Справа № 600/1591/21-а
Суддя: Кузьмишин В.М.
Дата ухвалення: 2022-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 600/1591/21-а Головуючий суддя 1-ої інстанції - Анісімов Олег Валерійович Суддя-доповідач - Кузьмишин В.М.

24 червня 2022 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Кузьмишина В.М.

суддів: Сапальової Т.В. Сушка О.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 23 вересня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Чернівецької міської ради про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Описова чстина

Короткий зміст позовних вимог.

В квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Чернівецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Департаменту праці та соціального захисту населення Чернівецької міської ради, в якому просив: визнати неправомірними дії Департаменту праці та соціального захисту населення Чернівецької міської ради щодо відмови у здійсненні ОСОБА_1 надання, нарахування та виплати пільг, передбачених статями 12, 15 Закону України №3551 «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» без застосування порядку та розмірів, що встановлені, чи будуть встановлені Кабінетом Міністрів України та без врахування наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування; зобов`язати Департамент праці та соціального захисту населення Чернівецької міської ради здійснювати ОСОБА_1 надання, нарахування та виплати пільг, передбачених статями 12, 15 Закону України №3551 «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» без застосування порядку та розмірах, що встановлені, чи будуть встановлені Кабінетом Міністрів України та без врахування наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування; зобов`язати Департамент праці та соціального захисту населення Чернівецької міської ради перерахувати та виплатити ОСОБА_1 недоотриманий розмір пільг на оплату житлово-комунальних послуг без обмежень, починаючи із 19.03.2015 - дати отримання мною статусу учасника бойових дій; встановити судовий контроль за виконанням судового рішення шляхом зобов`язання відповідача - Департамент праці та соціального захисту населення Чернівецької міської ради подати у місячний строк з дня отримання рішення звіт про його виконання.

Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 23 вересня 2021 року у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись із судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач наводить доводи щодо незаконності та необґрунтованості рішення суду і вважає, що суд належним чином не дослідив усі докази у справі та не з`ясував усі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відзив/заперечення на апеляційну скаргу.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу зазначив, що рішення суду першої інстанції є законним, вмотивованим, обґрунтованим та таким, яке ухвалене відповідно норм матеріального і процесуального права, відтак апеляційну скаргу просив залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 23 вересня 2021 року - без змін.

Рух справи у суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18 жовтня 2021 року витребувано з Чернівецького окружного адміністративного суду адміністративну справу №600/1591/21.

Ухвалами Сьомого апеляційного адміністративного суду від 15 листопада 2021 року відкрито апеляційне провадження у вищевказаній справі та призначено справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції.

Так, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 відповідно до посвідчення від 19.03.2015 серії НОМЕР_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій.

Згідно аргументів сторін судом встановлено, що на виконання вимог Закону України від 22 жовтня 1993 року №3551-XII та з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України від 06.08.2014 №409 «Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального господарювання», відповідачем здійснюється нарахування позивачу пільг, передбачених статями 12, 15 Закону України №3551 «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а саме 75 - процентна знижка по оплаті житлово-комунальних послуг як учаснику бойових дій в межах середніх норм споживання (нормативів споживання) з 20.04.2015 за рахунок коштів державного бюджету.

Не погоджуючись із розміром наданих йому пільг позивач звернувся до Департаменту праці та соціального захисту населення Чернівецької міської ради із заявою щодо перерахунку та виплати недоотриманого розміру пільг з оплати житлово-комунальних послуг без обмежень починаючи з 19.03.2015.

Однак, листом від 15.03.2021 №3-262 Департамент надав відповідь про відмову у перерахунку пільг з оплати житлово-комунальних послуг без обмежень. Така відповідь мотивована тим, що правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених законом України основних соціальних гарантій, визначено Законом України від 05.10.2000 №2017-ІІІ «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії». Згідно статті 5 цього Закону державні соціальні стандарти і нормативи формуються, встановлюються та затверджуються в порядку визначеному Кабінетом Міністрів України за участю та погодженням з іншими сторонами соціального партнерства, якщо інше не передбачено законами України. До державних соціальних нормативів, в тому числі, належить соціальна норма житла та соціальні нормативи користування комунальними послугами, з оплати яких держава надає пільги та встановлює субсидії громадянам (стаття 9 Закону). Таким чином, пільги виплачуються позивачу в розмірі, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України №409 від 06.08.2014, якою встановлено соціальні нормативи, в межах яких надаються пільги та субсидії на оплату житлово-комунальних послуг. Також вказано, що іншого порядку при наданні пільг з оплати за житлово-комунальних послуг чинним законодавством не передбачено.

Не погодившись відмовою відповідача позивач звернувся до суду з даним позовом.

Мотивувальна частина.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, відповідно до статті 1 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22 жовтня 1993 року №3551-ХІІ (далі - Закон №3551-ХІІ) вказаний закон спрямований на захист ветеранів війни шляхом: створення належних умов для підтримання здоров`я й активного довголіття; організації соціального та інших видів обслуговування, зміцнення матеріально-технічної бази створених для цієї мети закладів і служб та підготовки відповідних спеціалістів; виконання цільових програм соціального і правового захисту ветеранів війни; надання пільг, переваг та соціальних гарантій у процесі трудової діяльності відповідно до професійної підготовки і з урахуванням стану здоров`я.

Перелік пільг, які надаються учасникам бойових дій визначені статтею 12 вказаного Закону №3551-XII.

Зокрема, пунктом 5 частини 1 статті 12 Закону №3551-XII визначено, що учасникам бойових дій, серед іншого, надається 75-процентна знижка плати за користування комунальними послугами (газом, електроенергією та іншими послугами) та скрапленим балонним газом для побутових потреб в межах середніх норм споживання.

Площа житла, на яку надається знижка, при розрахунках плати за опалення становить 21 кв. метр опалювальної площі на кожну особу, яка постійно проживає у житловому приміщенні (будинку) і має право на знижку плати, та додатково 10,5 кв. метра на сім`ю.

Для сімей, що складаються лише з непрацездатних осіб, надається 75-процентна знижка за користування газом для опалювання житла на подвійний розмір нормативної опалювальної площі (42 кв. метри на кожну особу, яка має право на знижку плати, та 21 кв. метр на сім`ю).

Отже, із системного аналізу вищевказаної правової норми слідує висновок, що учасникам бойових дій надаються пільги на оплату житлового-комунальних послуг тільки в межах середніх норм споживання та в межах певних соціальних нормативів.

Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій визначені Законом України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05.10.2000 №2017-III (далі Закон №2017-III)

Згідно зі статтею 1 Закону №2017-III, державні соціальні стандарти - встановлені законами, іншими нормативно-правовими актами соціальні норми і нормативи або їх комплекс, на базі яких визначаються рівні основних державних соціальних гарантій.

У той же час, державні соціальні гарантії - встановлені законами мінімальні розміри оплати праці, доходів громадян, пенсійного забезпечення, соціальної допомоги, встановлені законами пільги, розміри інших видів соціальних виплат, встановлені законами та іншими нормативно-правовими актами, які забезпечують рівень життя не нижчий від прожиткового мінімуму.

Соціальні норми і нормативи - показники необхідного споживання продуктів харчування, непродовольчих товарів і послуг та забезпечення освітніми, медичними, житлово-комунальними, соціально-культурними послугами.

Система і класифікація соціальних нормативів встановлені статтею 4 Закону № 2017-III.

Так, за характером задоволення соціальних потреб соціальні нормативи поділяються на: нормативи споживання, нормативи забезпечення та нормативи доходу.

За визначенням, яке міститься у вказаній статті, нормативи споживання - розміри споживання в натуральному виразі за певний проміжок часу (за рік, за місяць, за день) продуктів харчування, непродовольчих товарів поточного споживання та деяких видів послуг.

Згідно зі статтею 5 Закону №2017-III, державні соціальні стандарти і нормативи формуються, встановлюються та затверджуються у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України за участю та погодженням з іншими сторонами соціального партнерства, якщо інше не передбачено Конституцією України та законами України.

Відповідно до статті 9 Закону №2017-III державні соціальні нормативи у сфері житлово-комунального обслуговування встановлюються з метою визначення державних соціальних гарантій щодо надання житлово-комунальних послуг та розмірів витрат на найм житла, управління житлом і оплату комунальних послуг, які забезпечують реалізацію конституційного права громадянина на житло.

До державних соціальних нормативів належать: гранична норма витрат на управління житлом, оплату комунальних послуг, передбачених Законом України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від отримуваного доходу; соціальна норма житла та соціальні нормативи користування комунальними послугами, з оплати яких держава надає пільги та встановлює субсидії громадянам; показники якості управління багатоквартирним будинком і надання комунальних послуг.

Так, з метою забезпечення державних соціальних гарантій у сфері житлово-комунального обслуговування, приведення існуючих норм споживання житлово-комунальних послуг до їх фактичного обсягу споживання, дотримання принципу соціальної справедливості під час надання пільг і субсидій, відповідно до статей 5 і 9 Закону України Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 06.08.2014 № 409 «Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування» (далі Постанова №409).

Саме вказаною Постановою №409 встановлено соціальні нормативи, в межах яких надаються пільги та субсидії на оплату житлово-комунальних послуг.

У той же час, законодавцем правовідносини щодо нарахування пільг учасникам бойових дій були з 01.01.2015 також врегульовані пунктом 26 розділу VI Бюджетного кодексу України, яким було встановлено, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону №3551-XII застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Тобто, Кабінету Міністрів України були делеговані повноваження встановлювати зокрема розміри пільг на оплату житлово-комунальних послуг.

Однак, Рішенням Конституційного Суду України від 27.02.2020 №3-р/2020 визнано таким, що не відповідає Конституції України, окреме положення пункту 26 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону №3551-XII застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

У вказаному рішення Конституційний Суд України прийшов до висновку, що встановлення пунктом 26 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України іншого, ніж у статтях 12, 13, 14, 15 та 16 Закону №3551-XII, законодавчого регулювання відносин у сфері надання пільг ветеранам війни спричиняє юридичну невизначеність при застосуванні зазначених норм Бюджетного кодексу України та Закону №3551-XII, що суперечить принципу верховенства права, встановленому статтею 8 Конституції України.

При цьому в п. 2.2 мотивувальної частини рішення від 27 лютого 2020 року № 3-р/2020 Конституційний Суд України дійшов висновку про те, що Бюджетним кодексом України не можна вносити зміни до інших законів України, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, а також встановлювати інше (додаткове) законодавче регулювання відносин, відмінне від того, що є предметом спеціального регулювання іншими законами України.

Поряд з цим, Конституційний Суд України у рішенні від 26.12.2011 року №20-рп/2011 одним із визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері визначив додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

З урахуванням такого елемента принципу верховенства права, як пропорційності (розмірності) Конституційний Суд України зазначив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними, а оскільки держава зобов`язана регулювати економічні процеси, встановлювати й застосовувати справедливі та ефективні форми перерозподілу суспільного доходу з метою забезпечення добробуту всіх громадян, то механізм реалізації цих прав може бути змінений державною, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження справедливого балансу між інтересами окремих осіб і інтересами всього суспільства.

У рішенні Конституційного Суду України від 25.01.2012 року №3-рп/2012 зазначено, що надання Верховною Радою України права Кабінету Міністрів України встановлювати у випадках, передбачених законом, порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, пов`язується з його функціями, визначеними в пп. 2, 3 статті 116 Конституції України.

Колегія суддів зауважує, що постанова Кабінету Міністрів України від 06.08.2014 №409 прийнята у відповідності до статей 5 і 9 Закону України Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії, які у свою чергу визначають, що державні соціальні нормативи у сфері житлово-комунального обслуговування встановлюються, серед іншого, з метою визначення державних соціальних гарантій щодо надання житлово-комунальних послуг та оплати комунальних послуг. При цьому, дана постанова є чинною, а тому є обов`язковою для застосування.

Окрім того, апеляційний суд зазначає, що у даному випадку, відносини, пов`язані з наданням пільг учасникам бойових дій врегульовані Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", положення якого є чинним та не визнані такими, що не відповідають Конституції України. При цьому, як у редакції, чинній на момент отримання статусу позивачем учасника бойових дій, так і в редакції чинній на момент звернення позивача із заявою до відповідача про перерахунок пільг, зазначеним Законом передбачено надання пільг по оплаті житлово-комунальних послуг як учаснику бойових дій виключно в межах середніх норм споживання (нормативів споживання), право на встановлення, формування та затвердження яких надано саме Кабінету Міністрів України у відповідності до вимог статті 5 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії».

З огляду на наведене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачу правомірно у відповідності до вимог статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» здійснюється надання пільг у розмірі 75-відсоткової знижки по оплаті житлово-комунальних послуг як учаснику бойових дій в межах середніх норм споживання (нормативів споживання) згідно постанови Кабінету Міністрів України № 409 від 06.08.2014.

Висновок за результатами розгляду апеляційної скарги.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи повно дослідив обставини, які мають значення для справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 23 вересня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Головуючий Кузьмишин В.М.

Судді Сапальова Т.В. Сушко О.О.