Справа № 440/7218/20
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2022-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2022 р. Справа № 440/7218/20
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Макаренко Я.М.,

Суддів: Калиновського В.А. , Кононенко З.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 21.01.2021, головуючий суддя І інстанції: А.О. Чеснокова, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, по справі № 440/7218/20

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі-позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області(далі-відповідач), в якій просить суд:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови в обчисленні позивачу пенсії за віком без врахування страхового (трудового) стажу та заробітку, набутого в районах Крайньої Півночі;

- зобов`язати відповідача здійснити нарахування пенсії позивача за віком як такому, що працював у районах прирівняних до районів Крайньої Півночі з урахуванням всього трудового та страхового стажу роботи та заробітку, у тому числі набутого в районах Крайньої Півночі з моменту призначення пенсії за віком (26 грудня 2018 року) та здійснити відповідні виплати з урахуванням фактично виплачених сум.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 21.01.2021 року по справі №440/7218/20, прийнятим в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, у задоволені позову відмовлено.

Не погодившись із судовим рішенням позивач звернувся із апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги заявником зазначено, що позивач надав відповідачеві трудову книжку, довідки про стаж роботи, заробітну плату та сплату роботодавцем страхових внесків, проте, відповідач врахував лише частину загального трудового стажу, тоді як до страхового стажу періоди роботи в районах прирівняних до роботи в районах Крайньої Півночі враховані не були.

Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області року надало відзив в якому відповідач зазначає, що позивачем було недотримано порядок звернення до органів Пенсійного фонду із заявою про перерахунок розміру пенсії.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Колегія суддів зазначає, що з огляду на ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши обставини справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного

Судом першої інстанції встановлено, що на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 27 травня 2019 року у справі № 440/1209/19 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області ОСОБА_1 призначено дострокову пенсію за віком з 26 грудня 2018 року з урахуванням висновків суду про зарахування до трудового стажу періодів роботи з 01 листопада 1985 року по 01 квітня 1995 року у місцевості, прирівняній до районів Крайньої Півночі.

Не погоджуючись з розміром виплат, розмір яких, на переконання позивача, здійснено органом Пенсійного фонду без урахування страхового (трудового) стажу та заробітку позивача, набутого в районах Крайньої Півночі, ОСОБА_1 неодноразово в порядку Закону України "Про звернення громадян" звертався до Головного управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області.

За результатами розгляду зазначених звернень відповідач перерахунку розміру пенсії ОСОБА_1 не здійснив, а лише роз`яснював порядок перерахунку призначених пенсій та повідомляв про необхідність подання позивачем визначеного переліку документів до Великобагачанського відділу обслуговування громадян.

Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог , суд першої інстанції виходив з того, що порушене позивачем питання може бути вирішене лише після подання позивачем до Великобагачанського відділу обслуговування громадян відповідної заяви. Тому, в данному випадку відповідач під час розгляду звернень позивача діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до статті 1 Тимчасової угоди між Урядом України та Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, в галузі пенсійного забезпечення від 15 січня 1993 року громадяни Сторін, що домовляються, які пропрацювали не менше 15 календарних років у районах Крайньої Півночі або не менше 20 календарних років у місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, незалежно від місця їх постійного проживання на території обох держав мають право на пенсію по старості (за віком): чоловіки - по досягненні 55 років і при загальному стажі роботи не менше 25 років, жінки - по досягненні 50 років і при загальному стажі роботи не менше 20 років.

Громадянам Сторін, що домовляються, які працювали як в районах Крайньої Півночі, так і в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, один рік роботи в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, зараховується за дев`ять місяців роботи у районах Крайньої Півночі.

У випадках, коли законодавством однієї з Сторін, що домовляються, передбачені більш пільгові умови і норми пенсійного забезпечення громадян, які працювали у районах Крайньої Півночі і у місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, при призначенні пенсії по старості (за віком) на території даної держави застосовується чинне законодавство цієї Сторони.

Отже, з огляду на наведені норми права, для обчислення пільгового стажу при роботі в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до неї, повинні бути надані або трудова книжка або письмовий трудовий договір або довідка, в якій зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. Тобто, достатньо одного із перерахованих документів, а не їх сукупність.

Такий правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 10 січня 2019 у справі № 352/1612/15а, від 10 вересня 2019 року у справі № 348/2208/16-а, від 18 червня 2020 року у справі № 537/1415/17, від 15.01.2021 у справі № 348/2319/16-а.

Відповідно до пункту 1 статті 3 Тимчасової Угоди від 15.01.1993, при призначенні пенсії у відповідності із статтею 1 на території України, компетентні органи Російської Федерації відшкодують витрати на виплату цієї пенсії в тій її частині, яка відповідає тривалості трудового стажу, виробленого в районах Крайньої Півночі або у місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, починаючи з 01.01.1991.

У цьому випадку частина пенсії, яка відповідає тривалості трудового стажу, виробленого у районах Крайньої Півночі або у місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, обчислюється за нормами законодавства Російської Федерації.

Відповідно до пункту 2 статті 3 Тимчасової Угоди від 15.01.1993, відшкодування витрат у відповідності із пунктом 1 цієї статті здійснюється до виникнення права на пенсійне забезпечення відповідно до законодавства України.

Згідно до статті 4 Тимчасової Угоди від 15.01.1993 при обчисленні пенсії або її частини, яка відповідає тривалості трудового стажу, виробленого в районах Крайньої Півночі або в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, до 1 січня 1991 року, на підставі статті 1 цієї Тимчасової Угоди на території України визначення загального трудового стажу роботи, середньомісячного заробітку і розміру пенсії здійснюється згідно з її законодавством.

Отже, відповідно до Тимчасової Угоди від 15.01.1993 пенсію, яка відповідає тривалості трудового стажу в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі з 01.01.1991 відшкодовує Російська Федерація та вона обчислюється за нормами законодавства Російської Федерації, при обчисленні пенсії за трудовий стаж до 01.01.1991 року вона призначається за нормами законодавства України.

Таким чином, Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області нараховує пенсію за трудовий стаж праці в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі до 01.01.1991.

Відповідно до Порядку переведення і виплати пенсій відповідно до Тимчасової угоди між Урядом України та Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, у галузі пенсійного забезпечення від 15 січня 1993 року, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України 07.08.1996 №10-3 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11.10.1996 за №590/1615 (далі - Порядок №10-3) визначено, що цей Порядок регулює діяльність Пенсійного фонду України, головних управлінь Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - регіональні управління Пенсійного фонду) та управлінь Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах щодо виконання Угоди від 30.07.96 між Пенсійним фондом України, Міністерством соціального захисту населення України та Пенсійним фондом Російської Федерації і Міністерством соціального захисту населення Російської Федерації "Про порядок переведення і виплату пенсій відповідно до Тимчасової угоди між Урядом України та Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, у галузі пенсійного забезпечення від 15 січня 1993 року"

Згідно пункту 4 Порядку №10-3 відповідно до статті 6 Угоди, особи, які мають право на пенсію згідно з Тимчасовою угодою між Урядом України і Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівнені до районів Крайньої Півночі, у галузі пенсійного забезпечення від 15 січня 1993 року (643_004) і працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівнені до районів Крайньої Півночі, після 1 січня 1991 року, подають заяву про переведення частини пенсії і документи, що підтверджують постійне місце проживання на території України, до управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах за місцем постійного проживання.

Аналогічні норми встановлено і в статті 6 Угоди, відповідно до якої особи, які мають право на пенсію згідно з Тимчасовою угодою між Урядом України і Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, у галузі пенсійного забезпечення від 15 січня 1993 року (643 004) і працювали в районах Крайньої Півночі та Місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, після 1 січня 1991 року, подають заяву про переведення частини пенсії і документи, що підтверджують постійне місце проживання на території України, до управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах за місцем постійного проживання.

Управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах в триденний строк після отримання документів, зазначених у пункті 4 №10-3 Порядку, заповнює формуляр про обчислення та виплату частини пенсії (додаток № 1) у трьох примірниках і надсилає їх до регіональних управлінь Пенсійного фонду. Регіональні управління Пенсійного фонду не пізніше наступного робочого дня після надходження формулярів від управлінь Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах направляють їх до Пенсійного фонду України.

Враховуючи вищезазначені норми, позивач повинен був звернутися з заявою про переведення частини пенсії і надати документи, що підтверджують постійне місце проживання на території України, до управління Пенсійного фонду України за місцем постійного проживання позивача для подальшого заповнення формуляру. Оскільки, частина російської пенсії визначається на підставі формуляра, який оформляється управлінням Пенсійного фонду України за місцем проживання пенсіонера на території України та направляється до Пенсійного фонду Російської Федерації.

Колегія суддів зазначає, що Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області у відповідях на заяви ОСОБА_1 від 03.07.2020, від 13.08.2020, від 13.11.2020 зазначало про необхідність звернення до Великобагачанського відділу обслуговування громадян з приводу можливості відшкодування частини пенсійної виплати Російською Федерацією.

Проте, матеріали справи не містять відомостей щодо відповідної заяви. Утім, міститься лише клопотання від 16.09.2020 про роз`яснення, який трудовий стаж враховано при нарахуванні розміру пенсії і з якої заробітної плати (за який період) проводилось відповідне нарахування пенсії та 20.10.2020 року відповідачем надано роз`яснення розрахунку суми призначеної йому пенсійної виплати.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та доводами відповідача, що позивачу необхідно звернутись до Великобагачанського відділу обслуговування громадян з відповідною заявою для вирішення його питання.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач під час розгляду звернень позивача діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Доводи апеляційної скарги, що відшкодування витрат у відповідно до Тимчасової Угоди від 15.01.1993 здійснюється до виникнення права на пенсійне забезпечення, а позивач має право на отримання пенсії за законодавством України, а тому суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку, що приписи Тимчасової Угоди від 15.01.1993 застосовуються до позивача, колегія суддів вважає безпідставними, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років.

Згідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Відповідно до статті 1 Тимчасової угоди від 15 січня 1993 року громадяни Сторін, що домовляються, які пропрацювали не менше 15 календарних років у районах Крайньої Півночі або не менше 20 календарних років у місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, незалежно від місця їх постійного проживання на території обох держав мають право на пенсію по старості (за віком): чоловіки - по досягненні 55 років і при загальному стажі роботи не менше 25 років, жінки - по досягненні 50 років і при загальному стажі роботи не менше 20 років.

Отже, законодавством України право на пенсію виникає після досягнення 60 років, а вказана Тимчасова угода надає громадянам Сторін цієї угоди право на достроковий вихід на пенсію по старості (за віком) за вказаних у статті 1 угоди умов, а також визначає порядок реалізації цього права.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 17.06.2021 по справі №352/200/16-а.

Враховуючи, що позивач не досяг віку 60 років на час звернення із заявою про призначення пенсії, то право позивача на пенсійне забезпечення виник не у відповідності до національного законодавства, а у відповідності до вказаної Тимчасової Угоди від 15.01.1993.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).

Згідно ч.ч. 1-4 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при прийнятті рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 21.01.2021 року по справі №440/7218/20 суд дійшов правильних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 21.01.2021 по справі № 440/7218/20 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Я.М. Макаренко
Судді В.А. Калиновський З.О. Кононенко