Справа № 804/7754/16
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2022-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
21 червня 2022 року м. Дніпросправа № 804/7754/16
Третій апеляційний адміністративний суд
у складі колегії суддів: головуючого - судді Ясенової Т.І. (доповідач),
суддів: Головко О.В., Суховарова А.В.,
за участю секретаря судового засідання Ліненко А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі заяву Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про закриття провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат» до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
Публічне акціонерне товариство «Дніпровський металургійний комбінат» звернулось до суду з позовом до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (правонаступник Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби), в якому, з урахуванням уточнення позовних вимог, просило:
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 червня 2019 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговуванню великих платників у м. Дніпропетровську МГУ ДФС, правонаступником якого є Офіс великих платників податків ДФС, № від 07.10.2016 року, в частині зменшення суми від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 49 463 570,00 (сорок дев`ять мільйонів чотириста шістдесят три тисячі п`ятсот сімдесят гривень 00 копійок) грн.

Позовні вимоги про скасування податкового повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговуванню великих платників у м. Дніпропетровську МГУ ДФС, правонаступником якого є Офіс великих платників податків ДФС, № від 07.10.2016 року, в частині зменшення суми від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 1 254 218 565,00 (один мільярд двісті п`ятдесят чотири мільйони двісті вісімнадцять тисячі п`ятсот п`ятдесят п`ять гривень 00 копійок) грн. залишено без задоволення.

Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального права та неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення спору.

Разом з цим, до Третього апеляційного адміністративного суду від Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків надійшло клопотання за вх. №35277/22 від 02.06.2022, в якому останній просить закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.238 КАС України.

В обґрунтування клопотання відповідач зазначив, що Великою Палатою Верховного Суду винесено постанову від 21 вересня 2021 року у справі №905/2030/19, в якій сформовано висновок щодо предметної юрисдикційності спорів із майновими вимогами боржника та до боржника, щодо якого здійснюється процедура банкрутства. Відповідно до частини другої статті 7 КУзПБ господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника. Отже, на думку відповідача, у випадку колізії між статтею 7 КУзПБ та статтею 20 ГПК України повинні застосовуватись, норми, які прийняті пізніше.

Позивач подав заперечення проти клопотання про закриття провадження у справі №804/7754/16, в якому вказав про те, що позов Пат «ДМК» про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 07.10.2016 № був поданий до суду в листопаді 2016 року, тобто майже за три роки до порушення справи про банкрутство ПАТ «ДМК» та введення в дію Кодексу України з процедур банкрутства. При цьому, на момент відкриття провадження у даній справі згідно ст. 17 КАС України (в редакції. що діяла станом на 19.12.2016) юрисдикція адміністративних судів поширювалась на публічно-правові спори, зокрема на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії) дій чи бездіяльності. З огляду на вказане, позивач вважає, що зроблені Великою Палатою Верховного Суду у справі №905/2030/19 правові висновки не є релевантними щодо спірних правовідносин, які розглядаються у межах цієї справи, оскільки стосувалися предметної юрисдикції спору про скарження податкових повідомлень-рішень, що були прийнятті після відкриття провадження у справі про банкрутство та набуття чинності та ведення у дію Кодексу України з процедур банкрутства.

Проаналізувавши доводи клопотання про закриття провадження у справі, колегія суддів зазначає наступне.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 10.11.2016 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат» про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 07.10.2016 року № форми «П» про зменшення суми від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 1 303 682 135,00 грн., прийнятого Спеціалізованою державною податковою інспекцією з обслуговуванню великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального головного управляння Міндоходів.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.12.2016 відкрито провадження у справі №804/7754/16.

З 21 квітня 2019 року введено в дію Кодекс України з процедур банкрутства від 18.10.2018 року №2597-VIII, який встановлює умови та порядок відновлення платоспроможності боржника - юридичної особи або визнання його банкрутом з метою задоволення вимог кредиторів, а також відновлення платоспроможності фізичної особи, передбачаючи ряд процесуальних норм, які регулюють порядок здійснення судочинства у цих процедурах (відкриття провадження у справі про банкрутство, види судових рішень у банкрутстві та порядок їх оскарження тощо).

Великою Палатою Верховного Суду винесено постанову від 21 вересня 2021 року у справі №905/2030/19, в якій сформовано висновок щодо предметної юрисдикційності спорів із майновими вимогами боржника та до боржника, щодо якого здійснюється процедура банкрутства.

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що ініціювання поза справою про банкрутство, у межах якої суд розглядає спори про розмір грошових вимог до боржника, ще однієї справи в суді іншої юрисдикції стосовно наявності (відсутності) податкового боргу, визначеного у податковому повідомленні-рішенні, є неефективним як для захисту прав кредитора, так і для захисту прав боржника. Одночасний розгляд в судах різної юрисдикції спорів, судові рішення у яких впливають на визначення розміру грошових вимог до боржника, може зумовлювати необхідність зупинення провадження у справі про банкрутство цього боржника, що прямо забороняє КУзПБ. Крім того, такий одночасний розгляд може ускладнити формування реєстру вимог кредиторів через необхідність перегляду за нововиявленими обставинами у справі про банкрутство відповідних судових рішень про результат розгляду спірних вимог кредитора. Саме тому процедура розгляду спору щодо оскарження податкового повідомлення-рішення є ефективним способом захисту прав боржника у спорі з уповноваженим державою органом щодо розміру спірної заборгованості такого органу та здійснюється у межах процедури банкрутства відповідного боржника.

Разом з цим, з огляду на суть правовідносин, які були предметом розгляду Великою Палатою Верховного Суду у справі №905/2030/19, суд апеляційної інстанції погоджується з доводами позивача про те, що зроблені Великою Палатою Верховного Суду правові висновки не є релевантними щодо спірних правовідносин, які розглядаються у межах справи №905/2030/19, оскільки стосувалися предметної юрисдикції спору про скарження податкових повідомлень-рішень, що були прийнятті після відкриття провадження у справі про банкрутство та набуття чинності та ведення у дію Кодексу України з процедур банкрутства.

У спірному ж випадку оскаржуване у цій справі податкове повідомлення-рішення було прийнято контролюючим органом до порушення відносно позивача справи про банкрутство та до набрання чинності Кодексом України з процедур банкрутства.

У свою чергу, чинним на час звернення позивачем із позовом до суду та відкриття провадження у цій справі законодавством, зокрема КАС України, спори щодо оскарження податкових повідомлень-рішень, у тому числі за позовами осіб, відносно яких здійснювалося провадження у справах про банкрутство, були віднесені до предметної юрисдикції судів адміністративної юрисдикції.

Положеннями статті 124 Конституції України визначено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі -Конвенція) передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Визначене Конвенцією поняття «суд, встановлений законом» містить, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності. Суди повинні керуватися принципом визначеності і не допускати наявності проваджень, а відтак і судових рішень, ухвалених у спорі між тими ж сторонами, з того самого предмета судами різних юрисдикцій.

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Статтею 3 КАС України визначено, що порядок здійснення адміністративного судочинства встановлюється Конституцією України, цим Кодексом та міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору.

Як зазначено вище, на час звернення позивачем із позовом до суду та відкриття провадження у цій справі, переданий на вирішення суду спір визначався законодавцем як спір адміністративної юрисдикції.

Згідно із ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У практиці ЄСПЛ проблема спорів щодо підсудності (юрисдикції) розглядається через декілька правових категорій, які мають враховуватися судом у кожному конкретному випадку, а саме «принцип правової впевненості», «легітимні сподівання» та «правовий пуризм».

Окрім того, питання правової визначеності й передбачуваності є невід`ємною складовою верховенства права. У державі, яка керується принципом верховенства права, громадяни виправдано очікують, що вони можуть покладатися на попередні судові рішення в подібних справах, і таким чином можуть передбачати юридичні наслідки своїх дій чи бездіяльності.

ЄСПЛ неодноразово відзначав, що відступи від принципу правової визначеності виправдані лише у випадках необхідності та при обставинах істотного і непереборного характеру (рішення у справі «Проценко проти Росії», заява №13151/04, п.26); відступ від принципу правової визначеності допустимий не в інтересах правового пуризму, а з метою виправлення «помилки, що має фундаментальне значення для судової системи» (рішення у справі «Сутяжник проти Росії», зава №8269/02, п.38).

Право на справедливий суд, гарантоване статтею 6 Конвенції, є правом людини, якому кореспондує відповідний обов`язок держави. Складовою цього обов`язку є забезпечення незалежного, безстороннього суду, який створений та діє відповідно до закону. Саме держава повинна створити судову систему, яка здатна забезпечити право на справедливий суд.

З огляду на вказане, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що зміна законодавства в частині визначення підсудності спорів, що мала місце вже після відкриття провадження у справі, не може тлумачитися як така, що імперативно вимагає закриття провадження у справі, якщо інше не передбачено самими змінами.

Кодекс України з процедур банкрутства від 18.10.2018 року № 2597-VIII не передбачав (не передбачає) необхідності закриття провадження у справах, які порушенні у межах іншого судочинства, а ніж господарського, до набрання чинності цим Кодексом.

Таким чином, оскільки з позовом до суду Публічне акціонерне товариство «Дніпровський металургійний комбінат» звернулось до відкриття провадження у справі про банкрутство та до набрання чинності Кодексом України з процедур банкрутства, суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо відсутності правових підстав для закриття провадження у цій справі, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України.

Керуючись статтями 238, 241-243, 248, 325 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про закриття провадження у справі №804/7754/16 за позовом Публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат» до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення відмовити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - суддя Т.І. Ясенова

суддя О.В. Головко

суддя А.В. Суховаров