Справа № 600/7088/21-а
Суддя: Левицький Василь Костянтинович
Дата ухвалення: 2022-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2022 року м. Чернівці Справа № 600/7088/21-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Левицького В.К., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Чернівецькій області, про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просить: визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 09.07.2021 № 004-2411, № 004-24-11, № 0-2411 про нарахування податкового боргу ФОП ОСОБА_1 .

В обґрунтування заявленого позову позивач зазначав, що контролюючим органом протиправно винесено податкові повідомлення-рішення, якими йому визначено податкове зобов`язання за платежем Податок на нерухоме майно, вiдмiнне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості на загальну суму 55747,90 грн, оскільки при винесенні даних рішення не було враховано віднесення вказаного нежитлового приміщення до будівель сільськогосподарського призначення.

Позивач звертає увагу, що відповідно до підпункту "ж" п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України не є об`єктом оподаткування: будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

На думку позивача, він підпадає під статус сільськогосподарського товаровиробника, тому відповідно до підпункту "ж" п.п. 266.2.2 п.п. 266.2 ст. 266 ПК України, будівля для зберігання сільськогосподарської продукції не є об`єктом оподаткування

Головне управління ДПС у Чернівецькій області (далі - відповідач) подано до суду відзив на адміністративний позов, в якому просило у задоволенні адміністративного позову відмовити у повному обсязі.

Відповідач наголошував, що позивач не є сільськогосподарським товаровиробником, у період, за який нараховано податок нерухоме майно (2018-2020 роки), не займався сільськогосподарською діяльністю урахуванням КВЕД з урахуванням Класифікатора 016-2010, не має у володінні, користуванні чи розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин, тому нежитлова будівля позивача за адресою: АДРЕСА_1 , згідно з нормами Податкового кодексу України, є об`єктом оподаткування і не відповідає умовам отримання пільги, передбаченим пунктом «ж» підпункту 266.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України.

Оскільки, дане нежитлове приміщення підлягає оподаткуванню податком на нерухоме майно, вiдмiнне вiд земельної ділянки на загальних підставах згідно до п. 266.3.2 ст. 266 ПК України, відповідач вважає, що ним правомірно сформовано оскаржувані податкові повідомлення-рішення.

Позивач правом, передбаченим ст. 163 КАС України, не скористався, відповідь на відзив до суду не надав.

З`ясувавши обставини справи, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Згідно договору купівлі-продажу нежитлового приміщення ОВМ серії ВЕК № 966199 від 20.06.2007, позивач придбав нежитлове приміщення ОВМ площею 456 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Хотинського районного нотаріального округу Чернівецької області 20.06.2007 та зареєстрований в реєстрі за № 1263.

Відомості про вказаний об`єкт нерухомого майна внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, що підтверджується інформаційною довідкою № 289749757 від 11.12.2021.

За завданням позивача, у 2013 році Хотинським РБТІ виготовлено робочий проект реконструкції складу ОВМ під господарську будівлю для тимчасового зберігання сільськогосподарської продукції на присадибній земельній ділянці в АДРЕСА_1 . Загальна площа до реконструкції становила - 456 кв.м., після реконструкції - 435.18 кв.м.

Як зазначав позивач у позові, в 2013 році ним розпочато реконструкцію зазначеної будівлі.

16.09.2013 інспекцією ДАБК у Чернівецькій області зареєстровано декларацію про готовність об`єкта до експлуатації, а саме: реконструкція складу ОВМ під господарську будівлю для тимчасового зберігання сільськогосподарської продукції на присадибній земельній ділянці в АДРЕСА_1 , загальною площею 435,18 кв.м.

Доказів внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно щодо проведення реконструкції складу ОВМ під господарську будівлю для тимчасового зберігання сільськогосподарської продукції на присадибній земельній ділянці в АДРЕСА_1 , загальною площею 435,18 кв.м., позивач до суду не надав.

Дослідженням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 288068247 від 02.12.2021 встановлено, що в Реєстрі прав власності на нерухоме майно містяться відомості про право власності позивача на об`єкт нерухомого майна, а саме: приміщення ОВМ, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу нежитлового приміщення ОВМ серії ВЕК № 966199 від 20.06.2007, посвідчений приватним нотаріусом Хотинського районного нотаріального округу Чернівецької області 20.06.2007, реєстр № 1263.

Отже, у період з 2007 року по час звернення до суду з позовом, позивач був власником нежитлового приміщення ОВМ площею 456 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

07.09.2021 відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення № 004-24-11, яким позивачу згідно з п.п. 54.3.3 п.54.3 ст.54 ПК України та відповідно до п. 266.7 ст. 266 ПК України визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості за 2018 рік у розмірі 16976,88 грн.

07.09.2021 відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення № 004-2411, яким позивачу згідно з п.п. 54.3.3 п.54.3 ст.54 ПК України та відповідно до п. 266.7 ст. 266 ПК України визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості за 2019 рік у розмірі 19028,88 грн.

07.09.2021 відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення № 0-2411, яким позивачу згідно з п.п. 54.3.3 п.54.3 ст.54 ПК України та відповідно до п. 266.7 ст. 266 ПК України визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості за 2020 рік у розмірі 19742,14 грн.

Не погоджуючись з вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд прийшов до висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню повністю з наступних підстав.

Статтями 67 та 68 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом, неухильно додержуватися Конституції України та законів України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платники податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства врегульовані Податковим кодексом України від 02.12.2010 № 2755-IV (далі - ПК України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до п. 15.1 ст. 15 ПК України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Згідно з ст. 265 ПК України податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю.

Підпунктом 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України встановлено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

При цьому, об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (п.п. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 ПК України), а базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (п.п. 266.3.1 п. 266.3 ст. 266 ПК України).

Відповідно до п.п. 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПК України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Згідно з п.п. 266.6.1 п. 266.6 ст. 266 ПК України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

За змістом п.п. 266.7.1 п. 266.7 ст. 266 ПК України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК України, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком) (п.п. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 ПК України).

Відповідно до п.п. 14.1.129-1 п. 14.1 ст. 14 ПК України об`єктами нежитлової нерухомості є будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду.

У нежитловій нерухомості виділяють: а) будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари, туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку; б) будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей; в) будівлі торговельні - торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування; г) гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки; х) будівлі промислові та склади; д) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки); е) господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо; є) інші будівлі.

Отже, ПК України чітко розмежовано об`єкти, що за своїми технічними характеристиками підпадають під визначення об`єктів житлової нерухомості, а також об`єкти нежитлової нерухомості.

Ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування (п.п. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 ПК).

Відповідно до пп. 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПК України, база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів - платника податків, зокрема документів на право власності.

Отже, база оподаткування податком на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки визначається на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно або оригіналів документів платника податків, які підтверджують право власності на об`єкт нерухомого майна.

Судом встановлено та не заперечувалося учасниками справи, що у спірний період позивач був власником нежитлового приміщення ОВМ площею 456 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Дослідженням розрахунку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2018 рік, які належить позивачу, судом встановлено, що податок обчислювався відповідачем за період з 01.01.2018 по 31.12.2018 із розрахунку загальної площі об`єкту нерухомості 456,00 кв.м. Сума податку склала 16976,88 грн.

Дослідженням розрахунку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2019 рік, які належить позивачу, судом встановлено, що податок обчислювався відповідачем за період з 01.01.2019 по 31.12.2019 із розрахунку загальної площі об`єкту нерухомості 456,00 кв.м. Сума податку склала 19028,88 грн.

Дослідженням розрахунку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2020 рік, які належить позивачу, судом встановлено, що податок обчислювався відповідачем за період з 01.01.2020 по 31.12.2020 із розрахунку загальної площі об`єкту нерухомості 456,00 кв.м. Сума податку склала 19742,14 грн.

Таким чином, контролюючий орган правомірно визначив, що об`єкт нерухомості, який належить позивачу є об`єктом оподаткування у відповідності до норм ПК України та обґрунтовано нарахував позивачу оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2018 - 2020 роки.

Стосовно тверджень позивача щодо наявності у нього податкової пільги зі сплати податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки у вигляді звільнення від його сплати, суд зазначає наступне.

Так, доводи позивача зводяться до того, що належний йому на праві власності об`єкт нерухомого майна не може бути об`єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, оскільки, відповідно до п.п. "ж" п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000.

Надаючи оцінку наведеним твердженням, суд зазначає наступне.

Так, п. 266.2 ст. 266 ПК України визначено перелік об`єктів нерухомості, які не є об`єктом оподаткування. Так, згідно з підпунктом "ж" вищезазначеної статті до таких об`єктів нерухомості віднесено будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

За приписами ст. 30 ПК України податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.

Суд зауважує, що встановлена п.п. "ж" п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України пільга стосується сільськогосподарських товаровиробників і направлена на створення сприятливих умов для здійснення сільськогосподарської діяльності, стимулювання такої діяльності та досягнення її збалансованого податкового навантаження.

Підпунктом 14.1.76 п. 14.1 ст. 14 ПК України передбачено, що землі сільськогосподарського призначення - землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

Відповідно до положень п.п. 14.1.235 п. 14.1 ст. 14 ПК України сільськогосподарський товаровиробник - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Згідно з положеннями Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Держстандарту України від 17.08.2000 № 507, будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства включають в себе будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси та інше.

Тобто, будівлі та споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, віднесені до відповідного класу Державного класифікатора 018-2000, використовуються та належать фізичним особам, що займаються сільськогосподарською діяльністю, мають у володінні, користуванні чи розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин, та не здаються їх власниками в оренду, позичку, лізинг не є об`єктами оподаткування згідно з п.п. ж п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України.

Таким чином, нормами ПК України визначено умови, за яких власник об`єкта оподаткування звільняється від сплати відповідного податку, а саме коли будівлі, споруди належать сільськогосподарському товаровиробнику (юридичній та фізичній особі), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку. При цьому такі будівлі повинні використовуватись як об`єкт сільськогосподарської інфраструктури.

Тобто вказана вище норма, ставить у залежність можливість застосування податкової пільги до об`єкта оподаткування, якщо він належить саме сільськогосподарському товаровиробнику та така будівля використовується як об`єкт сільськогосподарської інфраструктури в межах сільськогосподарських потреб.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 04.03.2021 у справі № 500/2782/18.

При цьому, суд звертає увагу, що пільга встановлена п.п. "ж" п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України направлена на створення сприятливих умов для здійснення сільськогосподарської діяльності, стимулювання такої діяльності та досягнення її збалансованого податкового навантаження для сільськогосподарських виробників. Тому, віднесення нежитлової будівлі до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) не є безумовною підставою для віднесення фізичної або юридичної особа, яка нею володіє до осіб на яких розповсюджується податкова пільги, визначена п.п. "ж" п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України.

Отже, з метою вирішення питання щодо наявності у позивача права на пільгу, передбачену п.п. ж п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України необхідно встановити, чи наділений позивач статусом товаровиробника у розумінні наведених вище норм права, та використання ним нежитлової будівлі приміщення ОВМ як об`єкта сільськогосподарської інфраструктури в межах сільськогосподарських потреб.

На підтвердження факту використання нежитлової будівлі, як об`єкту сільськогосподарської інфраструктури, позивачем жодних доказів до суду не надав.

Суд наголошує, що згідно відомостей з ІС «Податковий блок» позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець з 15.01.2012. З 01.07.2015 позивач перебуває на загальній системі оподаткування, обліку та звітності.

Дослідженням інформації з ІС «Податковий блок» встановлено, що позивач у 2018 - 2020 роках використовував наступні КВЕД: 47.89 Роздрібна торгівля з лотків і на ринках іншими товарами; 47.26 Роздрібна торгівля тютюновими виробами в спеціалізованих магазинах; 47.19 Інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах; 47.11 Роздрiбна торгiвля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами.

Відповідно до податкових декларацій про майновий стан і доходи поданих та додатків до них Ф2 за 2018 рік вiд 10.01.2019, за 2019 pік від 31.01.2020, за 2020 рік вiд 28.01.2021, позивач отримував дохід від здійснення діяльності за КВЕД 47.11 «Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами».

Судом встановлено та підтверджується відомостями ІС «Податковий блок», що 19.11.2021 позивачем було змінено запис використання КВЕД на наступні: 52.10 Складське господарство; 47.19 Інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах; 37.26 Роздрібна торгівля тютюновими виробами в спеціалізованих магазинах; 01.24 Вирощування зерняткових і кісточкових фруктів; 46.31 Оптова торгівля фруктами й овочами; 37.11 Роздрiбна торгiвля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами; 47.89 Роздрібна торгівля з лотків і на ринках іншими товарами.

Згідно інформації Хотинської міської ради від 10.12.2021 та Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області від 13.12.2021, за позивачем обліковуються наступні земельні ділянки:

- 0,2500 (02499) га кадастровий номер :01:001:00623, цільове призначення «Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд», державний акт ЯЕ №338799;

- 0,1400 га кадастровий номер :01:001:00624, цільове призначення «для ведення особистого селянського господарства». Таким чином, підсумовуючи вищевикладене, державний акт ЯЕ №338800.

Беручи до уваги вищенаведене, суд приходить до переконання, що позивач не є сільськогосподарським товаровиробником, у період, за який було нараховано податок на нерухоме майно (2018 - 2020 роки), не займався сільськогосподарською діяльністю передбаченою КВЕД з урахуванням Класифікатора ДК 016-2010, не має у володінні, користуванні чи розпорядженнi землi сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин, тому нежитлова будівля позивача за адресою: АДРЕСА_1 , згідно з нормами ПК України, є об`єктом оподаткування і не відповідає умовам отримання пільги, передбаченим пунктом «ж» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України.

Суд також враховує, що в матеріалах справи відсутня інформація, яка б підтверджувала факт здійснення позивачем сільськогосподарської діяльності та використання у такій діяльності належного йому об`єкту нерухомості (складу).

Водночас, відомостей щодо віднесення об`єку нерухомого майна фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до об`єктів сільськогосподарського призначення у інформаційних базах відповідача не має.

На думку суду, для використання пільги передбаченої п.п. ж п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України будівлі, споруди мають відповідати таким умовам: належність до класу Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000; використовується протягом звітного періоду за призначенням у господарській діяльності; не є зданою в оренду, лізинг, позичку іншим суб`єктам господарювання.

Письмові докази, які були подані до суду, та на яких ґрунтується позиція позивача не підтверджують факт використання ним будівлі складу за призначенням.

Суд наголошує, що позивачем не надано до суду будь-яких доказів щодо підтвердження факту використання належного йому на праві приватної власності нежитлової будівлі за цільовим призначенням та доказів, які підтверджують його належності до осіб, які займаються виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією, доказів зберігання у будівлі сільськогосподарської продукції у 2018 - 2020 роках тощо.

Більш того, будь-які докази на підтвердження факту використання нежитлової будівлі як об`єкту сільськогосподарської інфраструктури у матеріалах справи також відсутні.

З огляду на вищезазначене, суд відхиляє доводи позивача з приводу того, що достатньою підставою для застосування положень п.п. "ж" п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України є наявність у нього у власності нерухомого майна (складу), яке віднесене до класу будівлі сільськогосподарського призначення.

Відтак, обставинами справи підтверджено, що у позивача відсутня сукупність умов, за яких належне йому нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, звільнено від оподаткування відповідно до положень п.п. ж п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України.

З огляду на зазначене, суд доходить висновку, що позивачем належним чином не доведено використання зазначеного майна у власній господарській діяльності як об`єкту сільськогосподарської інфраструктури в межах сільськогосподарських потреб.

Отже, дане нежитлове приміщення (склад) підлягає оподаткуванню податком на нерухоме майно, вiдмiнне вiд земельної ділянки на загальних підставах згідно п. 266.3.2 ст. 266 ПК України, тому відповідачем правомірно сформувало оскаржувані податкові повідомлення-рішення.

Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на вище встановлені обставини справи та наведені норми матеріального права, суд приходить до висновку, що відповідач під час прийняття оскаржуваних податкових повідомлень рішень діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений чинним законодавством України.

Згідно ст. 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Під час розгляду справи по суті позивач не довів належними засобами доказування обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, натомість відповідач, як суб`єкт владних повноважень, довів належними засобами доказування правомірність та обґрунтованість прийнятих ним оскаржуваних податкових повідомлень - рішень.

Тому позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Інші доводи позивача щодо протиправності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень суд відхиляє, оскільки вони не спростовують правомірність їх прийняття відповідачем.

Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Частиною 5 ст. 139 КАС України встановлено, що у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки, у задоволенні позову позивачу відмовлено повністю, та за відсутності понесення відповідачем судових витрат, судом розподіл судових витрат не проводиться.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. ст. 72, 73, 77, 90, 139, 241 - 243, 246 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Чернівецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, - відмовити повністю.

Згідно ст. 255 КАС України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до ст. ст. 293, 295 КАС України рішення суду першої інстанції може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його складання.

Повне найменування учасників справи:

позивач фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 );

відповідач Головне управління ДПС у Чернівецькій області (вул. Героїв Майдану, 200-А, м. Чернівці, ).

Суддя В.К. Левицький