Справа № 580/3253/21
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2022-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/3253/21 Головуючий у І інстанції - Паламар П.Г.
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2022 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.,

суддів: Кучми А.Ю., Лічевецького І.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Служби безпеки України в Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 10 січня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України в Черкаській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Управління Служби безпеки України в Черкаській області, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Управління Служби безпеки України в Черкаській області щодо не нарахування та невиплати одноразової грошової допомоги при звільненні, передбаченої пунктом 2 статті 15 Закону України від 20.12.1991 № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний із 9 повних календарних років служби;

- зобов`язати Управління Служби безпеки України в Черкаській області нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні, передбачену пунктом 2 статті 15 Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний із 9 повних календарних років служби.

Обґрунтовуючи позовні вимоги Позивач вказав, що проходив службу в управлінні Служби безпеки України в Черкаській області та 06.10.2017 звільнений за власним бажанням. На день звільнення зі служби календарна вислуга років Позивача складала 9 років 21 день, у пільговому обчисленні 1 рік 3 місяці 14 днів, загальна склала 10 років 4 місяці 5 днів, одноразова грошова допомога при звільненні не нараховувалась та не виплачувалась. Позивач вважає, що Відповідачем безпідставно не призначено та не виплачено одноразову грошову допомогу.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 10 січня 2022 року адміністративний позов задоволено повністю.

Визнано протиправною бездіяльність Управління Служби безпеки України щодо невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні.

Зобов`язано Управління Служби безпеки України () нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за 9 (дев`ять) календарних років служби.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням Управління Служби безпеки України в Черкаській області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

В апеляційній скарзі Управління Служби безпеки України в Черкаській області посилається на порушення судом першої інстанції норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскільки Позивач не мав 10 років календарної вислуги на момент виключення із списків особового складу, а тому він не підпадав під застосування щодо нього п. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей».

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу Управління Служби безпеки України в Черкаській області, в якому він просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з посиланням на те, що оскаржуване судове рішення відповідає нормам чинного законодавства.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, яким передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 звільнений з військової служби наказом Служби безпеки України від 15.09.2017 № 1091-ос (через сімейні обставини або інші поважні причини - наявність у військовослужбовця трьох дітей віком до 18 років) та виключений зі списків особового складу Управління Служби безпеки України в Черкаській області наказом Управління від 06.10.2017 № 103-ос з вислугою років: календарна - 9 років 21 день; у пільговому обчисленні - 1 рік 3 місяці 14 днів; загальна - 10 років 4 місяці 5 днів.

Позивач 19.04.2021 звернувся до Відповідача із заявою про виплату одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожен повний рік служби.

Листом від 13.04.2021 № 73/21/К-161/14 Відповідачем повідомлено Позивача про відсутність підстав для нарахування і виплати одноразової грошової допомоги.

Вважаючи бездіяльність у нарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги протиправною, Позивач звернувся з даним адміністративним позовом до адміністративного суду.

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що оскільки Позивач при звільненні з військової служби станом на 06.10.2017 мав загальну вислугу років - 10 років 4 місяці 5 днів, тобто умова про наявність 10 і більше років вислуги у даному випадку дотримана, Позивач при звільненні з військової служби набув право на отримання одноразової грошової допомоги.

З огляду на викладене суд першої інстанції дійшов висновку, що Відповідач протиправно при звільненні Позивача не виплатив останньому одноразову грошову допомогу, передбачену п. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII, за період календарної служби (9 повних календарних років служби).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 27 Закону України «Про Службу безпеки України» від 25 березня 1992 року № 2229-XII (далі - Закон № 2229-XII) визначено, що держава забезпечує соціальний і правовий захист військовослужбовців і працівників Служби безпеки України.

Згідно з частиною 2 ст. 27 Закону № 2229-XII військовослужбовці Служби безпеки України користуються політичними, соціально-економічними та особистими правами і свободами, а також пільгами відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", цього Закону, інших актів законодавства.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі визначено Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі - Закон № 2011-ХІІ).

Відповідно до абз. 2 п. 2 ст. 15 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовцям при звільненні з військової служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Згідно з абз. 4 п. 2 ст. 15 Закону № 2011-XII виплата військовослужбовцям зазначеної в цьому пункті одноразової грошової допомоги при звільненні їх з військової служби здійснюється Міністерством оборони України, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на їх утримання.

Відповідно до абз. 6 п. 2 ст. 15 Закону № 2011-XII у разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога, передбачена цим пунктом, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги.

Частиною 2 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII) військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Згідно з частиною 1 ст. 2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до частини 4 ст. 2 Закону № 2232-XII порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 1 ст. 9 Закону № 2011-XII встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Відповідач в апеляційній скарзі посилається на висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі № 281/459/17, що законодавець розмежовує такі поняття як «вислуга років» та «календарна вислуга років». При цьому до вислуги років є можливим зарахування стажу роботи у пільговому обчисленні і цей стаж також враховується при призначенні пенсії. Водночас для отримання права на пенсію обов`язковою умовою є наявність календарної вислуги років у мінімальному визначеному Законом розмірі, а до цієї вислуги зарахування стажу у пільговому обчисленні цим Законом не передбачено.

Проте, у зазначеній постанові Верховного Суду відсутній висновок щодо розмежовування таких понять як «вислуга років» та «календарна вислуга років».

Більш того, правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 15 серпня 2019 року у справі № 281/459/17 регулює інші правовідносини, та містить висновки щодо застосування норм права пов`язаних з пільговим обчисленням вислуги років для призначення пенсії, та не стосується обчислення вислуги років для призначення одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 січня 2019 року у справі № 755/10947/17 зазначала, що незалежно від того чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступив Верховний Суд, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду.

Верховний Суд у постанові від 19 травня 2022 року у справі № 580/3392/20 зробив висновок, що норма частини другої статті 15 Законі № 2011-XII не містить вказівки на те, що право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги виникає за наявності 10 і більше саме календарних років вислуги. Поняття «календарна вислуга років» застосовується не для позначення необхідної для призначення допомоги вислуги років, а для визначення розміру грошової допомоги, а саме: «в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби».

Одночасно з цим, Верховний Суд наголошує, що умовою набуття права на призначення та виплату одноразової грошової допомоги відповідно до частини другої статті 15 Закону № 2011-XII є наявність «вислуги 10 років і більше».

Таким чином, в частині другій статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" відсутня пряма вказівка на те, що право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги виникає за наявності 10 і більше календарних років вислуги.

Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 806/2104/17 та від 24 листопада 2020 року у справі № 822/3008/17.

Оскільки Позивач при звільненні з військової служби станом на 06.10.2017 мав загальну вислугу років - 10 років 4 місяці 5 днів, тобто умова про наявність 10 і більше років вислуги у даному випадку дотримана, Позивач при звільненні з військової служби набув право на отримання одноразової грошової допомоги.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що Відповідач протиправно при звільненні Позивача не виплатив останньому одноразову грошову допомогу, передбачену п. 2 ст. 15 Закону № 2011-XII, за період календарної служби (9 повних календарних років служби), з чим погоджується колегія суддів.

Відповідно до статей 9, 77 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Водночас, Відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів суду правомірності своїх доводів.

Відтак, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків не спростовують та не свідчать про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення суду, позаяк не містять аргументованих доводів на спростування правомірності висновків суду першої інстанції у взаємозв`язку з обставинами справи.

Оцінюючи інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

При цьому, згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши доводи Управління Служби безпеки України в Черкаській області, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Управління Служби безпеки України в Черкаській області залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 10 січня 2022 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: А.Ю. Кучма

І.О. Лічевецький