Справа № 120/65/22-а
Суддя: Бошкова Юлія Миколаївна
Дата ухвалення: 2022-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

22 червня 2022 р. Справа № 120/65/22-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Бошкової Ю.М., розглянувши у письмовому порядку за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі ГУ ПФУ у Вінницькій області, відповідач).

За змістом позовних вимог позивач просить суд: визнати протиправним рішення № 11 від 20.12.2018 в частині вимог позивача на отримання пенсії в період з 15.04.2015 по 25.11.2018; визнати протиправними дії відповідача в частині відмови ОСОБА_1 у виплаті пенсії з 15.04.2015 по 25.11.2018; визнати протиправною бездіяльність щодо не виплати недоотриманої пенсії ОСОБА_1 за період з 15.04.2015 по 25.11.2018; зобов`язати ГУ ПФУ у Вінницькій області вчинити певні дії виплатити недоотриману пенсію ОСОБА_1 за період з 15.04.2015 по 25.11.2018, відповідно до норм Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням індексації та з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, представник позивача зазначив, що з 15.04.2015 ОСОБА_1 припинено виплату пенсії. У подальшому, 26.11.2018 позивач звернувся до відповідача із заявою про поновлення виплати пенсії. Проте, пенсійним органом відмовлено у поновленні виплати пенсії про що зазначено у рішенні № 11 від 20.12.2018. Як зазначає представник позивача, вважаючи вищезазначене рішення ГУ ПФУ у Вінницькій області протиправним, позивач оскаржив його до суду, однак ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 06.08.2019 у справі № 120/1299/19-а, адміністративний позов в частині позовних вимог за період з 15.04.2015 по 25.11.2018 включно залишено без розгляду. Стосовно періоду після 26.11.2018, позовні вимоги задоволені судом.

Сторона позивача звертає увагу, що 25.05.2020 у справі №815/1226/18 Велика Палата ВС дійшла висновку, що статті 122, 123 (ст. 99, 100 у редакції, чинній до 15.12.2017) КАС України не підлягають застосуванню до спорів, які виникли у зв`язку поновленням виплати раніше призначених (нарахованих) пенсій громадянам України, які проживають за її межами, на підставі Рішення Конституційного Суду України від 07.10.2009 № 25-рп/2009.

Зважаючи на те, що непроведення виплати пенсії таким особам відбулося з вини держави в особі її компетентних органів, та що на підставі ст. 46 Закону про пенсії, поновлення виплати пенсії має проводитися без обмеження будь-яким строком.

Відтак враховуючи те, що підстави для залишено позовної заяви без розгляду, визначені ухвалою від 06.08.2019 у справі № 120/1299/19-а усунуті, позивач вважає, що ГУ ПФУ у Вінницькій області протиправно не здійснило виплату пенсії за період з 15.04.2015 по 25.11.2018.

Ухвалою суду від 10.01.2022 відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розгляд адміністративної справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Цією ж ухвалою встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

14.02.2022 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній заперечує щодо задоволення данного позову. Зазначає, що Вінницьким окружним адміністративним судом було винесено рішення від 07.08.2021 у справі № 120/1299/19-а, яким вже було вирішено справу з аналогічним предметом позову, а тому даний позов є необґрунтованим і задоволенню не підлягає.

14.02.2022 до суду надійшло клопотання ГУ ПФУ у Вінницькій області про закриття провадження у справі.

Ухвалою суду від 28.03.2022 відмовлено в задоволенні вищезазначеного клопотання відповідача.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, оцінивши надані сторонами докази, суд встановив такі обставини.

15.04.2015 ОСОБА_1 виїхав на постійне місце проживання до Ізраїлю та з 15.04.2015 йому припинено виплату пенсію.

26.11.2018 позивач звернувся до пенсійного орану із заявою про поновлення виплати пенсії за віком, обчисленої відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", починаючи з 15.04.2015.

04.01.2019 представником позивача отримано відмову ГУ ПФУ у Вінницької області, викладену у витягу з рішення № 11 від 20.12.2018, у відповідності до якого, ОСОБА_1 відмовлено у поновленні виплати пенсії за вислугу років, у зв`язку з тим, що позивач знятий з реєстрації в м. Гайсин у 2015 році та на даний час перебуває на консульському обліку в консульському відділі посольства України в Державі Ізраїль, постійно проживає в Державі Ізраїль. Відповідно до норм чинного законодавства з Державою Ізраїль відсутня угода про пенсійне забезпечення пенсіонерів, які перебувають за кордоном. Зазначене, на думку відповідача, є достатньою підставою для відмови позивачу у поновленні пенсії, виходячи з положень ст. 51 та ст. 49 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Не погодившись із такою відмовою пенсійного органу, позивач оскаржив її в судовому порядку.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 06.08.2019 у справі №120/1299/19-а позовну заяву залишено без розгляду в частині позовних вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області провести ОСОБА_1 поновлення та виплату пенсії за віком з 15.04.2015 по 25.11.2018 включно, шляхом поновлення її відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" в розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.

При винесенні вищезазначеної ухвали суд виходив з того, що позивачем порушено строк звернення до суд щодо позовних вимог за період з 15.04.2015 по 25.11.2018.

Водночас, рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 07.08.2021 у справі №120/1299/19-а визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про відмову у поновленні пенсії ОСОБА_1 , що оформлене витягом з рішення №11 від 20.12.2018. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області поновити ОСОБА_1 виплату раніше призначеної пенсії та виплатити її з 26.11.2018 з проведенням компенсації втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 20.05.2020 у справі №815/1226/18, переглядаючи судові рішення у подібних спірних правовідносинах, сформовано висновок, згідно із яким інститут строку звернення до адміністративного суду не підлягає застосуванню до спорів, які виникли у зв`язку з поновленням виплати раніше призначених (нарахованих) пенсій громадянам України, які проживають за її межами. Зважаючи на те, що непроведення виплати пенсії таким особам відбулося з вини держави в особі її компетентних органів, поновлення виплати пенсії має проводитися без обмеження будь-яким строком.

З огляду на те, що підстави для залишено позовної заяви без розгляду, визначені ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 06.08.2019 у справі № 120/1299/19-а усунуті, позивач звернувся до суд з вимогами про виплату пенсії за період з 15.04.2015 по 25.11.2018.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли, суд зважає на таке.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Особливості призначення, припинення та поновлення виплати пенсії за віком врегульовано Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (надалі - Закон №1058-IV).

Відповідно до частини 1 статті 114 Закону №1058-IV виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно із статтею 51 Закону №1058-IV у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Однак, рішенням від 07.10.2009 №25-рп/2009 щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, Конституційний Суд України визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Так, Конституційний Суд України у рішенні №25-рп/2009 наголосив, що, оспорюваними нормами Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Відповідно до резолютивної частини вказаного рішення Конституційного Суду України зазначені положення Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Крім того, статтею 91 Закону України "Про Конституційний Суд України" встановлено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Отже, з 07.10.2009 втратили чинність положення пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а відтак виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була припинена на підставі положень зазначеного Закону.

Таких висновків дійшов Вінницький окружний адміністративний суд у своєму рішенні від 07.08.2019, ухваленому за результатами розгляду справи №120/1299/19-а, яке набрало законної сили.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України).

З огляду на встановлені рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 07.08.2019 у справі №120/1299/19-а обставини такі не доказуються при розгляді цієї адміністративної справи.

Таким чином, судом встановлено наявність у позивача права на поновлення виплати пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Як зазначалось судом, рішенням № 11 від 20.12.2018 ГУ ПФУ у Вінницької області відмовлено ОСОБА_1 у поновленні виплати пенсії за віком.

Водночас, визначаючись з приводу обраного позивачем способу захисту прав шляхом визнання протиправним рішення № 11 від 20.12.2018 в частині вимог позивача на отримання пенсії в період з 15.04.2015 по 25.11.2018, суд зазначає наступне.

При розгляді справи №120/1299/19-а Вінницький окружний адміністративний суд у рішенні від 07.08.2019 дійшов висновку про визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ у Вінницькій області про відмову у поновленні пенсії ОСОБА_1 , що оформлене витягом з рішення №11 від 20.12.2018. При цьому таким рішенням суду не скасовано рішення №11 від 20.12.2018 в якійсь конкретній частині, а визнано протиправним та скасовано у повному обсязі.

З огляду на зазначене, суд не вбачає підстав повторно визнавати протиправним та скасовувати рішення відповідача в частині відмови у виплаті пенсії за період з 15.04.2015 по 25.11.2018.

Враховуючи те, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним і таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнати протиправною бездіяльності відповідача щодо не виплати недоотриманої пенсії ОСОБА_1 за період з 15.04.2015 по 25.11.2018.

Водночас, задоволення позову у такий спосіб виключає необхідність визнання протиправними також і дій відповідача щодо відмови ОСОБА_1 у виплаті пенсії за період з 15.04.2015 по 25.11.2018.

Разом із тим, як уже зазначалося, ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 06.08.2019 справі №120/1299/19-а, позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду в частині позовних вимог щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області провести ОСОБА_1 поновлення та виплату пенсії за віком з 15.04.2015 по 25.11.2018 включно, шляхом поновлення її відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" в розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів, залишити без розгляду.

Позовна заява у частині позовних вимог залишена без розгляду у зв`язку із застосуванням судом шестимісячного строку звернення до адміністративного суду із відповідною вимогою.

Водночас, Велика Палата Верховного Суду, переглядаючи судові рішення у подібних спірних правовідносинах, сформувала висновок, згідно із яким інститут строку звернення до адміністративного суду не підлягає застосуванню до спорів, які виникли у зв`язку з поновленням виплати раніше призначених (нарахованих) пенсій громадянам України, які проживають за її межами. Зважаючи на те, що непроведення виплати пенсії таким особам відбулося з вини держави в особі її компетентних органів, поновлення виплати пенсії має проводитися без обмеження будь-яким строком (постанова від 20.05.2020 у справі №815/1226/18).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України).

За таких обставин слід дійти висновку про обґрунтованість доводів представника позивача щодо необхідності захисту прав ОСОБА_1 шляхом поновлення його пенсійних виплат.

Відтак, позовна вимога зобов`язального характеру підлягає задоволенню шляхом зобов`язання відповідача поновити ОСОБА_1 з 15.04.2015 виплату раніше призначеної пенсії за віком, обчислену відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та виплатити її за період з 15.04.2015 по 25.11.2018.

З приводу вимог щодо виплати пенсії з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів, то варто врахувати наступне.

Відповідно до частини 2 статті 49 Закону №1058-IV поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

Водночас, частиною 2 статті 46 Закону №1058-IV, до якої відсилає частина 2 статті 49 Закону, передбачено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів; компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Суд зазначає, що законодавцем чітко передбачено можливість виплати пенсії за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів у разі її поновлення, якщо така пенсія не отримана з вини органу Пенсійного фонду, незалежно від того чи нараховані суми пенсії чи ні.

Так, статтями 1, 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" передбачено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, в тому числі й пенсії.

Таким чином, слід дійти висновку, що нарахування позивачу компенсації втрати частини доходів має бути здійснено незалежно від непроведення нарахування виплати пенсії, адже статтею 1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" передбачено здійснення такої у випадку порушення встановлених строків виплати пенсії, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Такі ж висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.05.2020 у справі №815/1226/18.

Натомість, вимога щодо проведення індексації поновленої виплати пенсії не підлягає задоволенню з огляду на те, що порядок індексації та перерахунку пенсій визначений статтею 42 Закону №1058-IV. Однак, питання розміру виплати пенсії, як і визначення базового місяця, належить до компетенції органу Пенсійного фонду при поновленні пенсії, нарахуванні та виплаті відповідних сум.

Отже, звернення до суду з такою вимогою є передчасним, оскільки задоволення позову в цій частині свідчитиме про вирішення спору, який ще не виник, що суперечить засадам адміністративного судочинства.

Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В силу приписів частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів, що наведені представником позивача у позовній заяві, суд дійшов висновку, що за наведених у позовній заяві мотивів і підстав позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зважає на те, що позивачем при зверненні до суду з адміністративним позовом сплачено судовий збір в розмірі 908 гривень.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Водночас, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (частина 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відтак, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ у Вінницькій області підлягає стягнення судовий збір у розмір 454 грн.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо не виплати недоотриманої пенсії ОСОБА_1 за період з 15.04.2015 по 25.11.2018.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області поновити ОСОБА_1 виплату раніше призначеної пенсії за віком, обчислену відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та виплатити її за період з 15.04.2015 по 25.11.2018 включно, з врахуванням компенсації втрати частини доходів.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані з оплатою судового збору, в розмірі 454,00 грн. (чотириста п`ятдесят чотири гривні нуль копійок).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100; )

Рішення суду сформовано: 22.06.2022.

Суддя Бошкова Юлія Миколаївна