Справа № 260/7379/21
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2022-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2022 рокуЛьвівСправа № 260/7379/21 пров. № А/857/5902/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Затолочного В.С., Качмара В.Я.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії за апеляційною скаргою військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2022 року (суддя першої інстанції Ващилін Р.О., м. Ужгород)

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправною бездіяльності, яка проявилася у не проведенні 29.11.2021 в повному обсязі грошової компенсації вартості за неотримане речове майно згідно довідки №57 від 19.08.2021 «Про вартість речового майна, що належить до видачі штаб-сержанту ОСОБА_1 »; визнання протиправними дії, які проявились у безпідставному утриманні (стягненні) податку зі сплати військового збору у розмірі 1,5% від загальної суми компенсації за неотримане речове майно; зобов`язання нарахувати та виплатити в повному обсязі грошову компенсацію за неотримане речове майно, згідно довідки №57 від 19.08.2021 «Про вартість речового майна, що належить до видачі штаб-сержанту ОСОБА_1 ».

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2022 року позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, що полягає у не виплаті 29.11.2021 в повному обсязі грошової компенсації вартості за неотримане речове майно згідно з довідкою №57 від 19.08.2021 «Про вартість речового майна, що належить до видачі штаб-сержанту ОСОБА_1 ». Визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо утримання військового збору у розмірі 1,5% від загальної суми виплаченої ОСОБА_1 компенсації за неотримане речове майно. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за неотримане речове майно у розмірі, передбаченому довідкою №57 від 19.08.2021 «Про вартість речового майна, що належить до видачі штаб-сержанту ОСОБА_1 ».

Не погодившись із рішенням, його оскаржила військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України. Просить скасувати оскаржене рішення суду від 28.02.2022 та прийняти нове про відмову у задоволенні позову. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що 25 листопада 2021 року позивачу було виплачено грошову компенсацію за речове майно у сумі 50070,03 грн., а також перераховано військовий збір за таку компенсацію у сумі 762,49 грн. Виплата компенсації за неотримане речове майно здійснено з урахуванням військового збору (1,5%), який стягується відповідно до п.16-1 підрозділу 10 розділу ХІХ Податкового кодексу України, і військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України як податковий агент зобов`язана стягнути такий податок при виплаті.

Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, судом було призначено апеляційний розгляд справи в порядку письмового провадження без виклику сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши письмові докази, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 проходив військову службу за контрактом в Національній гвардії України.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №182 від 19.08.2021 припинено контракт про проходження громадянами України військової служби в Національній гвардії України та виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення штаб-сержанта ОСОБА_1 , начальника військового наряду (командира 1-го відділення) 3-го патрульного взводу патрульної роти 3-го стрілецького батальйону, звільненого відповідно до пп. «а» п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з військової служби наказом начальника ЗТУ НГУ від 04.08.2021 №44 о/с у запас 19 серпня 2021 року (а.с. 15).

Відповідно до довідки №57 від 19 серпня 2021 року, вартість речового майна, що належить до видачі ОСОБА_1 , складає 50832,52 грн. (а.с.16).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №182 від 19.08.2021 при звільненні ОСОБА_1 передбачено виплатити грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно в сумі 50832,52 грн.

Згідно з платіжним дорученням №4517 від 25.11.2021 ОСОБА_1 було перераховано компенсацію за речове майно у сумі 50070,03 грн. Окрім того, платіжним дорученням №4488 від 25 листопада 2021 року військовою частиною НОМЕР_1 в рахунок сплати військового збору за отриману ОСОБА_1 компенсацію за речове майно було перераховано до Державного бюджету України 762,49 грн.

ОСОБА_1 стверджує, що 29 листопада 2021 року на його картковий рахунок від Військової частини НОМЕР_1 надійшла грошова компенсація вартості за неотримане речове майно в сумі 49819,68 грн., що є меншою, ніж передбачено наказом №182 від 19.08.2021 та довідкою №57 від 19 серпня 2021 року.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що утримавши з належних позивачу до виплати сум грошової компенсації за неотримане речове майно військовий збір, відповідач фактично позбавив позивача частини цієї грошової компенсації, що не узгоджується з підходом законодавця до оподаткування доходів військовослужбовців, врегульованим в п. 168.5 ст. 168 ПК України. Отже, відповідач допустив протиправну бездіяльність, яка полягає у невиплаті позивачу грошової компенсації за неотримане речове майно в повному розмірі, зокрема, за виключенням 762,49 грн.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Згідно вимог ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 9 Закону України від 20.12.1991 №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-XII) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно ст.9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються зокрема, Міністерством оборони України, а порядок грошової компенсації вартості за недоотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пунктів 2, 3 Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 №178 (далі - Порядок №178) виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу.

Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.

Згідно з пунктом 163.1 статті 163 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Відповідно до підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді: <…> г) суми грошового або майнового відшкодування будь-яких витрат або втрат платника податку, крім тих, що обов`язково відшкодовуються згідно із законом за рахунок бюджету або звільняються від оподаткування згідно з цим розділом; <…>.

За пунктом 168.5. статті 168 Податкового кодексу України уми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими, особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, а також визначених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" членами сім`ї, батьками, утриманцями загиблого (померлого) військовослужбовця, у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби, спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян.

З аналізу наведених норм матеріального права та встановлених обставин справи слідує, що позивач, під час проходження військової служби, обтяжений власними витратами на придбання речового майна, мав правомірні очікування на отримання його грошової компенсації, оскільки і приписами Закону №2011-XII, і Порядку №178, гарантоване як право на отримання вказаного речового майна, так і право на одержання його грошової компенсації у протилежному випадку.

У разі звільнення військовослужбовця з військової служби у нього виникає право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, яке реалізується шляхом подання військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту) за місцем військової служби. Застосовування в пункті 3 Порядку №178 словосполучення «у разі звільнення з військової служби», а не, наприклад, «при звільненні з військової служби», дозволяє дійти висновку, що право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно не залежить від факту закінчення проходження військової служби (виключення військовослужбовця зі списків особового складу). Відтак, військовослужбовці після звільнення їх з військової служби зберігають право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно.

Разом з тим, грошова компенсація за неотримане речове майно, що підлягало видачі під час проходження військової служби, не є грошовим забезпеченням військовослужбовця (чи його складовою) і, за своєю правовою природою, не може вважатися оподатковуваним місячним/річним доходом такої особи.

Отже, утримавши з належних позивачу до виплати сум грошової компенсації за неотримане речове майно податок з доходів фізичних осіб, відповідач фактично позбавив його частини цієї грошової компенсації, що не узгоджується з підходом законодавця до оподаткування доходів військовослужбовців (пункт 168.5. статті 168 Податкового кодексу України).

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 3 жовтня 2018 року у справі №803/756/17.

Зважаючи на вищевикладене, судом першої інстанції правильно задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не виплати позивачу 29.11.2021 в повному обсязі грошової компенсації вартості за неотримане речове майно згідно з довідкою №57 від 19.08.2021 «Про вартість речового майна, що належить до видачі штаб-сержанту ОСОБА_1 »; визнання протиправними дій відповідача щодо утримання військового збору у розмірі 1,5% від загальної суми виплаченої позивачу компенсації за неотримане речове майно; зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача грошову компенсацію за неотримане речове майно у розмірі, передбаченому довідкою №57 від 19.08.2021 «Про вартість речового майна, що належить до видачі штаб-сержанту ОСОБА_1 ».

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи всебічно і об`єктивно встановлено обставини справи, оскаржене рішення суду винесене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому немає підстав для його скасування.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи ), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Відповідно до ст.139 КАС України, судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2022 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. О. Большакова
судді В. С. Затолочний
В. Я. Качмар