Справа № 380/5162/22
Суддя: Желік Олександра Мирославівна
Дата ухвалення: 2022-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 380/5162/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2022 року м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді О.Желік розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Бориславської міської ради Львівської області про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до Львівського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Бориславської міської ради Львівської області, у якій просить:

- визнати протиправним і скасувати рішення № 562 від 26.08.2021 п. 3 про відмову в розробленні проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок;

- зобов`язати відповідача розглянути питання щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою та прийняти рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтованою площею 1,2 га на території Попелівської сільської ради Дрогобицького району та прийняти рішення відповідно до вимог ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивачка подала до відповідача заяву про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 1,2 га. Однак рішенням відповідача від 26.08.2021 № 562 позивачці відмовлено у наданні такої земельної ділянки з огляду на невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятних відповідно до цих нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Позивачка вважає, що земельна ділянка знаходиться у селі Попелі, яка в свою чергу, знаходиться на території Бориславської міської ради Львівської області, а тому на її думку, рішення відповідача є протиправним і підлягає скасуванню. Відтак позивачка звернулася до суду із цим позовом.

Ухвалою від 09.03.2022 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

На адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 31443 від 03.05.2022) у якому проти позову заперечив. В обґрунтування такого вказав, що позивачці відмовлено у задоволенні її клопотання з огляду на те, що обрана земельна ділянка потрапляла в зону лісового фонду (перевал). Зазначив, що ч. 1 ст. 57 Земельного кодексу України визначено, що земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства. Відтак вважає, що така земельна ділянка не може передаватися для сільськогосподарських потреб. Просив у задоволенні позову відмовити.

Суд дослідив матеріали справи, всебічно і повно з`ясував усі фактичні обставини, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті та встановив таке.

ОСОБА_1 звернулася до Бориславської міської ради Львівської області із заявою від 21.07.2021, у якій просила надати їй дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1200 кв. м. для ведення особистого селянського господарства.

Відповідно до довідки № 698 від 26.07.2021 відділу архітектури та містобудування Управління комунальної власності, земельних відносин та архітектури Бориславської міської ради Львівської області, вказана позивачкою земельна ділянка знаходиться за межами населених пунктів Бориславської міської територіальної громади, на межі Бориславської і Східницької територіальної територіальної громади та потрапляє в зону лісового фонду (перевал).

Рішенням постійної комісії з питань регулювання земельних відносин, будівництва та архітектури № 25/17 від 11.08.2021 рекомендовано Бориславській міській раді прийняти рішення про відмову у розробленні проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Відповідно до рішення № 562 Бориславської міської ради Львівської області від 26.08.2021, сесією відповідача розглянуто питання щодо надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. За результатами розгляду прийнято рішення про відмову у наданні такого дозволу у зв`язку з тим, що ця земельна ділянка знаходиться за межею територіальної громади та потрапляє в зону лісового фонду (перевал).

Відповідач звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області листом від 19.04.2022 № 3-21/745 у якій просив надати інформацію про правовий статус та інформацію про категорію земель, щодо земельної ділянки, зображеної на викопіюванні з кадастрової картки для особистого селянського господарства, гр. ОСОБА_1 площею 1,20 га. Також просив вказати територіальну громаду до відання якої віднесено право розпоряджатися цією земельною ділянкою.

Листом від 22.04.2022 № 18-13-0.3-1111/2-22 Головне управління Держгеокадастру у Львівській області повідомлено відповідача про те, що обрана позивачкою земельна ділянка орієнтовано розташована на межі Попелівського старостинського округу Бориславської ТГ Дрогобицького району Львівської області, категорія земель землі лісогосподарського призначення, форма власності комунальна, назва землевласника (землекористувачів) Дрогобицьке лісове господарство.

Позивачка не погоджується з таким рішенням відповідача, відтак звернулася з цим позовом до суду.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Право на земельну ділянку виникає і реалізується на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, Земельним Кодексом України від 25.10.2001 № 2768-III (далі - ЗК України, Земельний кодекс України) та іншими законами України, що регулюють земельні відносини.

За приписами ст. 18 ЗК України до земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об`єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії. Категорії земель України мають особливий правовий режим.

Відповідно до пункту "а" частини 3 статті 22 ЗК України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Порядок набуття права на землю визначається главою 19 Розділу IV ЗК України.

Згідно з частиною першої статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Надання у користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У такому разі розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, крім випадків, коли особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки у користування, набуває право замовити розроблення такої документації без надання такого дозволу.

Відповідно до частини шостої статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з ч. 7 ст. 118 ЗК України орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Таким чином, Земельний кодекс України визначає вичерпний перелік підстав для відмови особі в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, при цьому зобов`язує орган державної влади або орган місцевого самоврядування, у випадках ухвалення рішення про відмову в надані такого дозволу, належним чином мотивувати причини цієї відмови.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27.02.2018 року у справі № 545/808/17, яка в силу приписів ч. 5 ст. 242 КАС України, враховується судом при вирішенні спірних правовідносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЗК України, земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства.

За приписами ч. 1 ст. 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Статтею 144 Конституції України передбачено, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 59 Закону України від 21.05.1997 року № 280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в Україні" (далі - Закон № 280/97-ВР) рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

За змістом пункту 34 частини першої статті 26 закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання щодо регулювання земельних відносин.

Отже, аналізуючи вказані норми права, суд наголошує на тому, що орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 ЗК України, надає громадянину дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або ж мотивовану відмову в його наданні у формі рішення, прийнятого на пленарному засіданні відповідної ради.

Зі змісту оскаржуваного рішення слідує, що відповідач відмовив у наданні позивачці дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки у зв`язку з належністю обраної земельної ділянки до зони лісового фонду (перевал). Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами.

При цьому, суд звертає увагу, що Верховний Суд у постанові від 24.12.2019 у справі № 823/59/17 сформулював такий правовий висновок: "…повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким".

За умови відповідності заяви позивача та доданих до неї документів вимогам законодавства відповідач зобов`язаний прийняти рішення про задоволення заяви. Підставою для відмови у задоволенні заяви позивача можуть бути лише визначені законом обставини.

У цій справі судом встановлено, що Бориславська міська рада розглянула 26.08.2021 на пленарному засіданні проект рішення про відмову у розробленні проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

При цьому відповідачем правомірно відмовлено у задоволенні заяви позивачки, оскільки, земельна ділянка, яку просила надати їй позивачка відноситься до земель лісового фонду, а тому може бути надати лише суб`єктам, визначеним у статті 57 Земельного кодексу. Водночас суд зазначає, що позивачка не належить до переліку таких суб`єктів.

Суд зазначає, що оскаржуване рішення містить мотиви відмови, в оскаржуваному рішення вказано про невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку, а відтак таке рішення не може вважатися неналежним у розумінні приписів Земельного кодексу України.

Таким чином, суд доходить висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) та пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Суд зазначає, що відповідні критерії при винесенні оскаржуваного рішення відповідачем дотримані.

Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

У силу приписів ст. 139 КАС України, судові витрати покладаються на позивачку.

Керуючись статтями 19, 22, 25,72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 293, 295 КАС України, суд-

вирішив:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Бориславської міської ради Львівської області (82300 Львівська область м.Борислав вул.Шевченка 42; ) про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити дії відмовити.

Судові витрати залишити за позивачкою.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Желік О.М