Справа № 460/18423/22
Суддя: Т.О. Комшелюк
Дата ухвалення: 2022-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

24 червня 2022 року м. Рівне №460/18423/22

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Комшелюк Т.О., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (далі відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови про повернення виконавчого документу стягувачу від 19.07.2021 у виконавчому провадженні ВП № 65391360. Позовні вимоги мотивовані тим, що постанова державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу винесена з порушенням норм чинного законодавства та підлягає до скасування. Зазначає, що Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на порушення судового рішення не здійснило перерахунок та виплату підвищення до пенсії позивача. А із спірної постанови не вбачається, чи відповідачем перевірено виконання рішення суду боржником, і якщо рішення суду виконано частково, то в якій саме частині. Отже, відповідачем не виконано покладене на нього Законом завдання з примусового виконання рішення суду, тому така постанова є передчасною, безпідставною та винесеною за умови, коли судове рішення не виконано.

Відповідач відзив на позовну заяву не подав. Керуючись ч. 6 ст. 162 КАС України суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Ухвалою суду від 15.06.2022 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами статті 287 КАС України з повідомленням учасників справи. Цією ж ухвалою поновлено позивачу строк звернення до суду.

Ухвалою суду від 16.06.2022 витребувано у відповідача матеріали виконавчого провадження ВП № 65391360.

Відповідачем, 23.06.2022, на виконання ухвали суду надано копії матеріалів виконавчого провадження ВП № 65391360.

В судове засідання призначене на 24.06.2022, учасники справи, яких належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду справи, не прибули. Представник відповідача про причини неявки суд не повідомив. Позивач у позовній заяві заявив клопотання про розгляд справи без його участі.

Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Оскільки у судове засідання не з`явилися всі учасники справи, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце його проведення, суд здійснив розгляд справи у письмовому провадженні, за наявними у суду матеріалами.

Враховуючи, що розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження, то у відповідності до вимог ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, судом встановлено наступне.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 13.07.2020 року у справі № 460/3807/20 позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинення певних дій задоволено, зокрема, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік), починаючи з 17 липня 2018 року.

03.11.2020 позивачу у адміністративній справі № 460/3807/20 виданий виконавчий лист.

14.05.2021 постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) відкрито виконавче провадження № 65391360 з примусового виконання виконавчого листа № 460/3807/20, виданого Рівненським окружним адміністративним судом 03.11.2020.

25.05.2021 постановою державного виконавця стягнуто з боржника витрати виконавчого провадження.

25.05.2021 постановою державного виконавця стягнуто з боржника виконавчий збір.

Постановою від 19.07.2021 року виконавчий документ у ВП № 65391360 повернуто стягувачу на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Наведену постанову по повернення виконавчого документа позивач отримав 20.05.2022 року, що підтверджується копією поштового конверту із відміткою.

Не погодившись із такою постановою про повернення виконавчого документа стягувачу, позивач звернулася до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII визначені умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі Закон № 1404-VIII).

Відповідно до ст. 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 3 Закону № 1404-VIII визначено перелік документів, що підлягають примусовому виконанню, до яких належать і виконавчі листи, що видаються судами.

Таким чином, правовою підставою для відкриття виконавчого провадження, зокрема є виконавчий документ, виданий на підставі та на виконання рішення суду.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів.

Згідно зі статтею 10 Закону № 1404-VIII заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону № 1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону № 1404-VIII встановлено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Частиною 4 ст. 37 Закону № 1404-VIII визначено, що про повернення стягувачу виконавчого документа та авансового внеску виконавець виносить постанову.

Статтею 41 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення. У разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), яким повернуто виконавчий документ, зобов`язані у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження пред`явити його до виконання.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених суб`єктом владних повноважень в основу своїх дій, на відповідність вимогам частини другої статті 2 КАС України, яка визначає, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку; суд зазначає наступне.

Як, зазначалося судом, відповідно до вимог статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом, а також має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону та з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

Як встановлено судом із матеріалів справи, державним виконавцем вважаючи, що законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення, не здійснено жодних заходів щодо перевірки належності та повноти виконання боржником рішення суду.

Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

За правилами частин першої - третьої статті 14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно із частинами першою, другою статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Суд також наголошує, що обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є обов`язковою для застосування судами відповідно до частини четвертої статті 14 КАС України і Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", виконання судових рішень у адміністративних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Суд зазначає, що зі змісту п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону № 1404-VIII вбачається, що виконавчий документ повертається стягувачу, на цій підставі лише, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення. Тобто повертається виконавчий документ лише у разі, якщо ці встановлені заборони виключають можливість виконання відповідного рішення.

Разом з тим, згідно роз`яснень, які містяться на офіційному веб-сайті пенсійного органу, зокрема, (URL - адрес: https://www.pfu.qov.ua/ks/261950-roz-yasnyuyemo-aktualni-pytannya-pensijnoqo-zabezpechennya/), виплата пенсій за рішеннями суду проводиться в межах бюджетних асигнувань, виділених на цю мету, в порядку загальної черговості надходжень рішень суду, які набрали законної сили.

Тобто державою створено можливість і порядок виконання судових рішень щодо виплати присуджених пенсійних коштів, і ці рішення судів поступово виконуються в міру надходження коштів з бюджету за відповідною окремою бюджетною програмою.

Так, бюджетом Пенсійного фонду України на 2021 рік, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.02.2021 № 126, на фінансування видатків, пов`язаних з погашенням заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, що здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України, було передбачено 360,0 млн. гривень.

Отже, Пенсійним фондом України фінансується погашення заборгованості з пенсійних виплат на виконання рішень судів.

Доказів про те, що рішення суду у адміністративній справі № 460/3807/20 від 13.07.2020 виконано, суду не надано і судом не встановлено.

За таких обставин, оскаржувана постанова (станом на час її прийняття) не може вважатися законною та обґрунтованою, оскільки не відповідає вищенаведеному, та прийнята з порушенням п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону № 1404-VIII, який надає право на повернення виконавчого документа виключно в тому випадку, якщо відсутня можливість виконати судове рішення.

За наведеного, відповідач, виносячи постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 19.07.2021 року ВП № 65391360, не обґрунтував обставини, які виключають можливість виконання відповідного рішення та протиправно виніс спірну постанову.

Оскільки рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 13.07.2020 не виконано, порушення прав позивача не припинено.

Належним доказом вжиття усіх передбачених Законом заходів з примусового виконання рішення суду, що свідчить про повноту виконавчих дій, є повне виконання рішення суду.

Невиконання рішення суду, що набрало законної сили, свідчить про неповноту виконавчих дій, що є недопустимим з огляду на статтю 129-1 Конституції України, статей 14, 370 КАС України, тому суд дійшов висновку про задоволення позову шляхом визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) ВП № 65391360 від 19.07.2021 року про повернення виконавчого документа стягувачу.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На переконання суду, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду доказів на підтвердження обставин правомірності та обґрунтованості своїх дій і прийнятого рішення. Натомість, факт наявності у позивача порушеного права знайшов своє підтвердження в ході судового розгляду.

За таких обставин, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог повністю.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що позивача в силу п. 10 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнено від сплати судового збору, підстави для стягнення судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 270-272, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) у ВП № 65391360 від 19 липня 2021 року про повернення виконавчого документа стягувачу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Днем подання апеляційної скарги є день її надходження до відповідного суду. Строк подання апеляційної скарги не може бути поновлено. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач - Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (вул. Замкова, 29, м. Рівне, 33028, ЄДРПОУ/РНОКПП 43317547)

Повний текст рішення складений 24 червня 2022 року.

Суддя Т.О. Комшелюк