Справа № 520/27185/21
Суддя: Григоров Д.В.
Дата ухвалення: 2022-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

23 червня 2022 року справа № 520/27185/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Григоров Д.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику учасників процесу, адміністративну справу за позовом Харківського національного університету Повітряних Сил ім. Івана Кожедуба (АДРЕСА_3, код НОМЕР_3) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням під час навчання у вищому військовому навчальному закладі,-

В С Т А Н О В И В:

Харківський національний університет Повітряних Сил ім. Івана Кожедуба звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням під час навчання у вищому військовому навчальному закладі, та просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба суму у розмірі 858 771 грн. 22 коп. на відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням під час навчання.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 16.11.2021р. було припинено (розірвано) контракт про проходження військової служби (навчання), який було укладено між Міністерством оборони України в особі позивача та відповідачем, який був виключений із списків особового складу Університету через відмову останнього від проходження військової служби на посадах офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу.

Позивач вказує, що у відповідача виник обов`язок з відшкодування витрат, пов`язаних з його утриманням під час навчання.

Судом, відповідно до вимог ч. 3 ст. 171 КАС України, 20.12.2021р. було направлено запит до Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання, а 02.02.2022р. повторний запит щодо місце проживання (перебування) позивача.

02.02.2022р. судом отримано відповідь Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання, за яким підтверджено адресу проживання відповідача.

З урахуванням наведеного, ухвалою суду від 07.02.2022р. відкрито спрощене провадження в даній справі.

Відповідач з позовом не погодився та надав на адресу суду відзив, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог та зазначив, що позивач не наводить жодних правових підстав, відповідно до яких він є належним позивачем, який відповідно до ч. 4 ст. 5 КАС України має право звернутися до адміністративного суду у випадку, визначеному Конституцією та законами України. До позову не надано жодного доказу наявності прав ТВО начальника ХНУПС діяти в інтересах Міністерства оборони України. Стягнення ж коштів на користь вищого навчального закладу не передбачено Порядком відшкодування витрат № 964.

Також посилався на пропущення позивачем строків, передбачених для звернення до суду, зокрема, пропущення позивачем місячного строку, що передбачений для звернення до адміністративного суду у справах з приводу проходження публічної служби.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно з положеннями ч.2,3,4,5 ст.262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи наведені вище норми, суд вважає можливим розгляд та вирішення справи на підставі наявних у ній доказів, які є достатніми та належними.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Встановлені судом обставини справи.

Судом встановлено, що відповідач - ОСОБА_1 , проходив навчання та військову службу в ХНУПС ім. Івана Кожедуба з 01.08.2017 р. по 16.11.2021р. на посаді курсанта на підставі контракту про проходження військової служби (навчання), укладеного 01.08.2017р. між Міністерством оборони України в особі начальника Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба та відповідачем (а.с. 8).

Зазначений вище контракт про проходження військової служби (навчання) був достроково розірваний та відповідача було відраховано від подальшого навчання за наказом командувача Повітряних Сил Збройних Сил України від 13.11.2021р. № 430ад через відмову від проходження військової служби на посадах офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу. Наказом начальника ХНУПС імені Івана Кожедуба від 15.11.2021р. № 263 (по стройовій частині) (а.с. 9) відповідача виключено із списків особового складу університету та йому надано строк до 16.11.2021р. для розрахунку з університетом.

Позивачем складено Загальний розрахунок коштів на відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням відповідача від 19.11.2021р. № 836, з яким, як слідує з позначки на ньому, відповідач ознайомився 16.11.2021р. (а.с.10). Складові вказаного розрахунку із визначення витрат по грошовому, речовому, медичному забезпеченню підтверджено належними розрахунками (а.с. 12-16).

Як встановлено із зазначеного загального розрахунку, сума коштів на відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням відповідача склала 858 771,22 грн.

Нормативно-правове регулювання спірних правовідносин.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно із частиною десятою статті 25 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, невиконання освітньої програми (індивідуального навчального плану - за його наявності) та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення закладу вищої освіти, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років (десяти років - для осіб офіцерського складу, які оволоділи спеціальностями льотного складу авіації) після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу закладу вищої освіти відповідно до підпунктів "д", "е", "є", «з», «и» пункту 1 та підпунктів "д", "е", "є", "ж", «з» пункту 2 частини п`ятої статті 26 цього Закону, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці заклади освіти, витрати, пов`язані з їх утриманням у закладі вищої освіти, відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку.

Механізм відшкодування курсантами в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу визначено Порядком відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, затвердженим постановою КМУ №964 від 12 липня 2006 року (далі - Порядок №964).

Відповідно до пункту 2 цього Порядку №964, витрати відшкодовуються Міноборони, МВС, Адміністрації Держприкордонслужби, Управлінню державної охорони, СБУ, Службі зовнішньої розвідки, Держспецтрансслужбі.

Згідно з пунктом 3 Порядку №964, відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв.

Порядок розрахунку витрат установлюється Міноборони разом з Мінфіном, МВС, Адміністрацією Держприкордонслужби, Управлінням державної охорони, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Держспецтрансслужбою.

На виконання пункту 3 Порядку №964 видано наказ Міністерства оборони України, Міністерства фінансів України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Служби безпеки України від 16 липня 2007 року №419/831/240/605/537/219/534, яким затверджено Порядок розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах (далі - Наказ №419/831/240/605/537/219/534).

За приписами пункту 4 Порядку №964, розрахунок фактичних витрат здійснюється вищим навчальним закладом згідно з нормами утримання курсантів.

Відповідно до пункту 7 Порядку №964 у разі відмови курсанта або особи офіцерського складу добровільно відшкодувати витрати, стягнення їх сум здійснюється у судовому порядку.

Пунктом 8 Порядку №964 передбачено, що сума відшкодованих витрат зараховується до спеціального фонду державного бюджету і використовується відповідно до кошторису Міноборони.

З матеріалів справи судом встановлено, що кошти на утримання відповідача в якості курсанта відшкодовано не було.

Ураховуючи, що матеріали справи не містять доказів добровільного відшкодування відповідачем зазначених витрат, належним способом захисту та поновлення порушеного права держави є відшкодування витрат, пов`язаних із утриманням у вищому навчальному закладі відповідача шляхом звернення військового навчального закладу до суду з позовною заявою, а тому суд доходить висновку про необхідність задоволення заявлених в даній справі позовних вимог.

Слід також додати, що питання відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що зумовлює відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат відбувається після його звільнення з публічної служби, відноситься до спору стосовно проходження публічної служби.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 21 лютого 2020 року у справі №340/1019/19.

З огляду на викладене доводи відповідача про відсутність у Університету права на звернення до суду з даним позовом є помилковими.

Щодо посилання відповідача на те, що належним позивачем у зазначеної справі є лише Міноборони та "інших центральні органи", суд вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до приписів Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10.04.2009р. №170, право укладання від імені Міністерства оборони України контракту про навчання делегується керівнику військового навчального закладу.

Як встановлено судом та не спростовується відповідачем, ХНУПС імені Івана Кожедуба є бюджетною установою та утримується виключно за рахунок коштів Державного бюджету України. Витрати, які відшкодовані за утримання у вищому навчальному закладі, зараховуються до спеціального фонду державного бюджету на спеціальний рахунок Університету, виключно на утримання курсантів.

Між Міністерством оборони України саме в особі начальника Університету та відповідачем був укладений контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України, відповідно до якого відповідач зобов`язувався мати позитивні результати навчання, наполегливо оволодівати знаннями, необхідними для майбутньої військової служби на посаді офіцера, сумлінно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів та добровільно відшкодувати витрати пов`язані з його утриманням у вищому військовому закладі, в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість, а також відмовою проходження військової служби після закінчення закладу.

Отже, саме між позивачем та відповідачем фактично виникли спірні правовідносини через невиконання останнім умов зазначеного контракту, тому у військового навчального закладу є право звернутися до суду з позовом до відповідача про стягнення витрат за його утримання у навчальному закладі.

Подібна правова позиція висвітлювалася у постановах Верховного Суду, зокрема від 19 листопада 2020 року у справі №560/1341/19, від 24 лютого 2021 року у справі №420/4661/19.

Твердження позивача про те, що отримане ним грошове забезпечення є його приватною власністю, на кшталт заробітної плати для робітника, яка є засобом існування, наданим фізичній особі, а тому не підлягає стягненню (поверненню), відхиляється судом як таке, що ґрунтується на помилковому розумінні норм матеріального права.

Так, треба мати на увазі, що за визначенням частини першої статті 1 Закону України від 24.03.1995 №108/95-ВР "Про оплату праці", заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства. Між тим, грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності (абзац третій пункту 4 статті 9 Закон України від 20.12.1991 №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей").

Таким чином не можна стверджувати, що положення Порядку відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у закладах вищої освіти, затвердженого постановою КМУ від 12.07.2006 №7964, Порядку розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах, затвердженого спільним наказом від 16.07.2007р. №7419/831/240/605/537/219/534, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.07.2007р. за №7863/14130, протирічать статті 321 та частини першої статті 1215 ЦК України, частини другої статті 61 СК України, оскільки вони регулюють різні види правовідносин.

Стосовно доводів відповідача про пропущення позивачем строку звернення до адміністративного суду, слід указати, що, як зазначено вище, в силу віднесення даного спору до таких, що пов`язані із проходженням публічної служби, зазначений строк складає один місяць з моменту, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав. В даній справі судом встановлено, що відповідача було відраховано із списків особового складу навчального закладу 15.11.2021р.; власноручний напис та підпис відповідача про ознайомлення його із розрахунком коштів на відшкодування витрат з його утримання в якості курсанта ХНУПС імені Івана Кожедуба свідчить, що відповідач ознайомився з цим розрахунком 16.11.2021р. Згідно конверта, який долучено до матеріалів справи та який містить відбиток календарного штампа відділення зв`язку про прийняття кореспонденції до пересилання, позивачем позовну заяву направлено до суду 13.12.2021р.

Таким чином, позивачем місячний строк для звернення до адміністративного суду було дотримано. При цьому, доводи відповідача про те, що розрахунок коштів на відшкодування витрат № 836 датовано 19.11.2021р., а підпис позивача на ньому свідчить про його ознайомлення з ним 16.11.2021р., тобто фактично до складання документу, суд до уваги не бере. Суд наголошує, що навіть з урахуванням дати ознайомлення - 16.11.2021р. місячний строк для звернення до суду позивачем було дотримано, а наявність таких помилок не є суттєвою та не може вказувати на недостовірність розрахунку лише з цих підстав.

Доводи про неналежність зазначеного розрахунку та відсутність доказів понесення витрат відповідачем не доведено з урахуванням вимог ч.1 ст. 77 КАС України, а обгрунтованих підстав для сумнівів у наданому розрахунку у суду при розгляді справи не виникло.

Враховуючи вищенаведене суд вважає, що позивачем доведена правомірність та обґрунтованість вимог про стягнення з відповідача сум витрат, пов`язаних з його утриманням у навчальному закладі, натомість відповідачем не було надано суду жодного належного та доказу щодо спростування позиції позивача, викладеної в заявленому адміністративному позові, та доказів добровільної сплати зазначеної суми боргу на момент розгляду справи.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства.

На підставі викладеного та керуючись статтями 2, 19, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити повністю. Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкає: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 на користь Харківського національного університету Повітряних сил імені Івана Кожедуба, код ЄДРПОУ НОМЕР_4, АДРЕСА_3 заборгованість в розмірі 858771,22 грн. (вісімсот п`ятдесят вісім тисяч сімсот сімдесят одна гривня, 22 коп.), а також судовий збір в розмірі 12 855,00 грн.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду у відповідності до ст. 295 цього Кодексу.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Рішення складено та підписано 23.06.2022р.

Суддя Григоров Д.В.