Справа № 260/5567/21
Суддя: Ващилін Р.О.
Дата ухвалення: 2022-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

22 червня 2022 рокум. Ужгород№ 260/5567/21

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ващиліна Р.О.

при секретарі судового засідання Неміш Т.В.

за участю:

позивача - ОСОБА_1 представник - Кузка С.О.,

відповідача: представник - не з`явився,

третя особа - ОСОБА_2 , представник - Шпуганич В.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Жденіївської селищної ради Мукачівського району Закарпатської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, ОСОБА_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Жденіївської селищної ради, в якому просить: 1) визнати протиправною бездіяльність Жденіївської селищної ради Мукачівського району Закарпатської області в частині не організації здійснення виконавчих функцій і повноважень в галузі поховання померлих в селі Жденієво та не здійсненні виконання вимог Закону України "Про поховання і похоронну справу", ДСанПін 2.2.2.028.-99 "Гігієнічні вимоги щодо облаштування і утримання кладовищ в населених пунктах України", вимог Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 19 червня 1996 року №173, при здійсненні поховання померлих ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за межами кладовища на земельній ділянці, належній відповідачу; 2) зобов`язати Жденіївську селищну раду Мукачівського району Закарпатської області у визначеному законодавством порядку визначити місце розташування нового кладовища для смт. Жденієво з урахуванням норм ДСанПін 2.2.2.028.-99 "Гігієнічні вимоги щодо облаштування і утримання кладовищ в населених пунктах України", вимог Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 19 червня 1996 року №173, та здійснювати поховання померлих з дотримання вимог Закону України "Про поховання та похоронну справу".

Заявлені позовні вимоги аргументує тим, що рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 11.11.2019 №260/1398/19 визнано протиправним та скасовано рішення Жденіївської селищної ради №388 від 10.09.2019 про надання дозволу на розширення меж земельної ділянки існуючого кладовища в ур. Голиця, що розташоване на території Жденіївської селищної ради, оскільки таке не передбачено генеральним планом смт. Жденієво та порушує права жителів села на санітарну безпеку. Проте з 11 листопада 2019 року відповідачем не приймалось жодних рішень та не вчинялось жодних дій щодо відведення в передбаченому законодавством порядку земельної ділянки під кладовище у смт. Жденієво, чим грубо порушено вимоги законодавства в частині організації діяльності в галузі поховання померлих та Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів. Стверджує, що у зв`язку з такою протиправною бездіяльністю органу місцевого самоврядування у невідведеному під кладовище місце неподалік від земельної ділянки, що належить позивачу, відбулося поховання померлих громадян, чим порушено його права на безпечне середовище. Вважає, що таке може призвести до забруднення питної води в криницях та ґрунтових вод.

29 листопада 2021 року відповідач подав до суду відзив на позов, в якому з позовними вимогами не погоджується. Зокрема, зазначає, що організація діяльності у галузі поховання померлих покладена на цілий ряд органів державної влади та органів місцевого самоврядування. Тому твердження позивача, що саме відповідачем не здійснювалися надані йому повноваження є безпідставними. Стверджує, що Жденіївська селищна рада не організовувала й не здійснювала ніяких поховань на будь-яких ділянках, не допускала порушень норм чинного законодавства. Заявляє, що селищна рада вживала заходи з метою оформлення земельних ділянок під діючими місцями поховання та для визначення нового місця у встановленому законом порядку, зокрема: 08 липня 2021 року на пленарному засіданні селищної ради було прийнято рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо інвентаризації земель комунальної власності. Тому в даному випадку бездіяльність Жденіївської селищної ради відсутня.

В судовому засідання 29 грудня 2021 року ухвалою, яка заноситься до протоколу судового засідання, залучено до участі у справі в якості 3-ї особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, ОСОБА_2 .

В судовому засіданні 22 червня 2022 року позивач та його представник заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі з мотивів, наведених в позовній заяві, та просили суд їх задовольнити.

3-я особа та її представник в засіданні суду 22 червня 2022 року заявлені позовні вимоги підтримали та просили суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання 22 червня 2022 року не з`явився, однак надіслав на електронну пошту суду клопотання про відкладення розгляду справи, аргументоване неможливістю з`явитися в судове засідання у зв`язку з необхідністю участі в невідкладних слідчих діях у кримінальному провадженні. Окрім того, повідомлено про неможливість з`явитися в судове засідання сільського голови ОСОБА_5 через участь у термінових та невідкладних заходах на території Жденіївської територіальної громади.

Процесуальні наслідки неявки учасника справи в судове засідання регламентовані положеннями ст. 205 КАС України. Так, зокрема, ч. 1 ст. 205 КАС України встановлено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

При цьому виключні підстави для відкладення розгляду справи в межах встановленого цим Кодексом строку наведені в ч. 2 ст. 205 КАС України. Так, зокрема, законодавчі норми передбачають можливість відкладення розгляду справи у разі неявки в судове засідання учасника у таких випадках: 1) якого немає відомостей про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Більше того, згідно п. 2 ч. 3 ст. 205 КАС України передбачено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), незалежно від причин неявки.

З матеріалів справи вбачається, що провадження в такій було відкрито 26 жовтня 2021 року, а судові засідання з її розгляду неодноразово відкладалися у зв`язку з надходженнями відповідних клопотань сторін. Так, зокрема, в попереднє судове засідання 03 червня 2022 року сільський голова Жденіївської селищної ради також не з`явився, а присутній в засіданні суду представник відповідача клопотав про відкладення розгляду справи у зв`язку з бажанням сільського голови надати свої пояснення щодо позову.

Таке клопотання представника відповідача було задоволено частково, а в судовому засіданні 03 червня 2022 року після заслуховування пояснень сторін та їх представників судом оголошено перерву для надання можливості сільському голові взяти участь у судовому розгляді даної адміністративної справи. При цьому дату наступного судового засідання було узгоджено зі сторонами.

Норми ч. 2 ст. 44 КАС України передбачають обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Незважаючи на вказане, сільський голова Жденіївської селищної ради в чергове судове засідання 22 червня 2022 року повторно не з`явився, доказів поважності причин неявки не надав.

Завданням адміністративного судочинства, в розумінні норм КАС України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно п. 11 ч. 1 ст. 4 КАС України, розумний строк - найкоротший строк розгляду і вирішення адміністративної справи, достатній для надання своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту порушених прав, свобод та інтересів у публічно-правових відносинах.

Суд враховує ту обставину, що предметом розгляду даної адміністративної справи є питання бездіяльності Жденіївської селищної ради в галузі поховання померлих в смт. Жденієво, при цьому позивач стверджує, що поховання людей з порушенням державних норм та стандартів на території селища здійснюється повсякчасно.

Вирішуючи питання наявності підстав для повторного відкладення розгляду даної справи, суд враховує те, що юридична особа, незалежно від порядку її створення, суб`єкт владних повноважень, який не є юридичною особою, беруть участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її (його) імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи, суб`єкта владних повноважень), або через представника (ч. 3 ст. 55 КАС України).

Так, в попередніх судових засіданнях представник відповідача адвокат Повідайчик О.І. був присутнім та надав свої пояснення щодо позову, отже права сторін на участь у процесі прийняття рішення та принцип гласності судового процесу як складової частини основних засад адміністративного судочинства, судом в даному випадку було забезпечено.

З огляду на що, враховуючи повторну неявку в судове засідання сільського голови Жденіївської селищної ради без надання доказів поважності такої та тривалий розгляд даної справи суд не вбачає підстав для відкладення даного судового засідання.

Дослідивши подані сторонами документи та матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, третьої особи та їх представників, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) є жителем смт. Жденієво.

Рішенням тридцятої сесії сьомого скликання (друге пленарне засідання) Жденіївської селищної ради Мукачівського району Закарпатської області (далі Жденіївська селищна рада) №388 від 10 вересня 2019 року надано дозвіл для розширення меж земельної ділянки існуючого кладовища орієнтовною площею 1.00 га в ур. Голиця, що розташована на території Жденіївської селищної ради Воловецького району.

Вважаючи, що при прийнятті вказаного рішення органом місцевого самоврядування порушено норми земельного законодавства, норми санітарно гігієнічних вимог щодо облаштування і утримання кладовищ в населених пунктах, ОСОБА_1 оскаржив таке в судовому порядку.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 11.11.2019 №260/1398/19 позов ОСОБА_1 до Жденіївської селищної ради задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення тридцятої сесії сьомого скликання (друге пленарне засідання) Жденіївської селищної ради Закарпатської області №388 від 10 вересня 2019 року про надання дозволу для розширення меж земельної ділянки існуючого кладовища.

Приймаючи вказане рішення Закарпатський окружний адміністративний суд виходив з того, що при винесені рішенням №388 від 10 вересня 2019 року про надання дозволу для розширення меж земельної ділянки існуючого кладовища орієнтовною площею 1.00 га в ур. Голиця, що розташована на території Жденіївської селищної ради, останньою порушено вимоги ст. 23 Закону України «Про поховання та похоронну справу», ст.ст. 2, 21, 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», ст. 123 Земельного кодексу України, оскільки відповідно до наявного в матеріалах справи генерального плану смт. Жденієво, такий не передбачає розширення меж земельної ділянки існуючого кладовища.

Окрім того, Жденіївською селищною радою також порушено права ОСОБА_1 та жителів села на санітарну безпеку, оскільки вибране місце під кладовище не відповідає вимогам Державних санітарних правил та норм №2.2.2.028-99, що підтверджується наявним в матеріалах справи негативним висновком відділу містобудування, архітектури та цивільного захисту Воловецької районної державної адміністрації, викладеному в листі від 15.07.2019 року за №161/07-28 щодо невідповідності земельної ділянки в урочищі «Голиця» смт. Жденієво вимогам ДСанПіН 2.2.2.028-99 «Гігієнічні вимоги щодо облаштування і утримання кладовищ в населених пунктах України» та Державним санітарним правилам № 79/1404 для розміщення кладовища, так як таке розміщено на відстані 71,0 м (при передбачених 300 м), вверх по схилу від житлових будинків.

Вказане рішення набрало законної сили, а тому відповідно до вимог ч. 4 ст. 78 КАС України, вказані обставини повторно не доказуються.

Звернувшись з даним позовом до суду, ОСОБА_1 стверджує, що після набрання рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 11.11.2019 №260/1398/19 законної сили Жденіївська селищна рада жодних дій, спрямованих на виконання своїх обов`язків у галузі поховання померлих, зокрема, щодо визначення місця поховання з дотриманням вимог законодавчих актів та державних стандартів та норм, не вчиняла.

Оцінюючи заявлені позовні вимоги та доводи сторін, на обґрунтування своїх позицій, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 55 Конституції України, рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду.

Наведеним положенням Основного Закону України кореспондує ч. 1 ст. 5 КАС України, якою передбачено право кожної особи в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Завданням адміністративного судочинства, у розумінні ч. 1 ст. 2 КАС України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Нормами ст. 50 Конституції України гарантовано кожному право на безпечне для життя і здоров`я довкілля.

Отже, суд вважає, що вирішення питання щодо розміщення на території Жденіївської селищної ради кладовища безпосередньо впливає на права та інтереси позивача, як жителя смт. Жденієво, а тому підлягає захисту в порядку адміністративного судочинства.

Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Загальні правові засади здійснення в Україні діяльності з поховання померлих, відносини, що виникають після смерті (загибелі) особи, щодо проведення процедури поховання регулює Закон України «Про поховання та похоронну справу» від 10 липня 2003 року №1102-IV (далі - Закон №1102).

Кладовище в розумінні ч. 2 ст. 1 Закону №1102-IV - це відведена в установленому законом порядку земельна ділянка з облаштованими могилами та/або побудованими крематоріями, колумбаріями чи іншими будівлями та спорудами, призначеними для організації поховання та утримання місць поховань.

Положеннями ст. 5 Закону №1102 регламентовано державні стандарти, інші нормативні документи в галузі поховання. Зокрема, вказаною правовою нормою передбачено, що державні стандарти, інші нормативні документи в галузі поховання впроваджуються в порядку, передбаченому законом, з метою забезпечення безпеки життя та здоров`я людей, тварин, охорони рослин, а також майна та довкілля, створення умов для раціонального використання всіх видів ресурсів.

Державні стандарти, інші нормативні документи в галузі поховання складаються, в тому числі, з обов`язкових містобудівних, екологічних вимог та санітарно-гігієнічних норм щодо створення та функціонування кладовищ, крематоріїв, інших місць поховань.

Згідно ст. 8 Закону №1102 до компетенції органів місцевого самоврядування та їх виконавчих органів, належить, серед іншого, вирішення відповідно до закону питання про відведення земельних ділянок для організації місць поховання.

Вказане кореспондується також з положеннями пп. 11 п. «а» ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 №280/97-ВР (далі Закон №280), відповідно до яких до власних повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить забезпечення утримання в належному стані кладовищ, інших місць поховання та їх охорони.

Нормами ст. 8 Закону №1102 передбачено, що організація діяльності в галузі поховання померлих здійснюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, іншими центральними органами виконавчої влади, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування та їх виконавчими органами.

В свою чергу до компетенції органів місцевого самоврядування та їх виконавчих органи у вказаній галузі віднесено:

1) вирішення відповідно до закону питання про відведення земельних ділянок для організації місць поховання, крім випадків, передбачених статтею 23-1 цього Закону;

2) забезпечення будівництва, утримання в належному стані та охорону місць поховання, крім випадків, передбачених статтею 23-1 цього Закону;

3) створення ритуальних служби;

4) вирішувати питання про надання за рахунок коштів місцевих бюджетів ритуальних послуг у зв`язку з похованням самотніх громадян, ветеранів війни та праці, а також інших категорій малозабезпечених громадян; про надання допомоги на поховання померлих громадян в інших випадках, передбачених цим Законом;

5) здійснення контролю за дотриманням законодавства стосовно захисту прав споживачів у частині надання суб`єктами господарювання ритуальних послуг та реалізацією ними предметів ритуальної належності;

6) здійснення інші повноваження, передбачені цим та іншими законами.

Для організації (утворення), будівництва, утримання в належному стані та охорони місць поховання сільські, селищні, міські ради можуть створювати спеціалізовані комунальні підприємства.

Нормами ст. 23 Закону №1102 встановлено, що для розміщення місця поховання рішенням уповноваженого органу в установленому законом порядку відповідному спеціалізованому комунальному підприємству, установі, організації в постійне користування надається земельна ділянка. Виконавчі органи сільських, селищних, міських рад забезпечують планування та впорядкування території місць поховання згідно з генеральними планами забудови відповідних населених пунктів та іншої містобудівної документації з дотриманням обов`язкових містобудівних, екологічних та санітарно-гігієнічних вимог.

Отже, законодавчими нормами передбачено цілий спектр повноважень саме органів місцевого самоврядування в сфері організація діяльності в галузі поховання померлих, в тому числі, щодо визначення місця розташування кладовища та розроблення відповідної містобудівної документації.

Постановою Головного державного санітарного лікаря України від 01 липня 1999 №28 затверджено Державні санітарні правила та норми «Гігієнічні вимоги щодо облаштування і утримання кладовищ в населених пунктах України» ДСанПіН 2.2.2.028-99 (далі - ДСанПіН), що включають основні гігієнічні вимоги щодо планування нових, утримання і санітарного упорядкування діючих кладовищ в населених пунктах України.

Так, ДСанПіН є нормативним документом, обов`язковим для виконання посадовими особами та громадянами (пункт 1.2 розділу 1 ДСанПіН).

Відповідно до п. 3.2 розділу ДСанПіН, місцезнаходження кладовищної ділянки та її розміри передбачаються генеральним планом розвитку населеного пункту; відведення земельної ділянки під кладовище, проекти улаштування нових кладовищ, розширення і реконструкції діючих підлягають погодженню з місцевими установами державної санітарно-епідеміологічної служби.

Згідно п. 3.5 розділу 3 ДСанПіН, кладовища повинні бути розміщені в приміській зоні міських поселень і поблизу місць розташування сіл. Санітарно-захисна зона від території кладовища традиційного поховання і крематорію до житлових і громадських будівель, зон відпочинку, а також колективних садів та городів повинна бути не меншою 300 м (Державні санітарні правила №379/1404), а від території кладовища для поховання урн після кремації до житлових і громадських будівель та об`єктів, що прирівняні до них, має бути не меншою 100 м.

Отже, первинним етапом планування та впорядкування території місць поховання є розроблення відповідної містобудівної документації та виділення певної земельної ділянки, що б відповідала державним нормам та стандартам.

Позивач в судовому засіданні пояснив, що можливість поховання померлих на діючому кладовищі відсутня з огляду на обмежену кількість вільних місць, тому жителі села неодноразово зверталися до Жденіївської селищної ради із заявами щодо вирішення питання визначення місця розташування нового кладовища. Незважаючи на це, відповідачем таке вирішено не було. Натомість поховання померлих здійснюється без дотримання державних норм та стандартів на земельній ділянці, не передбаченій містобудівною документацією для таких цілей.

Представник відповідача в судовому засіданні підтвердив необхідність створення нового кладовища та те, що місце розташування такого на даний момент діючою містобудівною документацією смт. Жденієво не передбачено. Вказане пояснив відсутністю коштів на виготовлення нових генеральних планів території населеного пункту.

Оцінюючи зазначені твердження представника відповідача в контексті заявлених позовних вимог, суд зазначає наступне.

П. 11 пп. «а» ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21 травня 1997 року №280/97-ВР (далі - Закон №280) встановлено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать: забезпечення утримання в належному стані кладовищ, інших місць поховання та їх охорони.

Згідно п. 42 ч. 1 ст. 26 Закону №280 виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання затвердження в установленому порядку місцевих містобудівних програм, генеральних планів забудови відповідних населених пунктів, іншої містобудівної документації.

Відповідно до п. б пп. а ч. 1 cт. 31 Закону №280, до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать підготовка і подання на затвердження ради відповідних місцевих містобудівних програм, генеральних планів забудови населених пунктів, іншої містобудівної документації.

В свою чергу, генеральним планом населеного пункту, згідно Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» №3038-VІ від 17 лютого 2011 року (далі - Закон №3038), є містобудівна документація на місцевому рівні та землевпорядна документація, що визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту.

Планування і забудова територій, у розумінні приписів статті 2 вказаного вище Закону, це діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, юридичних та фізичних осіб, яка передбачає, зокрема, розроблення містобудівної документації (п. 7 ч. 2 ст. 2 Закону №3038).

При цьому, як передбачено абз. 1 ч. 1 ст. 16 Закону №3038 планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження генеральних планів населених пунктів, планів зонування територій і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них.

Відповідно до положень статті 17 Закону №3038, генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту.

Послідовність виконання робіт з розроблення генерального плану населеного пункту та документації із землеустрою визначається будівельними нормами, державними стандартами і правилами та завданням на розроблення (внесення змін, оновлення) містобудівної документації, яке складається і затверджується її замовником за погодженням з розробником.

Частиною третьої цієї ж статті передбачено, що генеральний план населеного пункту розробляється та затверджується в інтересах відповідної територіальної громади з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Провівши аналіз наведених законодавчих положень, суд дійшов висновку, що законодавець встановив чітку послідовність та етапи планування і забудови територій органами місцевого самоврядування у межах населених пунктів, яка здійснюється, зокрема, шляхом розроблення і затвердження містобудівної документації, первинним елементом якої є генеральний план населеного пункту, на підставі якого розробляються і затверджуються плани зонування територій і детальні плани території та відбувається забудова території настеленого пункту.

На підтвердження факту вчинення дій щодо здійснення встановлених законом повноважень у сфері містобудівної діяльності відповідачем надано суду копію рішення п`ятнадцятої сесії восьмого скликання Жденіївської селищної ради №465 від 23.12.2021 «Про розроблення містобудівної документації Генеральний план та план зонування території (у складі генерального плану) населеного пункту смт. Жденієво». Однак суд вважає таке неналежним доказом на підтвердження відсутності бездіяльності відповідача у галузі похоронної справи, що є предметом даного адміністративного позову, оскільки таке за хронологією прийнято після звернення ОСОБА_1 до Закарпатського окружного адміністративного суду з даним позовом.

Окрім того, з тексту вказаного рішення неможливо встановити те, що розроблена на його виконання містобудівна документації буде передбачати визначення місцезнаходження нового кладовища, що є предметом даного позову.

Верховний Суд у своїй постанові від 16.05.2018 у справі №826/23192/15 зазначив, що вирішуючи спори, суд повинен досліджувати правомірність рішення суб`єкта владних повноважень на момент його прийняття (вчинення) та не може обґрунтовувати юридичну правильність (правомірність) таких актів із урахуванням подій, які сталися, або могли статися у майбутньому. Рішення суду не може ґрунтуватися на тих фактичних обставинах, які на момент його ухвалення хронологічно ще не відбулися, проте, ймовірно, могли мати місце у майбутньому.

Доказами в адміністративному судочинстві згідно ст. 72 КАС України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

В свою чергу належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 73 КАС України).

Суд також не бере до уваги надану відповідачем на доведення факту вчинення активних дій щодо влаштування кладовища в смт. Жденієво копію протоколу №1 громадських слухань щодо місцезнаходження кладовища від 27 червня 2021 року, ініційованих селищною радою у зв`язку з надходженням звернень жителів смт. Жденієво. На таких обговорювалося питання щодо можливого місця розташування нового кладовища.

Вказані результати громадських слухань були подані на розгляд Жденіївській селищній раді, за результатами чого 08 липня 2021 року дев`ятою сесією восьмого скликання Жденіївської селищної ради було прийнято рішення №20 «Про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель комунальної власності в смт. Жденієво, урочище Голиця».

Так, як вбачається з вказаного рішення таким надано дозвіл Жденіївській селищній раді на розроблення технічної документації із землеустрою щодо проведення інвентаризації земельної ділянки комунальної власності, яка розташована в межах смт. Жденієво, урочище Голиця, орієнтовною площею 1,00 га із формуванням земельної ділянки. Окрім того, зобов`язано Жденіївську селищну раду замовити виготовлення технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки комунальної власності у суб`єкта господарювання, юридичної особи, що має ліцензію на проведення робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Подати виготовлену технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки комунальної власності на затвердження сесії Жденіївської селищної ради, відповідно до вимог чинного законодавства.

Однак в судовому засіданні представники відповідача пояснили, що будь-яких дій, спрямованих на реалізацію вказаного вище рішення селищної ради та організації нового кладовища, в подальшому вчинено не було, коштів для його виконання у бюджеті селищної ради на наступний рік також не було передбачено.

Під бездіяльністю розуміється пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень, яка може мати вплив на права, свободи чи інтереси фізичних або юридичних осіб, в тому числі не прийняття рішення у випадках, коли таке рішення повинно бути прийнято відповідно до вимог закону. Сама по собі бездіяльність це триваюча пасивна поведінка суб`єкта, яка виражається у формі невчинення дії (дій), яку він зобов`язаний був і міг вчинити.

Таким чином, оскільки до повноважень органів місцевого самоврядування одночасно належить підготовка і затвердження генеральних планів забудови, і до їхньої компетенції належить утримання в належному стані кладовищ, не вчинення дій щодо розробки і затвердження генерального плану села з врахуванням вимог законодавства щодо розміщення кладовищ розцінюється судом як протиправна бездіяльність, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

При цьому суд критично оцінює доводи відповідача щодо відсутності коштів на виготовлення нових генеральних планів території населених пунктів, оскільки саме до його компетенції належить подання пропозиції до проекту відповідного місцевого бюджету на наступний рік або про внесення змін до бюджету на поточний рік щодо потреби у розробленні містобудівної документації, що в свою чергу в поточному році зроблено не було.

Отже, позов в частині визнання протиправною бездіяльності Жденіївської селищної ради щодо не організації здійснення функцій і повноважень у галузі поховання у смт. Жденієво та зобов`язання визначити місце розташування нового кладовища підлягає задоволенню.

Стосовно позовних вимог про визнання протиправної бездіяльності щодо не виконання законодавчих виконання вимог при здійсненні поховання померлих ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за межами кладовища та зобов`язати здійснювати поховання померлих з дотримання вимог Закону України "Про поховання та похоронну справу", суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст. 11 Закону №1102, поховання померлого покладається на виконавця волевиявлення померлого. Якщо у волевиявленні померлого немає вказівки на виконання волевиявлення чи в разі відмови виконавця від виконання волевиявлення померлого поховання померлого здійснюється чоловіком (дружиною), батьками (усиновителями), дітьми, сестрою, братом, дідом або бабою, онуком (правнуком), іншою особою, яка зобов`язалася поховати померлого.

Особа, яка зобов`язалася поховати померлого, на підставі свідоцтва про смерть звертається згідно із статтею 8 цього Закону до сільського голови або ритуальної служби з приводу укладення відповідного договору-замовлення на організацію та проведення поховання. Ця особа має право вибирати виконавців послуг серед суб`єктів господарської діяльності, які уклали договори із сільським головою або ритуальною службою про надання цих послуг (ст. 12 Закону №1102).

Отже, повноваження щодо поховання померлих законодавством покладено на виконавців волевиявлення такого або ж на його родичів. Нормами чинного законодавства не передбачено повноважень органів місцевого самоврядування щодо безпосереднього поховання померлих. Доказів того, що з приводу питання поховання померлих громадян ОСОБА_3 та ОСОБА_4 виконавці їх волі зверталися саме до сільського голови, а останнім було прийнято рішення поховати таких за межами діючого кладовища на земельній ділянці, не призначеній для таких цілей, позивачем не надано.

Більше того, з цього приводу суд зазначає, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Разом з тим, Жденіївська селищна рада, згідно з наданими законодавством повноваженнями, не займається безпосереднім похованням померлих. Тому суд не може своїм рішенням зобов`язати орган місцевого самоврядування, що не наділений відповідними функціями, вчиняти поховання померлих.

Окрім того, суд звертає увагу позивача на те, що питання поховання померлих осіб поза межами кладовища повинно вирішуватися відповідними правоохоронними органами, а не адміністративним судом.

Таким чином, дослідивши обставини справи крізь призму законодавчих норм, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог на користь позивача підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 908,00 грн. в рахунок відшкодування витрат на сплату судового збору. Питання щодо розподілу судових витрат на оплату послуг адвоката судом не вирішується у зв`язку з відсутністю доказі понесення таких.

Керуючись ст. 241, 243, 255, 257, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код - НОМЕР_1 ) до Жденіївської селищної ради Мукачівського району Закарпатської області (місцезнаходження: вул. Шевченка, буд. 141, смт. Жденієво, Воловецький район, Закарпатська область, код ЄДРПОУ - 44379693), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код - НОМЕР_2 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

1. Визнати протиправною бездіяльність Жденіївської селищної ради Мукачівського району Закарпатської області щодо не організації здійснення виконавчих функцій і повноважень в галузі поховання померлих в селі Жденієво.

2. Зобов`язати Жденіївську селищну раду Мукачівського району Закарпатської області у визначеному законодавством порядку визначити місце розташування нового кладовища для смт. Жденієво з дотриманням Державних санітарних правил та норм «Гігієнічні вимоги щодо облаштування і утримання кладовищ в населених пунктах України» ДСанПіН 2.2.2.028-99 та вимог Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 19 червня 1996 року №173.

3. В решті позову відмовити.

4. Стягнути із Жденіївської селищної ради Мукачівського району Закарпатської області (місцезнаходження: вул. Шевченка, буд. 141, смт. Жденієво, Воловецький район, Закарпатська область, код ЄДРПОУ - 44379693) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код - НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань 908,00 грн. (Дев`ятсот вісім гривень) судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення виготовлено 23 червня 2022 року.

СуддяР.О. Ващилін