Справа № 120/2739/22-а
Суддя: Свентух Віталій Михайлович
Дата ухвалення: 2022-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

27 червня 2022 р. Справа № 120/2739/22-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Свентуха Віталія Михайловича, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Меламеда Вадима Борисовича до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

в с т а н о в и в :

до Вінницького окружного адміністративного суду надійшли матеріали позовної заяви представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Меламеда Вадима Борисовича до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області викладеного у листі №0200-0401-8/51812 від 27.08.2021 року.

Ухвалою від 04.03.2022 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Даною ухвалою також надано відповідачу строк на подання відзиву.

18.04.2022 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

22.04.2022 року представником позивача подано відповідь на відзив, у якому останній вважає доводи відповідача необґрунтованими, а адміністративний позов таким, що підлягає задоволенню.

Ухвалою суду від 06.05.2022 року витребувано у Міністерства закордонних справ України відомості про те чи ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 є живою та чи перебуває на консульському обліку в консульському відділі Посольства України в державі Ізраїль.

14.06.2022 року до суду надійшов лист Міністерства закордонних справ України №721/17-636-96 від 07 червня 2022 року у якому вказано, що за інформацією Посольства України в Державі Ізраїль громадянка України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на консульському обліку в установі раніше не перебувала та не перебуває.

Відомості щодо підтвердження чи спростування факту, що згадана особа є живою, в ПУ в Ізраїлі відсутні.

Ухвалою суду від 16.06.2022 року надано представнику позивача строк для надання пояснень чи заперечень щодо відомостей про те, що позивач ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 не перебуває і не перебувала на консульському обліку в консульському відділі Посольства України в державі Ізраїль, з підтверджуючими доказами.

Даною ухвалою також витребувано у представника позивача докази фактичного проживання на даний час ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 у державі Ізраїль.

22.06.2022 року на виконання вимог ухвали суду від 16.06.2022 року представником позивача подано додаткові пояснення у яких останній зазначив, що факт проживання позивачем в Ізраїлі підтверджено у судових рішеннях долучених до позовної заяви, а даний факт не оспорюється відповідачем.

Стосовно перебування позивача на консульському обліку вказали, що рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 15.08.2019 у справі № 120/2276/19-а встановлено, що 15 січня 1996 року ОСОБА_1 виїхала з України на постійне місце проживання до Ізраїлю де була прийнята на консульський облік в консульському відділі посольства України в Ізраїлі.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 виїхала з України на постійне місце проживання до Ізраїлю.

22.11.2019 року позивачем через уповноваженого співробітника ПриватБанку передано до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області заяву у якій просила, належні їй суми пенсії (грошової допомоги) починаючи з 22.11.2019 року, перераховувати на її поточний рахунок, який відкрито у Жовтневому відділенні Запорізького Регіонального управління "ПриватБанку".

27.02.2020 року представник позивача повторно звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою щодо нарахування пенсії позивачу на визначений нею банківський рахунок.

18.08.2021 року представник позивача звернувся до відповідача із запитом щодо виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду №120/2276/19-а від 17.11.2020 року та надання розрахунків пенсії гр. ОСОБА_1 .

Листом №0200-0401-8/51812 від 27.08.2021 року "Щодо надання інформації" відповідач надав копію розрахунку компенсації втрати частини доходів.

Також зазначили, що сума боргу по рішенню суду від 17.11.2020 року №120/2276/19-а в сумі 136989,49 грн. буде виплачена після надання заяви про поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 особисто.

Однак, станом на день звернення до суду з даним адміністративним позовом, пенсія позивачу не виплачується на визначений нею банківський рахунок, що і стало підставою для звернення з цим позовом до суду.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходить із наступного.

Згідно з положеннями статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначено Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058-ІV (далі - Закон № 1058-ІV).

Згідно з частиною 2 статті 49 Закону № 1058-ІV, поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати.

Порядком виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 року № 1596 (далі - Порядок № 1596), визначено механізм виплати пенсій та грошової допомоги їх одержувачам управліннями Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, об`єднаними управліннями, головними управліннями Пенсійного фонду України в областях, м. Києві та структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад, а також інших грошових виплат, що фінансуються органами соціального захисту населення за рахунок відповідних бюджетів, шляхом зарахування на поточні рахунки одержувачів пенсії та грошової допомоги в уповноважених банках.

Відповідно до пункту 6 Порядку № 1596, одержувачі самостійно вибирають уповноважений банк для відкриття поточного рахунку.

Згідно пункту 10 Порядку № 1596, заява про виплату пенсії або грошової допомоги подається одержувачем особисто до органу Пенсійного фонду чи органу соціального захисту населення за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання одержувача в населеному пункті у межах України або приймається органом Пенсійного фонду чи органом соціального захисту населення від установи уповноваженого банку. Заяви приймаються за умови пред`явлення паспорта громадянина України або іншого документа, що посвідчує особу і підтверджує її вік, та документа, визначеного законодавством, для з`ясування місця її проживання, і реєструються в установленому порядку.

З аналізу викладеного вбачається, що підставою для виплати пенсії через поточні рахунки в банках є заява про виплату пенсії або грошової допомоги, яка може бути подана пенсійному органу відповідно до пункту 10 Порядку № 1596 двома шляхами, а саме:

- особисто пенсіонером до органу Пенсійного фонду;

- від установи уповноваженого банку.

Відповідно до пункту 1.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 (далі - Порядок № 22-1) заява про виплату пенсії шляхом зарахування на поточний рахунок пенсіонера в банку подається заявником згідно з Порядком виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 1999 року № 1596.

Судом встановлено, що позивачем відкрито особистий рахунок у Жовтневому відділені Запорізького Регіонального управління "ПриватБанку".

У заяві про перерахунок пенсії позивачу на поточний банківський рахунок, співробітником банку ОСОБА_2 підтверджено, що ідентифікація клієнта при відкритті рахунку, в тому числі з обов`язковим пред`явленням паспорту клієнтом, проведена в повному об`ємі відповідно до вимог діючого законодавства України та нормативно-правових актів Національного банку України, а копії відповідних документів сформовано в окрему справу.

Як уже встановлено судом, у листі №0200-0401-8/51812 від 27.08.2021 року "Щодо надання інформації" відповідач зазначив, що сума боргу по рішенню суду від 17.11.2020 року №120/2276/19-а в сумі 136989,49 грн. буде виплачена після надання заяви про поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 особисто.

Суд вважає такі доводи відповідача помилковими з огляду на те, що заява позивача отримана пенсійним фондом, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №753 та повністю відповідає формі, яка встановлена додатком 1 Порядку № 1596.

Відповідно до пункту 1.5 Порядку №22-1 заява, в тому числі, про поновлення виплати пенсії подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, а пенсіонерами, які зареєстровані на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від уповноважених органів Російської Федерації, - до органу, що призначає пенсію, визначеного Пенсійним фондом України. При цьому у заяві про виплату частини пенсії непрацездатним членам сім`ї особи, яка знаходиться на повному державному утриманні, вказується адреса одержувача цієї частини пенсії.

Відповідно до пункту 2.8 Порядку №22-1 поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.

Відповідно до пункту 2.9 Порядку №22-1 особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).

З урахуванням наведеного, підставою для вчинення пенсійним органом дій, спрямованих на поновлення пенсії за віком, є відповідна заява особи подана з пред`явленням паспорта (або іншого документа, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік), подані до уповноваженого органу ПФУ в установленому порядку.

При цьому пунктом 1.5 Порядку №22-1 передбачено можливість подачі заяви як особисто пенсіонером, так і його уповноваженим представником.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду №540/2209/19 від 21 грудня 2021 року.

Таким чином, враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивачем була дотримана вимога щодо особистої подачі заяви про виплату пенсії на банківський рахунок.

За таких обставин, на переконання суду, достатніми є підстави, а позов обґрунтований та підлягає задоволенню в частині визнання бездіяльності протиправною щодо невиплати пенсії позивачу на визначений нею банківський рахунок та зобов`язання виплачувати ОСОБА_1 пенсію на визначений нею банківський рахунок.

Визначаючись щодо вимог позивача, у яких вона просить визнати протиправним та скасувати рішення, то суд зазначає, що в даному випадку відповідачем рішення не приймалось, а оформлено лист, який позивачем сприйнято як відмову.

Зміст листа свідчить про надання позивачу інформації щодо можливості виплати пенсії.

Отже, неможливо ототожнювати даний лист із рішенням суб`єкта владних повноважень про відмову у вчиненні дії, а тому позов у цій частині задоволенню не підлягає.

Стосовно позовних вимог про визнання дій відповідача щодо відмови у виплаті пенсії на банківський рахунок дискримінаційними, то суд зазначає, що відповідно до положень підпункту 2 частини 1 статті 1 Закону України "Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні" дискримінація визначена як ситуація, за якої особа та/або група осіб за їх ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, віку, інвалідності, етнічного та соціального походження, громадянства, сімейного та майнового стану, місця проживання, мовними або іншими ознаками, які були, є та можуть бути дійсними або припущеними, зазнає обмеження у визнанні, реалізації або користуванні правами і свободами в будь-якій формі, встановленій цим Законом, крім випадків, коли таке обмеження має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

Представником позивача не доведено в чому саме полягає дискримінація позивача та не надано доказів, які б підтверджували вказані обставини, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Стосовно вимог в частині покладення на відповідача обов`язку нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходу, то вона задоволенню не підлягає, оскільки основними умовами для виплати суми компенсації є: 1) порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії); 2) виплата нарахованих доходів.

При цьому виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19.10.2000 №2050-ІІІ (далі - Закон від 19.10.2000 № 2050-ІІІ).

Стаття 2 Закону від 19.10.2000 № 2050-ІІІ визначає, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, у тому числі пенсії або щомісячне довічне грошове утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством).

Відповідно до статті 4 Закону від 19.10.2000 № 2050-ІІІ, виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Відтак, Закон від 19.10.2000 № 2050-ІІІ пов`язує виплату компенсації втрати частини доходів з виплатою основної суми доходу.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 04.03.2021 по справі №520/34/17.

Статтею 55 Закону № 2262-XII також визначено, що нараховані суми пенсії, не отримані пенсіонером з вини органу Пенсійного фонду України, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Виходячи з вищенаведеного, основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 2 Закону від 19.10.2000 № 2050-ІІІ, статтею 55 Закону від 09.04.1992 № 2262-XII є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах від 15.05.2019 по справі № 759/9631/17, від 04.03.2020 по справі № 219/11809/19-а, Верховний Суд у постановах від 20.02.2018 по справі № 522/5664/17, від 20.02.2018 по справі № 336/4675/17, від 05.10.2018 по справі №162/787/16-а

Окрім того, представник позивача просить суд вирішити процесуальне питання щодо встановлення судового контролю за виконанням рішення суду.

Відповідно до частини 1 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Отже, встановлення судового контролю за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі - шляхом зобов`язання його подати у встановлений судом строк звіт про його виконання є правом суду, який ухвалив судове рішення, а не його обов`язком.

В даному ж випадку, суд не вбачає підстав для окремого встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, наголошуючи при цьому, що, відповідно до частин 2-3 статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За наведеного та враховуючи встановлені обставини у справі, оцінивши належність, допустимість, достовірність доказів, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вказує, що відповідно до частини 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги задоволено частково, на користь позивача належить стягнути сплачений нею судовий збір за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду у Вінницькій області пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме 496,20 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд,-

в и р і ш и в :

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо невиплати пенсії ОСОБА_1 на визначений нею банківський рахунок.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області виплачувати ОСОБА_1 пенсію на визначений нею банківський рахунок.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачений при зверненні до суду судовий збір в сумі 496,20 грн. (чотириста дев`яносто шість гривень 20 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21028, ).

Суддя Свентух Віталій Михайлович