30.06.1998 р. в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Гор».
Зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 , до загального страхового стажу періоди роботи : з 01.08.1992 року по 21.08.1992 року у Дніпропетровському торгівельному підприємстві «Торгрічтранс», з 30.08.1993 року по 30.05.1996 року у Акціонерному комерційному виробничому товаристві «Торгрічтранс» Дніпропетровське підприємство і з 16.06.1996 р. по 30.06.1998 р. в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Гор».
Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 992,40 гривень (девятсот дев`яносто дві гривні 40 копійок).
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя (підпис) С.В. Златін

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду

Суддя С.В. Златін

Рішення не набрало законної сили

Суддя С.В. Златін