Справа № 640/29345/21
Суддя: Кучма Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2022-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2022 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Кучми А.Ю.,

суддів Аліменка В.О., Безименної Н.В.

за участю секретаря Островської О.В.,

розглянувши за відсутності осіб, які беруть участь в справі, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ст. 229 КАС України у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Енергополь-Україна» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 листопада 2021 року (м. Київ, дата складання повного тексту не зазначається) у справі за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства «Енергополь-Україна» до Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про скасування постанови,-

В С Т А Н О В И Л А :

Приватне акціонерне товариство «Енергополь-Україна» звернулося з позовом, в якому просить скасувати постанову про накладення штрафу, винесену Державним виконавцем Оболонського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Григор Денисом Віталійовичем, від 24.09.2021 по виконавчому провадженню № 65079926.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач, у порушення п. 4 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» наклав на позивача постановою від 24.09.2021 штраф у розмірі 5 100,00 грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 листопада 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з`ясування усіх фактичних обставин у справі. Наголошує, що рішення господарського суду №910/1459/20 є рішенням майнового характеру, тому позивач не міг його виконати. При цьому позивач невчасно отримав матеріали виконавчого провадження. Також звертає увагу, що позивач перебуває в процедурі банкрутства, тому відсутня можливість виконати судове рішення.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що судова повістка про день та час судового розгляду була направлена позивачу на його поштову адресу та електронну адресу, які зазначені в апеляційній скарзі.

Частиною 11 ст. 126 КАС України передбачено, що у разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.

За правилами пунктів 99, 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку (затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270) у разі відсутності адресата поштові відправлення повертаються об`єктом поштового зв`язку відправнику за закінченням встановленого строку зберігання.

В той же час, до повноважень адміністративних судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв`язку з позначками «за закінченням терміну зберігання», «адресат вибув», «адресат відсутній» і т. п., з урахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання адміністративним судом обов`язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій.

Отже, враховуючи те, що ухвала про відкриття провадження направлялась на адресу його реєстрації та електронну адресу, однак не отримано з незалежних від суду причин, апелянт вважається належним чином повідомленим про відкриття провадження.

Дана правова позиція викладена в ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 24 березня 2021 року по справі №К/9901/35851/20.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що постановою державного виконавця Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Григор Д.В. від 13.04.2021 відкрито виконавче провадження № 65079926 з примусового виконання наказу Господарського суду м. Києва від 22.03.2021 № 910/14759/20 про зобов`язання Приватного акціонерного товариства «Енергополь-Україна» відновити за власний рахунок та передати Об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку «К5» технічний паспорт на буд. 5 по вул. Юрія Кондратюка в м. Києві, складений за результатами обстеження прийнятих в експлуатацію об`єктів будівництва; план земельної ділянки, на якій розташований буд. 5 по вул. Юрія Кондратюка в м. Києві.

19.05.2021 відповідачем винесено вимогу державного виконавця, у якій державний виконавець вимагав надати до відділу підтвердження виконання вимог виконавчого документа у строк до 20.09.2021 та попереджав про визначені Законом України «Про виконавче провадження» наслідки не виконання.

27.05.2021 позивач надіслав відповідь на вимогу, яка зареєстрована у відповідача 31.05.2021 за № 18685, у якій повідомив, що не отримував постанову про відкриття виконавчого провадження № 65079926 від 13.04.2021 з ідентифікатором доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, що позбавляє боржника можливості оперативно та належним чином реагувати на здійснення виконавчих дій у відповідному виконавчому провадженні.

03.09.2021 позивач надіслав на адресу відповідача заяву № 03/09-1 про зупинення виконавчих дій, у якій зазначив про винесення Господарським судом м. Києва ухвали від 28.07.2021 у справі № 910/5335/21 про банкрутство Приватного акціонерного товариства «Енергополь-Україна», з огляду на що та приписи п. 4 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» просив зупинити вчинення виконавчих дій по виконавчому провадженню №66472774.

Постановою державного виконавця Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Григор Д.В. від 24.09.2021 у виконавчому провадженні № 65079926 на позивача (боржника у вказаному виконавчому провадженні) у зв`язку з невиконанням рішення суду накладено штраф на користь держави у розмірі 5 100,00 грн та вказаною постановою зобов`язано боржника протягом 10 робочих днів виконати рішення суду.

Позивач вважаючи протиправним вищевказану постанову про накладення штрафу, звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано ні відповідачу, ні суду жодного доказу на підтвердження вчинення будь-яких дій, спрямованих на виконання наказу Господарського суду м. Києва № 910/14759/20 від 22.03.2021.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до статті 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Конституційний Суд України, розглядаючи справу № 1-7/2013 у Рішенні від 26 червня 2013 року, звернув увагу на те, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України «Про виконавче провадження» (надалі - Закон №1404-VIII).

Відповідно до ст. 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 статті 3 Закону №1404-VIII передбачено, що примусовому виконанню підлягають рішення на підставі, зокрема виконавчих листів і наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно ч.1 ст. 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 16 ч. 3 ст. 18 Закону №1404-VIII встановлено право виконавця під час здійснення виконавчого провадження накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних і посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини шостої статті 26 наведеного Закону за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Відповідно до ч. 1 ст. 63 Закону №1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником.

Частиною 2 ст. 63 Закону №1404-VIII передбачено, що у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) і попередження про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч. 3 ст. 63 Закону №1404-VIII виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У свою чергу, стаття 75 Закону №1404-VIII встановлює відповідальність за невиконання рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії, та рішення про поновлення на роботі.

Так, у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника-фізичну особу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника-юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і встановлює новий строк виконання (ч.1 ст. 75 Закону №1404-VIII).

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення (ч.2 ст. 75 Закону №1404-VIII).

Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що невиконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону України «Про виконавче провадження». Тобто на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

Поважними, в розумінні наведених норм Закону №1404-VІІІ, можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Отже, державний виконавець зобов`язаний та мав провести перевірку виконання судового рішення боржником, а підставою для накладення штрафу є невиконання рішення боржником без поважних причин. Тобто, державний виконавець має встановити відсутність поважних причин невиконання рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до виконавчого документа - наказу Господарського суду м. Києва від 22.03.2021 №910/14759/20 позивач (боржник у виконавчому провадженні № 65079926) зобов`язаний відновити за власний рахунок та передати Об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку «К5» технічний паспорт на буд. 5 по вул. Юрія Кондратюка в м. Києві , складений за результатами обстеження прийнятих в експлуатацію об`єктів будівництва; план земельної ділянки, на якій розташований буд. 5 по вул. Юрія Кондратюка в м. Києві .

Відповідно до статті 1 Кодексу України з процедур банкрутства банкрутство - визнана господарським судом неспроможність боржника відновити свою платоспроможність за допомогою процедури санації та реструктуризації і погасити встановлені у порядку, визначеному цим Кодексом, грошові вимоги кредиторів інакше, ніж через застосування ліквідаційної процедури.

При цьому, поважні причини - це обставини, що діють на волю суб`єкта, з яким законодавець пов`язує звільнення цього суб`єкта від виконання покладених на нього обов`язків або від визначених законодавством негативних наслідків його поведінки.

До поважних причин можуть бути віднесені будь-які обставини навколишнього світу. Це можуть бути як дії фізичних або юридичних осіб, так і явища, які не залежать від волі людини. Такі обставини мають впливати на волю суб`єкта відповідних правовідносин. Саме внаслідок дії цих обставин, що виникли раптово або закономірно, він не має змоги належним чином виконувати покладені на нього обов`язки.

Обставини, що визначаються законом як поважні причини, звільняють суб`єкта цих правовідносин від виконання покладених на нього обов`язків або негативних для нього наслідків.

Разом із тим, жодної поважної причини не виконання наказу Господарського суду м. Києва від 22.03.2021 №910/14759/20 позивачем не наведено.

Посилання позивача на порушення провадження про банкрутство Приватного акціонерного товариства «Енергополь-Україна», судом першої інстанції вірно не взято до уваги з огляду на приписи статті 1 Кодексу України з процедур банкрутства та зобов`язальний характер рішення, яке підлягає виконанню.

При цьому, не є та не може бути предметом розгляду адміністративного суду у даному випадку дії чи бездіяльність відповідача, пов`язані з не зупиненням виконавчого провадження відповідно до пункту 4 частини першої статті 34 Закону №1404-VIII, позаяк такі в силу приписів частини першої статті 74 наведеного Закону позивач має право оскаржити до господарського суду, який видав виконавчий документ.

Суд звертає увагу, що позивачем не надано ні відповідачу, ні суду жодного доказу на підтвердження вчинення будь-яких дій, спрямованих на виконання наказу Господарського суду м. Києва № 910/14759/20 від 22.03.2021.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, оскільки вони не спростовують факту невиконання судового рішення та не вказують на наявність обставин, які б звільняли боржника від обов`язку щодо його виконання.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність постанови про накладення штрафу, винесену Державним виконавцем Оболонського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Григор Денисом Віталійовичем, від 24.09.2021 по виконавчому провадженню № 65079926.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не має.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 251, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Енергополь-Україна» - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 листопада 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328, 329 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 22.06.2022.

Головуючий суддя: А.Ю. Кучма

В.О. Аліменко

Н.В. Безименна