Справа № 500/1429/22
Суддя: Мандзій Олексій Петрович
Дата ухвалення: 2022-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/1429/22

16 червня 2022 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючого судді Мандзія О.П.

за участю:

секретаря судового засідання Порплиці Т.В.

представника позивача Подковський А.О.

представника відповідача Кущик А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підпиємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №01 від 17.01.2022 року,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі позивач, ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПC у Тернопільській області (далі відповідач), в якому просить: визнати протиправним та скасувати податкове-повідомлення рішення Головного управління ДПС у Тернопільській №01 від 17.01.2022.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що податковим органом проведено фактичну перевірку ФОП ОСОБА_1 , за результатами якої складено акт від 24.12.2021 №6582/19-00-09-01/ НОМЕР_1 про результати фактичної перевірки з питань дотримання вимог з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства з питань виробництва, зберігання та обігу пального, контроль за виконанням якого покладений на органи ДПС. На підставі складеного акту, відповідачем 17.01.2022 прийнято податкове повідомлення-рішення №01 за порушення ч.1 ст.15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального" від 19.12.1995 №481/95-ВР (далі Закон №481/95-ВР), яким застосовано штрафні (фінансові) санкції на суму 500000,00 грн.

Позивач звернувся із даним позовом в суд, оскільки, вважає, що оскаржене податкове повідомлення-рішення податкового органу прийняте за наслідками незаконної та безпідставної фактичної перевірки, з огляду на те, що у змісті наказу на проведення перевірки відсутні будь-які покликання на конкретні підстави її призначення та вказано на норму пп.80.2.5 п.80.2 ст.80 Податкового кодексу України (далі ПК України) без відображення інформації, наявної та/або отриманої контролюючим органом, що стала підставою для його винесення.

На думку позивача, спірним податковим повідомленням-рішення до нього безпідставно застосовано штраф на підставі п.128-1.2 ст.128-1 ПК України, тобто за вчинення порушення у вигляді відсутності з вини платника податку реєстрації акцизного складу у системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового платником податку. 01.05.2021 між ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 , який має ліцензію на право на зберігання пального, було укладено договір №1 оренди резервуару для зберігання пального. Крім того, ФОП ОСОБА_1 отримано ліцензію на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання), терміном дії з 16.09.2021 по 16.09.2026. Позивач не є розпорядником акцизного складу з огляду на те, що розміщені на його території ємності для зберігання пального у своїй сукупності не перевищують 200 куб.м., та позивач отримав пальне протягом календарного року в обсягах, що не перевищує 1000 куб.м.

Ухвалою суду від 14.03.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання.

На виконання вимог вказаної ухвали, Головним управлінням ДПС у Тернопільській області 05.04.2022 подано до суду відзив на позов. Заперечуючи проти позову, відповідач послався на те, що Головним управлінням ДПС у Тернопільській області не виносилось податкове повідомлення-рішення № 01 від 17.01.2022 за порушення пп.230.1.1 п.230.1 ст.230 ПК України, а саме відсутність реєстрації акцизного складу у системі електронного адміністрування реалізації пального.

Головне управлінням ДПС у Тернопільській області мало право та повноваження на проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 з метою здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального. Норми пп.80.2.5 п.80.2 ст.80 ПК України дозволяють проведення фактичної перевірки, у тому числі на виконання функцій контролюючого органу, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального, які в силу приписів ст.16 Закону №481/95-ВР покладені на відповідача, та не вимагають наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства.

Проведеною фактичною перевіркою встановлено факт отримання та зберігання пального без наявності ліцензії на зберігання пального за період з 01.04.2020 по 15.09.2021, тобто по день отримання ліцензії на зберігання пального для власних потреб в кількості 3000 л, що підтверджується як товарно-транспортними накладними (далі ТТН), акцизними накладними, видатковими накладними, договорами так і поясненнями ФОП ОСОБА_1 .

За вказаних обставин, відповідачем підставно за порушення ч.1 ст.15 Закону №481/95-ВР застосовано податковим повідомленням-рішенням № 1 від 17.01.2022 до позивача фінансові санкції на підставі абз.9 ч.2 ст.17 Закону №481/95-ВР. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

У відповіді на відзив позивач вказав, що для призначення фактичної перевірки на підставі пп.80.2.5 п.80.2 ст.80 ПК України у контролюючого органу повинна бути наявна та/або отримання в установленому порядку інформації про порушення вимог законодавства визначена конкретним підпунктом. Здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального не є окремою (самостійною) підставою для призначення фактичної перевірки. Тобто фактична перевірка позивача призначена за відсутності законних на те, визначених п.80.2 ст.80 ПК України, підстав.

В акті перевірки фактично зроблено висновок про порушення ФОП ОСОБА_1 вимог абз.2 п.22 підрозділу XX "Перехідні положення" та пп.230.1.1 п.230.1 ст.230 ПК України, оскільки ставилися претензії саме до складу, у зв`язку з чим позивачем і заперечувалося, що склад акцизний. За що саме притягнутий до відповідальності позивач взнав із відзиву, однак відзив не заміняє податкове повідомлення рішення, в якому відсутні усі належні відомості.

Крім того, на підставі абз.9 ч.2 ст.17 Закону № 481/95-ВР "оптова торгівля пальним або зберігання пального без наявності ліцензії " застосовано суму штрафних санкцій та /або пені, в тому числі за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньо-економічної діяльності ОСОБА_3 у розмірі 500000,00 грн.

Таким чином, позивач був позбавлений можливості захистити свої інтереси на стадії вручення вказаного документу , а також оскарження його, відсутня фабула правопорушення, встановлена на підставі всіх матеріалів, не зрозуміло, яку саме зовнішньо-економічну діяльність мав на увазі представник податкової, який склав документ, а відтак, є всі підстави для скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Тернопільській області №1 від 17.01.2022.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з мотивів, викладених у позові, відповіді на відзив та додаткових письмових поясненнях, просив суд задовольнити їх в повному обсязі. Відзначив, що оскільки наказ на перевірку виданий з порушенням норм Закону акт перевірки не може бути доказом, що прямо випливає з нього, а допущені порушення при складенні податкового повідомлення-рішення є підставою для скасування останнього. Повідомив, що пальне яке надійшло по видаткових накладних №623 від 12.06.2021, №1422 від 30.06.2021 та №1593 від 28.07.2021 відвантажувалось в орендовану ємність і швидко переливалось в баки власних автомобілів.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, з підстав наведених у відзиві, просив відмовити у їх задоволенні, посилаючись на безпідставність таких. Наголосив, що позивачем не заперечується факт купівлі дизпалива та ніяк не спростовано факту зберігання придбаного пального.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, суд при прийнятті рішення виходить з наступних підстав і мотивів.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 04.11.2019 зареєстрований як фізична особа-підприємець, про що свідчить виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (а.с.13).

Позивачем отримано ліцензію на роздрібну торгівлю пальним 01.10.2021 №02100117, терміном дії з 16.09.2021 до 16.09.2026 (а.с.20).

Листом від 08.09.2021 ДПС України надано ДПС у Тернопільській області, інформацію, зокрема щодо ФОП ОСОБА_1 про перелік суб`єктів господарювання, які отримали ліцензії на зберігання пального та зобов`язано відпрацювати отримані результати.

Головним управлінням ДПС у Тернопільській області 16.12.2021 видано наказ №1789-п про проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 , за адресою провадження діяльності АДРЕСА_1 , з питань наявності ліцензій на право виробництва, зберігання, здійснення оптової та роздрібної торгівлі пальним, реєстрації акцизних складів, обладнання та реєстрації в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів- лічильників рівня пального у резервуарі, дотримання встановлених правил торгівлі підакцизними товарами, а також інших питань, що регулюються вимогами ПК України, Закону №481/95-ВР, Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" від 06.07.1995 №265/95-ВР, за період з 01.04.2020 по 25.12.2020, тривалістю 10 діб (а.с.17).

На підставі вказаного наказу, Головним управлінням ДПС України у Тернопільській області проведено перевірку позивача, за результати якої складено акт від 24.12.2021 №6582/19-00-09-01/ НОМЕР_1 про результати фактичної перевірки з питань дотримання вимог з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства з питань виробництва, зберігання та обігу пального, контроль за виконанням якого покладений на органи ДПС (а.с.10-11).

В ході перевірки з`ясовано, що на паливному складі за адресою: АДРЕСА_1 , де здійснює свою діяльність ФОП ОСОБА_1 на підставі ліцензії на право зберігання пального (виключно для потреб власного зберігання чи промислової переробки) №2100117 від 16.09.2021, з терміном дії з 16.09.2021 до 16.09.2026, отримано пальне важкі дистиляти (дизпаливо) за кодом УКТЗЕД в період з 01.04.2020 по 15.09.2021 без ліцензії на право зберігання пального виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки на загальну кількість 3000 л приведених до температури 15 градусів С, що підтверджується видатковими накладними, ТТН та акцизними накладними на пальне які зареєстровані в Єдиному реєстрі акцизних накладних згідно п. 231.8 ст.231 ПК України, а саме:

акцизна накладна №56870 від 12.06.2021, видаткова накладна №623 від 12.06.2021, ТТН на відпуск нафтопродуктів №41 від 12.06.2021 в кількості 1000 л дизельного пального Євро (а.с.60-62);

акцизна накладна №63010 від 30.06.2021, видаткова накладна №1422 від 30.06.2021, ТТН на відпуск нафтопродуктів №52 від 30.08.2021 в кількості 1000 л дизельного пального Євро (а.с.63-65);

акцизна накладна №75263 від 28.07.2021, видаткова накладна №1593 від 28.07.2021, ТТН на відпуск нафтопродуктів №29 від 28.07.2021 в кількості 1000 л дизельного пального Євро (а.с.66-68).

По вищевказаному факту ФОП ОСОБА_1 надано письмове пояснення про те, що з 01.04.2020 паливо доставлялося за адресою: АДРЕСА_1 . В результаті технічної помилки не було змінено адреси доставки в ТТН (а.с.49).

За висновками перевірки, позивачем порушено вимоги ч.1 ст.15 Закону №481/95-ВР, а саме зберігання пального (дизельного) без наявності ліцензії на право зберігання пального для потреб власного споживання чи промислової переробки за період з 01.04.2020 по 15.09.2021.

Головним управлінням ДПС України у Тернопільській області 17.01.2022 прийнято податкове повідомлення-рішення №1, яким на підставі абз.9 ч.2 ст.17 Закону №481/95-ВР за зберігання пального без наявності ліцензії застосовано до позивача фінансових санкцій у вигляді штрафу в розмірі 500000,00 грн. (а.с.22).

Не погодившись із таким податковим повідомленням-рішенням контролюючого органу, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Згідно з ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість висновків відповідача, викладених в акті перевірки, і винесеного на підставі них спірного рішення на відповідність вимогам ч.2 ст.2 КАС України, суд виходить з наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулює ПК України (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Підпунктами 19-1.1.1, 19-1.1.13 - 19-1.1.17, 19-1.1.54 п.19-1.1 ст.19-1 ПК України визначено, що контролюючі органи виконують такі функції, крім особливостей, передбачених для державних податкових інспекцій статтею 19-3 цього Кодексу: здійснюють адміністрування податків, зборів, платежів, у тому числі проводять відповідно до законодавства перевірки та звірки платників податків; здійснюють ліцензування діяльності суб`єктів господарювання з виробництва спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів і рідин, що використовуються в електронних сигаретах, оптової торгівлі спиртом, оптової та роздрібної торгівлі алкогольними напоями, тютюновими виробами і рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, та контроль за таким виробництвом; здійснюють контроль у сфері виробництва, обігу та реалізації підакцизних товарів, контроль за їх цільовим використанням, забезпечують міжгалузеву координацію у цій сфері; забезпечують контроль за прийняттям декларацій про максимальні роздрібні ціни на підакцизні товари (продукцію), встановлені виробником або імпортером, та узагальненням відомостей, зазначених у таких деклараціях, для організації роботи та контролю за повнотою обчислення і сплати акцизного податку; здійснюють заходи щодо запобігання та виявлення порушень законодавства у сфері виробництва та обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального; проводять роботу щодо боротьби з незаконним виробництвом, переміщенням, обігом спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального; здійснюють інші функції, визначені законом.

Контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, зокрема мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення (пп.20.1.4 п.20.1 ст.20 ПК України).

Контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки (п.75.1 ст.75 ПК України).

Згідно з пп.75.1.3 п.75.1 ст.75 ПК України, фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Відповідно до ч.1 ст.16 Закону №481/95-ВР (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) контроль за дотриманням норм цього Закону здійснюють органи, які видають ліцензії, а також інші органи в межах компетенції, визначеної законами України.

Отже, Головне управління ДПС у Тернопільській області як контролюючий орган, - уповноважено на здійснення перевірок суб`єктів господарювання щодо наявності ліцензій на право виробництва, зберігання, здійснення оптової та роздрібної торгівлі пальним, реєстрації акцизних складів, обладнання та реєстрації в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі.

Порядок проведення фактичних перевірок регламентує ст.80 ПК України, відповідно до якої фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи) (п.80.1).

Відповідно до п.80.2 ст.80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності підстав, визначених у підпунктах 80.2.1 80.2.7.

Як видно з наказу Головного управління ДПС у Тернопільській області від 16.12.2021 №1789-п "Про проведення фактичної перевірки" слідує, що він прийнятий контролюючим органом керуючись ст.20, п.75.1 ст.75, пп.80.2.5 п.80.2 ст.80 ПК України, з метою дотримання вимог Закону №481/95-ВР, Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" від 06.07.1995 №265/95-ВР та інших нормативно-правових актів, що регулюють обіг підакцизних товарів.

Отже, підставою для проведення фактичної перевірки визначено пп.80.2.5 п.80.2 ст.80 ПК України.

Згідно з пп.80.2.5 п.80.2 ст.80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки, у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

Правова конструкція пп.80.2.5 п.80.2 ст.80 ПК України, в ньому поєднано дві окремі підстави для призначення проведення фактичної перевірки: першою підставою є наявність та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення платником податків вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками; другою (самостійною, незалежною від першої) підставою є здійснення функцій, визначених законом у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

Отже, норма пп.80.2.5 п.80.2 ст.80 ПК України дозволяє проведення фактичної перевірки, у тому числі на виконання функцій контролюючого органу, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального, які в силу приписів ст.19-1 ПК України та ст.16 Закону №481/95-ВР покладені на відповідача.

Зважаючи на суть обґрунтування позовних вимог представника позивача, суд вважає за доцільне вказати на те, що з приводу необхідності зазначення податковими органами у наказі про проведення фактичної перевірки конкретних підстав для її проведення, зокрема, інформації про порушення вимог законодавства (на чому наполягає представник позивача, посилаючись на практику касаційної інстанції), то суд зауважує, що на даний час склалася різна судова практика Верховного Суду з даного правового питання.

Так, у постановах Верховного Суду від 22.05.2018 у справі №810/1394/16, від 05.11.2018 у справі №803/988/17, від 05.11.2018 у справі №803/988/17, від 07.11.2019 у справі №140/391/19, від 10.04.2020 у справі №815/1978/18, викладена правова позиція, що контролюючий орган має право на призначення фактичної перевірки на підставі здійснення контролюючим органом функцій (відповідно до положень ст.19-1 ПК України), визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального та рішення керівника контролюючого органу, та не вимагає наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства.

Разом з тим, у постановах Верховного Суду від 02.09.2020 у справі №821/1828/16, від 09.09.2020 у справі №640/21536/19, від 22.09.2020 у справі №520/1304/2020, від 19.11.2020 у справі №160/7971/19, від 17.12.2020 у справі №520/12028/18, висловлена протилежна позиція, що недостатньо лише повноважень контролюючого органу, але і необхідне отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками.

21.01.2021 Верховним Судом прийнято постанову у справі №460/1239/19 в якій зазначено, що не зазначення підстави в наказі на проведення перевірки не свідчить про незаконність наказу або перевірки, оскільки відповідно до п.81.1 ст.81 ПК України, в наказі на перевірку достатньо зазначити підставу для проведення перевірки, визначену цим Кодексом.

В постанові Верховного Суду від 22.04.2021 у справі №805/3809/16-а (п.37-38) підтверджено позицію, що здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального є самостійною обставиною з якою законодавець пов`язує право контролюючого органу проводити фактичні перевірки суб`єктів господарювання за умови дотримання процедурних питань (прийняття наказу, вручення наказу, направлень, пред`явлення службових посвідчень) та не вимагає наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства.

В даному випадку достатньо факту покладення на контролюючий орган здійснення контролю за дотриманням норм законодавства у відповідній сфері правовідносин (виробництво і обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального).

Зазначений висновок також узгоджується із правовою позицією, висловленою в постанові Верховного Суду від 21.08.2021 у справі № 140/14625/20.

Оскільки у різних постановах Верховного Суду викладені різні правові висновки з цього питання, то суд керується позицію, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі №755/10947/17, яка зводиться до того, що суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду.

За таких обставин, суд враховує правові висновки, викладені у більш пізніших постановах Верховного Суду від 21.01.2021 у справі № 460/1239/19, від 22.04.2021 у справі №805/3809/16-а та 21.08.2021 у справі № 140/14625/20, згідно з якими у наказі достатньо посилання лише на правову норму та достатньо факту покладення на контролюючий орган здійснення контролю за дотриманням норм законодавства у відповідній сфері правовідносин (виробництво і обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального).

Таким чином суд вважає, що при наявності листа ДПС України від 08.09.2021, у межах даної справи відсутні підстави вважати протиправними дії відповідача у призначенні та проведенні фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 за адресою провадження діяльності АДРЕСА_1 , а наказ на проведення фактичної перевірки, - відповідає вимогам ПК України.

Водночас суд наголошує, що підставами для скасування спірних рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятих за результатами перевірки рішень.

Перевіряючи доводи сторін щодо суті виявлених перевіркою порушень, суд зазначає про таке.

Податковим повідомленням-рішенням №1 від 17.01.2022 застосовано штрафні санкції за зберігання пального без наявності ліцензії.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України визначені Законом №481/95-BP (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно з ч.1 ст.17 Закону №481/95-ВР за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями та тютюновими виробами, пальним та зберігання пального посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.

Відповідно до абз.9 ч.2 ст.17 Закону №481/95-ВР до суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі: оптової торгівлі пальним або зберігання пального без наявності ліцензії - 500000 гривень.

Статтею 15 цього Закону встановлено вимоги щодо імпорту, експорту, оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями, тютюновими виробами, пальним та зберігання пального.

Відповідно до ч.1 ст.15 Закону №481/95-ВР оптова торгівля пальним та зберігання пального здійснюються суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності за наявності ліцензії.

Суб`єкти господарювання (у тому числі іноземні суб`єкти господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) отримують ліцензії на право оптової торгівлі пальним та зберігання пального на кожне місце оптової торгівлі пальним або кожне місце зберігання пального відповідно, а за відсутності місць оптової торгівлі пальним - одну ліцензію на право оптової торгівлі пальним за місцезнаходженням суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) або місцезнаходженням постійного представництва (ч.8 ст.15 Закону №481/95-ВР).

Згідно з ч.10 ст.15 Закону №481/95-ВР ліцензії на право зберігання пального видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади за місцем розташування місць зберігання пального терміном на п`ять років.

Частиною 19 ст.15 Закону №481/95-ВР передбачено, що ліцензія на право зберігання пального не отримується на місця зберігання пального, що використовуються:

підприємствами, установами та організаціями, які повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевого бюджету;

підприємствами, установами та організаціями системи державного резерву;

суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) для зберігання пального, яке споживається для власних виробничо-технологічних потреб виключно на нафто- та газовидобувних майданчиках, бурових платформах і яке не реалізується через місця роздрібної торгівлі.

Згідно з ч.21 ст.15 Закону №481/95-ВР суб`єкти господарювання, які здійснюють роздрібну, оптову торгівлю пальним або зберігання пального виключно у споживчій тарі до 5 літрів, ліцензію на роздрібну або оптову торгівлю пальним або ліцензію на зберігання пального не отримують.

Водночас у ст.1 Закону №481/95-ВР наведено визначення термінів, а саме:

місце зберігання пального - місце (територія), на якому розташовані споруди та/або обладнання, та/або ємності, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування;

зберігання пального - діяльність із зберігання пального (власного або отриманого від інших осіб) із зміною або без зміни його фізико-хімічних характеристик;

Разом з цим, пп.14.1.6. п.14.1. ст.14 ПК України визначено, що акцизний склад - це:

а) спеціально обладнані приміщення на обмеженій території (далі - приміщення), розташовані на митній території України, де під контролем постійних представників контролюючого органу розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, пакування, фасування, зберігання, одержання чи видачі, а також реалізації спирту етилового, горілки та лікеро-горілчаних виробів;

б) приміщення або територія на митній території України, де розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізації пального.

Не є акцизним складом:

а) приміщення відокремлених підрозділів розпорядника акцизного складу, які використовуються ним виключно для пакування, фасування, зберігання, одержання чи видачі маркованих марками акцизного податку горілки та лікеро-горілчаних виробів, відвантажених з акцизного складу, а також для здійснення оптової та/або роздрібної торгівлі відповідно до отриманої розпорядником акцизного складу ліцензії;

б) приміщення або територія, на кожній з яких загальна місткість розташованих ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального не перевищує 200 кубічних метрів, а суб`єкт господарювання (крім платника єдиного податку четвертої групи) - власник або користувач такого приміщення або території отримує протягом календарного року пальне в обсягах, що не перевищують 1000 кубічних метрів (без урахування обсягу пального, отриманого через паливороздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримано відповідні ліцензії), та використовує пальне виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки і не здійснює операцій з реалізації та зберігання пального іншим особам.

в) приміщення або територія незалежно від загальної місткості розташованих ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального, власником або користувачем яких є суб`єкт господарювання - платник єдиного податку четвертої групи, який отримує протягом календарного року пальне в обсягах, що не перевищують 10000 кубічних метрів (без урахування обсягу пального, отриманого через паливороздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримано відповідні ліцензії), та використовує пальне виключно для потреб власного споживання і не здійснює операцій з реалізації та зберігання пального іншим особам;

г) паливний бак як ємність для зберігання пального безпосередньо в транспортному засобі або обладнанні чи пристрої;

ґ) приміщення або територія, у тому числі платника податку, де зберігається або реалізується виключно пальне у споживчій тарі ємністю до 5 літрів включно, отримане від виробника або особи, яка здійснила його розлив у таку тару.

З аналізу наведених правових норм слідує, що суб`єкти господарювання, які отримують пальне для власних потреб та зберігають його для використання в господарській діяльності, зобов`язані отримати відповідну ліцензію. Виключенням є зберігання пального без отримання ліцензії в паливних баках транспортних засобів (технологічного обладнання) та у споживчій тарі ємністю до 5 літрів включно, отримане від виробника або особи, яка здійснила його розлив у таку тару. В інших випадках зберігання пального дозволяється виключно за наявності ліцензії, отриманої на кожне місце зберігання.

Як встановлено судом, в ході перевірки з`ясовано, що ФОП ОСОБА_1 , без наявності ліцензії на право зберігання пального в період з 01.04.2020 по 15.09.2021, отримано пальне на загальну кількість 3000 л, що підтверджується матеріалами перевірки, а саме:

акцизна накладна №56870 від 12.06.2021, видаткова накладна №623 від 12.06.2021, ТТН на відпуск нафтопродуктів №41 від 12.06.2021 в кількості 1000 л дизельного пального Євро (а.с.60-62);

акцизна накладна №63010 від 30.06.2021, видаткова накладна №1422 від 30.06.2021, ТТН на відпуск нафтопродуктів №52 від 30.08.2021 в кількості 1000 л дизельного пального Євро (а.с.63-65);

акцизна накладна №75263 від 28.07.2021, видаткова накладна №1593 від 28.07.2021, ТТН на відпуск нафтопродуктів №29 від 28.07.2021 в кількості 1000 л дизельного пального Євро (а.с.66-68).

Вказані нафтопродукти придбані позивачем для здійснення власної господарської діяльності, які було відвантажено в резервуар горизонтальний циліндричний об`ємом 9500 л для зберігання пального (а.с.54), який розташований за адресою провадження діяльності позивачем АДРЕСА_1 , що перебуває у користування ФОП ОСОБА_1 відповідно до договору №1 оренди резервуару для зберігання пального, укладеного 01.05.2021 з ФОП ОСОБА_2 (а.с.51-53).

Відповідно до наданих ФОП ОСОБА_1 письмових пояснень, паливо доставлялося за адресою: АДРЕСА_1 , з 01.04.2020, в ТТН не було змінено адреси доставки в результат технічної помилки (а.с.49).

Однак позивачем отримано ліцензію на роздрібну торгівлю пальним 01.10.2021 №02100117, терміном дії з 16.09.2021 до 16.09.2026 (а.с.20).

Наявність у орендодавця резервуару ліцензії на право зберігання пального від 20.05.2020 №2000469, терміном дії з 25.03.2020 до 25.03.2025, не спростовує допущеного порушення.

Факт отримання та зберігання позивачем пального без наявності ліцензії на зберігання пального за період з 01.04.2020 по 15.09.2021, тобто до дня отримання ліцензії на зберігання пального для власних потреб, в кількості 3000 л, підтверджується як акцизними накладними, видатковими накладними, ТТН, договорами так і поясненнями ФОП ОСОБА_1 .

Доказів отримання послуг зберігання пального позивачем не представлено.

Більше того, підтвердивши факт користування ємністю відповідно до договору №1 оренди резервуару для зберігання пального, укладеного 01.05.2021 з ФОП ОСОБА_2 (а.с.51-53), позивач фактично самостійно підчас перевірки надав докази зберігання пального до отримання ліцензії.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про підставне застосування до позивача фінансової санкції у вигляді штрафу у розмірі 500000,00 грн. за зберігання пального без наявності відповідної ліцензії, що стверджується дослідженими в ході судового розгляду доказами.

Посилання позивача на те, що в акті перевірки зроблено висновок про порушення ФОП ОСОБА_1 вимог абз.2 п.22 підрозділу XX "Перехідні положення" та пп.230.1.1 п.230.1 ст.230 ПК України, оскільки ставилися претензії саме до складу, не відповідають дійсності. Як в акті від 24.12.2021 №6582/19-00-09-01/ НОМЕР_1 про результати фактичної перевірки з питань дотримання вимог з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства з питань виробництва, зберігання та обігу пального, контроль за виконанням якого покладений на органи ДПС, так і в податковому повідомленні-рішенні №1 від 17.01.2022 вказано про порушення ФОП ОСОБА_1 вимог ч.1 ст.15 Закону №481/95-ВР, згідно якою оптова торгівля пальним та зберігання пального здійснюються суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності за наявності ліцензії.

З приводу доводів позивача про допущення порушень при складенні спірного податкового повідомлення-рішення (винесене не на підставі матеріалів перевірки а лише акту; застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені, у тому числі за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності тощо) суд вважає безпідставними, оскільки контролюючим органом складено податкове повідомлення-рішення №1 від 17.01.2022 за формою "С" у відповідності до додатку 19 до Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.12.2015 №1204 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 31.12.2020 № 846), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.01.2016 за № 124/28254.

Відтак, встановлені судом обставини справи та системний аналіз наведених законодавчих норм свідчать про обґрунтованість наслідків проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкового повідомлення-рішення №1 від 17.01.2022 та визнає таким, що прийняте відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України, а доводи позивача наразі не спростовують вказаних висновків суду, тому позовні вимоги про визнання протиправним та скасування оскаржуваного рішення суд залишає без задоволення.

Частиною 1 ст.9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому, згідно ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 09.12.1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

За наслідками судового розгляду, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, надав суду достатніх доказів на підтвердження обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, про що описано вище.

Таким чином, виходячи з встановлених обставин справи, оцінивши добуті докази в їх сукупності за правилами ст.90 КАС України та наведені положення чинного законодавства, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню за встановленої судом безпідставності його вимог.

Підстави для розподілу судових витрат відповідно до ст.139 КАС України відсутні.

Керуючись ст.139, 241-246, 250 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити в позові ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №1 від 17.01.2022 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 21 червня 2022 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- Фізична особа- підпиємець ОСОБА_1 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 );

відповідач:

- Головне управління ДПС у Тернопільській області (місцезнаходження/місце проживання: вул. Білецька, 1,м. Тернопіль,46003, код ЄДРПОУ/РНОКПП 44143637);

Головуючий суддя Мандзій О.П.