Справа № 350/613/22
Суддя: Бейко А. М.
Дата ухвалення: 2022-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 350/613/22
Номер провадження 2-а/350/11/2022
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2022 року селище Рожнятів

Рожнятівський районний суд Івано-Франківської області

в складі :

головуючого судді Бейка А.М.

секретаря Маєвської С.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду селища Рожнятів адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, -

у с т а н о в и в:

до Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області звернувся Смик із адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області, у якому просив суд скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА №958981, винесену 18.05.2022 інспектором СРПП відділення поліції №2 (сел.Рожнятів) старшим лейтенантом поліції Фединяком Олегом Петровичем, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.6 ст.121 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у розмірі 850 гривень, а провадження у справі закрити.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зіслався на те, що 18.05.2022 інспектор СРПП відділення поліції №2 (сел.Рожнятів) старший лейтенант поліції Фединяк О.П. виніс відносно нього вищезазначену постанову, з якою він категорично незгоден, вважає її незаконною та такою, що підлягає скасуванню. У вищезазначеній постанові зазначено, що 18.05.2021 о 16 год. 24 хв. у с.Ясень по вул.Вагилевича він керував автомобілем УАЗ без номерного знаку, чим порушив п.2.9 В, 30.2 ПДР України. Позивач ствердив, що вищезазначені обставини не відповідають дійсності та пояснив, що 18.05.2021 він знаходився біля магазину «Ірина», що у с.Ясень по вул.Вагилевича, де неподалік був припаркований автомобіль УАЗ. До магазину на службовому автомобілі під`їхали працівники поліції, які запитали чий цей транспортний засіб, чому він стоїть без номерних знаків, і хто власник автомобіля. На запитання поліцейських він відповів, що автомобіль належить його односельчанину ОСОБА_2 . 17.05.2022 ОСОБА_2 попросив його перевезти автомобіль з території його домоволодіння до магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », і там залишити, що він і зробив.

17.05.2021 коли він керував транспортним засобом, на ньому були присутні номерні знаки, однак чому їх немає зараз, і чому автомобіль досі тут стоїть, він пояснив поліцейським, що не знаю, оскільки його це не стосується. Поліцейські, вважаючи що він може говорити неправду - запропонували продути прилад «Драгер» для виявлення алкоголю. Він не заперечив проти цього, оскільки нічого поганого не зробив і результат виявився позитивний, бо він справді перебував у стані легкого алкогольного сп`яніння.

Після цього, поліцейські склали відносно нього незаконну постанову, у якій він через свою юридичну неграмотність розписався у всіх відповідних графах, на які вказав поліцейський, не ознайомившись, що саме він засвідчив своїми підписами. Після цього, поліцейські відвезли його у лікарню, де він ще раз пройшов огляд та відпустили додому, не надавши копії вищезазначеної постанови.

Таким чином, оскільки 18.05.2022 він не керував автомобілем УАЗ без номерного знаку, хоча керував цим автомобілем 17.05.2022, однак із номерними знаками, вважає притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.6 ст.121 КУпАП на підставі вищезазначеної постанови та викладених у ній обставин незаконним та безпідставним.

Разом із позовною заявою позивач подав до суду заяву (а.с. 6-7), у якій просив поновити йому строк на оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА №958981 від 18.05.2022. Таку вимогу позивач мотивував тим, що 18.05.2022 через свою юридичну неграмотність він розписався у всіх відповідних графах вищезазначеної постанови, на які вказав поліцейський, не ознайомившись, що саме він засвідчив своїми підписами. Однак, копію оскаржуваної постанови йому не було вручено на місці її складання. Про факт існування вищезазначеної постанови він дізнався 10.06.2021 в Рожнятівському районному суді Івано-Франківської області, у якому розглядається справа про притягнення його до адміністративної відповідальності, до матеріалів якої була долучена оскаржувана постанова.

Враховуючи, що оскаржувану постанову працівниками поліції у порушення вимог законодавства йому вручено не було, вважає що строк на її оскарження слід відраховувати з дня, коли він довідався про існування такої постанови, а саме з 10.06.2021.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не прибув, однак у позовній заяві просив розгляд справи провести у його відсутності.

Такі дії узгоджуються з положенням ч.3 ст.194 КАС України, якою передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача у судове засідання не прибув, хоча був повідомлений про дату, час та місце розгляду адміністративної справи (а.с.12-13), про причини неприбуття суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав.

Як зазначено в ч.3 ст. 268 КАС України, неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи в суді.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає за можливе і доцільне розглянути справу у відсутності сторін та при наявних матеріалах справи, яких достатньо, щоб вирішити питання про права та обов`язки сторін.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч.4 ст.229 КАС України не здійснювалося, а розгляд справи проведений на підставі наявних у матеріалах справи доказів.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до таких висновків.

Вирішуючи питання про можливість поновлення позивачу строку на оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА №958981, суд зазначає наступне.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Відповідно до ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 289 КУпАП скаргу на постанову у справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Окрім цього, спеціальною нормою ч.2 ст.286 КАС України установлено, що позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Позовною заявою оскаржується рішення (постанова) суб`єкта владних повноважень у справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, тому суд вважає, що початок строку на оскарження рішення (постанови) слід відраховувати з дня вручення відповідної постанови.

Відповідно до ст.123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву. Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду. Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 06.12.2016 (справа п/800/9/16) зазначено, що поважними причинами пропуску строку звернення до адміністративного суду є наявність обставин, які створили об`єктивні перешкоди для звернення особи з адміністративним позовом і подолання яких для цієї особи було неможливим або ускладненим.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) гарантує кожному право на справедливий суд, що включає, крім іншого, право на розгляд справи. Відповідні положення Конвенції знайшли своє втілення також у ст. 55 Конституція України, згідно з якою права і свободи людини і громадянина захищає суд; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Європейський Суд з прав людини (далі ЄСПЛ) сформував правову позицію, відповідно до якої встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи (справи «Белле проти Франції», «Ільхан проти Туреччини», «Пономарьов проти України», «Щокін проти України» тощо).

Окрім цього, ЄСПЛ висловив позицію стосовно того, що, розглядаючи підстави для поновлення пропущеного строку, національні суди мають враховувати, що питання стосовно того, чи було дотримано справедливий баланс між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (справи «Скордіно проти Італії», «Ятрідіс проти Греції»).

Судом установлено, що 18.05.2022 старшим лейтенантом поліції Фединяком О.П. було винесено оскаржувану постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА №958981, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.6 ст.121 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у розмірі 850 гривень (а.с.2, далі за текстом оскаржувана постанова).

У заяві про поновлення строку для оскарження вищезазначеної постанови позивач ствердив, що 18.05.2022 через свою юридичну неграмотність він розписався у всіх відповідних графах вищезазначеної постанови, на які вказав поліцейський, не ознайомившись, що саме він засвідчив своїми підписами. Однак, копію оскаржуваної постанови йому не було вручено на місці її складання. Про факт існування вищезазначеної постанови він дізнався 10.06.2022 в Рожнятівському районному суді Івано-Франківської області у якому розглядається справа про притягнення його до адміністративної відповідальності, що підтверджено судовою повісткою про виклик до суду (а.с. 8).

Суд зазначає, що у матеріалах адміністративної справи відсутні докази, які могли б стати підставою для спростування доводів позивача про те, що оскаржувану постанову працівниками поліції у порушення вимог законодавства йому вручено не було.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що наявність у оскаржуваній постанові у графі «Копію постанови мною отримано» особистого підпису ОСОБА_1 , не може братись до уваги як беззаперечний доказ отримання останнім відповідної постанови з урахуванням того, що позивач заперечує такий факт, будь-яких інших доказів на підтвердження такої обставини до матеріалів справи не додано, а сама по собі оскаржувана постанова не може бути належним доказом такого факту.

Отже, суд вважає доведеним той факт, що про наявність оскаржуваної постанови позивач дізнався 10.06.2022.

Таким чином, у даному випадку строк на оскарження слід відраховувати з того часу, коли позивач ознайомився із надісланою йому постановою, тобто з 10.06.2022.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що позивач пропустив строк для подачі позовної заяви щодо оскарження постанови по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, який становить десять днів з дня вручення такої постанови та дізнався про наявність оскаржуваної постанови 10.06.2022, з метою забезпечення права особи на доступ до правосуддя та захисту імовірно порушеного права особи рішенням суб`єкта владних повноважень, суд прийшов до висновку про необхідність визнати поважними причини пропуску позивачем строку звернення в суд із позовною вимогою про скасування оскаржуваної постанови та поновити відповідний строк.

Щодо позовної вимоги про скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження у справі за ч.6 ст.121 КУпАП, суд зазначає таке.

Частиною 1 статті 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Пунктом 1 частини 1 статті 20 КАС України передбачено, що місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні усі адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

У позовній заяві позивач ствердив, що він не скоював інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч.6 ст.121 КУпАП, оскільки 18.05.2022 він не керував автомобілем УАЗ без номерного знаку, хоча керував цим автомобілем 17.05.2022, однак із номерними знаками.

Стаття 19 Конституції передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідачі) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху.

Відповідно до ЗУ «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України "Про національну поліцію", під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації.

Згідно з п. 8 ч.1 ст.23 вказаного Закону, поліція відповідно до покладених на неї завдань: у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Судом установлено, що постановою про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА №958981 ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.6 ст.121 КУпАП, оскільки він 18.05.2022 о 16 год. 24 хв. у с.Ясень по вул.Вагилевича керував автомобілем УАЗ без номерного знаку.

Частиною 6 статті 121 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність, окрім іншого, за керування водієм транспортного засобу без номерного знаку.

Об`єктом вказаного правопорушення є суспільні відносити у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Суб`єкт вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.6 ст.121 КУпАП України, спеціальний водій, тобто особа, яка керувала транспортним засобом без номерного знака.

Згідно з п.1 ст.247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення, яка доводиться шляхом надання доказів.

Позивач зазначає, що не вчиняв адміністративного правопорушення, передбаченого ч.6 ст.121 КУпАП, оскільки він 18.05.2022 не керував транспортним засобом «УАЗ».

Для встановлення істини у адміністративній справі слід дослідити докази, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, а також дотримання суб`єктом владних повноважень вимог Кодексу адміністративного судочинства України ( КУпАП).

Згідно з положеннями ст.9, 77 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень.

У відповідності до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як передбачено ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно з ст.72 КАСУ, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (ч.2 ст.77 КАСУ).

Зазначена норма вказує на те, що саме на суб`єкта владних повноважень покладається обов`язок по доведенні правомірності своїх дій/рішень. При цьому суб`єкт владних повноважень при винесенні постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності має чітко дотриматися вимог КУпАП.

Ухвалою Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 15.06.2022 (а.с.11) постановлено витребувати у відповідача матеріали адміністративної справи, на основі яких було винесено оскаржувану постанову.

Проте, вищезазначена ухвала суду виконана не була, оскільки відповідачем до матеріалів справи не долучено жодних доказів, на підставі яких було винесено оскаржувану постанову. Окрім цього, представник відповідача, будучи повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, якому також направлено позовну заяву з додатками, не подав до суду відзиву на позовну заяву, а також жодних аргументів на спростування вищезазначених доводів позивача.

При цьому, суд зазначає, що окремо сама по собі постанова про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху не може бути належним доказом вчинення особою адміністративного правопорушення.

Вказані висновки узгоджуються з позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду щодо надання достатніх та належних доказів в підтвердження правомірності оскаржуваної постанови, викладеним у постанові від 23.10.2019 року у справі N 357/10134/17 (провадження № К/9901/32368/18).

Будь-яких інших доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.6 ст.121 КУпАП серед матеріалів адміністративної справи немає.

Положеннями ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. За змістом цієї норми на особу не може бути покладений обов`язок доводити свою невинуватість у вчиненні адміністративного правопорушення.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим, і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Крім цього, одним із принципів, яким повинно відповідати рішення суб`єкта владних повноважень у публічно-правових відносинах щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, є принцип обґрунтованості.

Всупереч даним вимогам, вчинення позивачем адміністративного правопорушення не підтверджується належними та допустимими доказами, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, на якого покладено обов`язок доказування вини, не доведено наявність в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення та правомірності винесеної ним постанови про накладення на позивача штрафу, передбаченого санкцією ч.6 ст.121 КУпАП.

В силу вимог ч.4 ст.129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін і закон не покладає на суд обов`язок збирати докази винуватості чи невинуватості особи.

Із врахуванням положень і тлумачень ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

Враховуючи викладене, є всі підстави вважати, що оскаржувана постанова по справі про адміністративне правопорушення винесена з порушенням норм законодавства, відомчих актів МВС України, порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення та норм КУпАП, без належних та допустимих доказів, що призвело до незаконного притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та накладення на нього адміністративного стягнення, тому оскаржувану постанову слід скасувати.

За змістом п.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративні правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема при встановленні відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

В п. 3 ч.1 ст.293 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обгрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень, зокрема скасовує постанову і закриває справу.

Згідно з п.2 ч.2 ст.245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Враховуючи те, що суд встановив відсутність складу адміністративного правопорушення, поставленого у провину ОСОБА_1 , скасовуючи оскаржувану постанову, вважає за необхідне провадження у справі закрити за відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, позов ОСОБА_1 до відповідача про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.7, 9-11, 33, 122, 222, 245, 247, 251, 252, 278, 280 293, 294 КУпАП, ст.ст.241, 246, 250-251, 255 КАС України, суд -

у х в а л и в:

позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі задоволити.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА №958981, винесену 18.05.2022 інспектором СРПП відділення поліції №2 (сел.Рожнятів) старшим лейтенантом поліції Фединяком Олегом Петровичем, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.6 ст.121 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у розмірі 850 гривень скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку із відсутністю в його діях складу зазначеного адміністративного правопорушення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя А.М. Бейко