Справа № 640/11187/21
Суддя: Федотов Ігор В'ячеславович
Дата ухвалення: 2022-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Федотова І.В.,

суддів: Єгорової Н.М. та Сорочка Є.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 вересня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому просив:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо незарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів здійснення підприємницької діяльності як фізичною особою - підприємцем, а саме з 01 лютого 2009 року по 30 серпня 2011 року включно;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди здійснення підприємницької діяльності, як фізичною особою - підприємцем, а саме з 01 лютого 2009 року по 31 серпня 2011 року включно.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 вересня 2021 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасувано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком від 11 лютого 2021 року №23. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у місті Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 08 лютого 2021 року з урахуванням висновків суду у даній адміністративній справі. У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Доводи апелянта ґрунтуються на тому, що згідно даних Реєстру застрахованих осіб інформація про сплату єдиного внеску за період з 11.03.2009 по 17.09.2011 відсутня, тому враховувати даний період при визначенні права на отримання пенсії позивачу відсутні правові підстави.

13 грудня 2021 року відповідно до штампу вхідної кореспонденції вх.№52760, позивач подав відзив на апеляційну скаргу, відповідно до змісту якого повністю заперечує проти апеляційної скраги, а рішення суду першої інстанції вважає таким, яке прийнято відповідно до норм чинного законодавства України.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, яким передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, відзиву на неї перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 з 26 травня 2004 року був зареєстрований, як фізична особа - підприємець, про що 08 січня 2013 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено відповідний запис №1025156, з 01 червня 2004 року взятий на облік ДПІ у Голосіївському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві, як платник єдиного внеску. З 25 липня 2014 року ОСОБА_1 на підставі власного рішення припинив підприємницьку діяльність, про що внесено відповідний запис №3025156.

Із змісту копій звітів суб`єкта малого підприємництва - фізичної особи - платника єдиного податку від 13 липня 2009 року, від 13 жовтня 2009 року, від 05 січня 2010 року, від 05 липня 2010 року, від 13 жовтня 2010 року, від 06 січня 2011 року, від 13 квітня 2011 року, від 06 липня 2011 року, від 05 жовтня 2011 року, від 05 січня 2012 року та копій квитанцій доданих до цих звітів, вбачається, що за період 2, 3 та 4 квартали 2009 року, 2, 3 та 4 квартали 2010 року, 1-4 квартали 2011 року позивачем сплачувався єдиний податок, зокрема, єдиний податок було сплачено 11 березня 2009 року у розмірі 200,00 грн, 10 квітня 2009 року у розмірі 200, 00 грн, 13 травня 2009 року у розмірі 200,00 грн, 13 червня 2009 року у розмірі 200,00 грн, 13 липня 2009 року у розмірі 200,00 грн, 17 серпня 2009 року у розмірі 200,00 грн, 17 вересня 2009 року у розмірі 200,00 грн, 08 листопада 2009 року у розмірі 200,00 грн, 21 листопада 2009 року у розмірі 200,00 грн, 31 грудня 2009 року у розмірі 200,00 грн, 11 березня 2010 року у розмірі 200,00 грн, 12 березня 2010 року у розмірі 22,00 грн, 17 травня 2010 року у розмірі 200,00 грн, 16 червня 2010 року у розмірі 200,00 грн, 16 липня 2010 року у розмірі 200,00 грн, 13 серпня 2010 року у розмірі 200,00 грн, 16 вересня 2010 року у розмірі 200,00 грн, 07 жовтня 2010 року у розмірі 200,00 грн, 17 листопада 2010 року у розмірі 200,00 грн, 13 грудня 2010 року у розмірі 200,00 грн, 19 січня 2011 року у розмірі 200,00 грн, 17 березня 2011 року у розмірі 258,00 грн, 15 червня 2011 року у розмірі 258,00 грн, 17 вересня 2011 року у розмірі 258,00 року.

08 лютого 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з заявою про призначення йому пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 11 лютого 2021 року №23 ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного стажу, про що останнього повідомлено листом від 12 лютого 2021 року №2600-0303-8/23711.

Більш того, як вбачається з листа Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 19 березня 2021 року №2600-0705-8/46851 позивача додатково повідомлено про те, що в реєстрі застрахованих осіб відсутні дані за 2009-2011 роки, оскільки позивачем не подано річну звітність до системи персоніфікованого обліку за вказані періоди.

Не погоджуючись з такою відмовою, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що періоди провадження підприємницької діяльності позивача у 2009-2011 роках підлягають зарахуванню до його страхового стажу, оскільки матеріалами справи підтверджується, що у цей період останній перебував на спрощеній системі оподаткування та, здійснюючи підприємницьку діяльність, сплачував єдиний податок, в межах чого в силу приписів пункту 2 Указу не міг не сплачувати й єдиний внесок. При цьому, в силу положень пункту 6 Указу суб`єкт малого підприємництва, який сплачує єдиний податок, не є платником таких видів податків і зборів (обов`язкових платежів), зокрема, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування.

Колегія суддів погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).

Згідно статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Частиною першою статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.

Відповідно до вимог частин другої та третьої статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Страховий стаж обчислюється в місяцях. неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно пункту 3-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Крім того, згідно пункту 4 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 1 січня 1998 року по 31 грудня 2003 року зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з 1 січня 2004 року по 31 грудня 2017 року за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.

Відповідно до п. 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005, період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, крім осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, з 01 липня 2000 року підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01 січня 2004 року - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.

Аналіз вищенаведених норм дає підстави для висновку, що обов`язковою умовою для набуття особою права на зарахування до страхового стажу періодів здійснення нею підприємницької діяльності, є провадження такої діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, та факт сплати страхових внесків, незалежно від їх розміру.

Водночас, пунктом 2 Указу Президента України від 03 липня 1998 року №727/98 «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб`єктів малого підприємництва» (далі - Указ) встановлено, що ставка єдиного податку для суб`єктів малого підприємництва - фізичних осіб встановлюється місцевими радами за місцем їх державної реєстрації залежно від виду діяльності і не може становити менше 20 гривень та більше 200 гривень на місяць; суб`єкт підприємницької діяльності - фізична особа сплачує єдиний податок щомісяця не пізніше 20 числа наступного місяця на окремий рахунок відділень Державного казначейства України.

При цьому, відповідно до пункту 6 Указу суб`єкт малого підприємництва, який сплачує єдиний податок, не є платником таких видів податків і зборів (обов`язкових платежів), зокрема й збору на обов`язкове державне пенсійне страхування.

Як вбачається з матеріалів справи та було вірно встановлено судом першої інстанції, позивачем до податкових органів за 2-4 квартали 2009 року, 2-4 квартали 2010 року та за 1-4 квартали 2011 року подавалися звіти суб`єкта малого підприємництва - фізичної особи - платника єдиного податку (а.с. 13-28), в яких містяться відомості про суми фактично сплаченого єдиного податку, а також квитанції про сплату таких платежів (а.с. 29-50).

Враховуючи те, що позивач в спірний період здійснював підприємницьку діяльність на спрощеній системі оподаткування, сумлінно слачував суми єдиного податку, що підтверджується доказами в справі, а також відповідно до Указу Президента України від 03.07.1998 року № №727/98 не був платником збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, колегія суддів дійшла висновку, що періоди провадження підприємницької діяльності позивача у 2009-2011 роках підлягають зарахуванню до його страхового стажу.

Отже, з огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову, та зазначає, що доводи апеляційної скарги не знайшли своє підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції в зазначеній частині.

Судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було правильно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, правильно застосовано норми матеріального права, а тому колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 244, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 вересня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної силиз дати її прийняття та не може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя І.В. Федотов

Судді Н.М. Єгорова

Є.О. Сорочко