Справа № 520/26542/21
Суддя: Бадюков Ю.В.
Дата ухвалення: 2022-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

23 червня 2022 року № 520/26542/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бадюкова Ю.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) до Міністерства юстиції України (вул. Городецького, буд. 13, м. Київ, 01001, ), треті особи: Північно-Східне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції (вул. Нетіченська, буд. 14, м. Харків, 61010, ), Регіональна профспілкова організація Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції (вул. Нетіченська, буд. 14, м. Харків, 61010, ) про визнання протиправними дій та бездіяльності, визнання протиправними відмов, скасування наказу, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства юстиції України (далі по тексту - відповідач, Мін`юст), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Північно-Східне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції (далі по тексту третя особа-1, міжрегіональне управління, Північно-Східне МУПВКП Мінюсту), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Регіональна профспілкова організація Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції (далі по тексту третя особа-2, Профспілка), в якому просить суд:

- визнати протиправними дії та бездіяльність Міністерства юстиції України (код ЄДРПОУ - 00015622) щодо висунення вимоги про надання сертифікату української мови при переведенні ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) за її заявою на посаду заступника начальника Управління - начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків);

- визнати протиправними відмову і не здійснення дій з переведення ОСОБА_1 на запропоновану Міністерством юстиції України посаду заступника начальника примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків);

- визнати протиправними відмову і не здійснення дій з переведення ОСОБА_1 на вакантну посаду Міністерством юстиції України посаду заступника начальника примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків);

- скасувати наказ Міністерства юстиції України від 29.09.2021 року № 2361 /к;

- зобов`язати Міністерство юстиції України () призначити ОСОБА_1 на запропоновану їй 16.09.2021 Міністерством юстиції України вищезазначену посаду - заступника начальника Управління - начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків);

- встановити судовий контроль.

В обґрунтування заявлених вимог позивачка зазначила, що працювала на посаді заступника начальника Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції з питань дотримання прав засуджених та осіб, узятих під варту.

16 вересня 2021 року ОСОБА_1 отримала від Міністерства юстиції попередження про наступне вивільнення, яке було вручено їй відповідно до доручення від 13.09.2021 № 462/1.3/48-21. В попередженні пропоновувались для переведення на підставі ч. 3 ст. 87 Закону України Про державну службу посади державної служби.

Серед запропонованих для переведення посад була посада під номером 46 - заступника начальника Управління - начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків).

У вказаному попередженні містилась інформація (в останньому абзаці), що у випадку згоди на переведення на одну із запропонованих посад необхідно подати керівнику територіального органу Міністерства юстиції та Державному секретарю Міністерства юстиції України відповідні заяви.

Як стверджує позивач, жодних додаткових вимог, зокрема подачі сертифікату про володіння державною мовою, як в попередженні так і в чинному законодавстві не містилось.

16.09.2021 р. нею було подано відповідні заяви: про згоду на переведення на запропоновану посаду на ім`я начальника Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції та на ім`я Державного секретаря Міністерства юстиції України ОСОБА_2 про звільнення з посади заступника Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції у зв`язку з переведенням на посаду заступника начальника Управління - начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків).

На запит до Міністерства юстиції щодо питання переведення позивачка отримала 04.10.2021 року на особисту електронну адресу лист Управління від 04.10.2021 N° 22-4962/5.1/1157-21, в якому повідомляється про надходження до Управління листа від Міністерства юстиції за вих. № 86257/14.7/11-21 від 28.09.2021 року щодо розгляду її заяви від 16.09.2021 року на посаду заступника начальника примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), яку їй було запропоновану самим же Міністерством юстиції згідно з попередженням.

Вказаний лист Управління від 04.10.2021 № 22-4962/5.1/1157-21 дублював безпідставну вимогу Міністерства юстиції з листа за вих. № 86257/14.7/11 -21 від 28.09.2021 року щодо обов`язку надати до заяви на переведення на підставі частини третьої статті 87 Закону України «Про державну службу» сертифікат про рівень володіння державною мовою.

07.10.2021 року позивачка склала іспит на 92% із 100 % можливих, про що невідкладно проінформувала Міністерство та Управління. Після отримання сертифікату 12.10.2021 року вона невідкладно його подала до служби управлінням персоналу та додатково повідомила Міністерство юстиції листом та просила повідомити про прийняте рішення.

25.10.21 р. їй вручили лист від Міністерства юстиції України від 18.10.2021 № 94446//14.7, виконавцем якого є ОСОБА_3 та в даному листі зазначається, що зазначена посада не є вакантною.

25.10.22 року близько 15 год. мене запросили до селекторної зали та начальник служби персоналу Управління повідомив про те, що до Управління 26.10.2021 року надійшло доручення від 20.10.2021 року № 520/1.3/48-21 щодо ознайомлення мене з посадами вакантними в системі ДКВС. Жодної інформації щодо того, що я вже вибрала посаду, на яку бажаю бути переведеною їй не надано.

Крім того, доручення від 13.09.2021 року не було скасовано та незрозуміла є природа доручення від 20.10.2021 року.

Вважає такі дії Міністерства юстиції такими, що направлені на бажання уникнути відповідальності ідею призначення іншої особи на посаду, яку мені було запропоновано самим же Міністерством юстиції 16.09.2021 року.

Пізніше позивач дізналась, що наказом Міністерства юстиції від 29.09.2021 року № 2361/к ОСОБА_4 , яка обіймала посаду заступника начальника Управління - начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) переведена з 30 вересня 2021 року на посаду, яку їй було запропоновано Міністерством юстиції як державну гарантію при переведенні внаслідок скорочення, а саме - посаду заступника начальника Управління - начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків).

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.

Відповідачем надано відзив позовну заяву, в якому просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування своєї позиції відповідач зазначив, що з урахованням вимоги статті 87 Закону України «Про державну службу» Позивачу запропоновано перелік вакантних посад для переведення.

Пунктом 3 частини першої статті 4 Закону України «Про державну службу» передбачено, що державна служба здійснюється з дотриманням принципів професіоналізму, який передбачає, зокрема, вільне володіння державною мовою.

Відповідно до Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» державних службовців віднесено до кола осіб, які зобов`язані володіти державною мовою та застосовувати її під час виконання службових обов`язків.

Частина четверта статті 10 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» зобов`язує особу подати документ, що засвідчує рівень володіння державною мовою до призначення на відповідну посаду.

Згідно з положеннями статті 10 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» вимоги щодо відповідного рівня володіння державною мовою державними службовцями встановлює Національна комісія із стандартів державної мови.

Рівень володіння державною мовою державними службовцями, засвідчується державним сертифікатом про рівень володіння державною мовою, що видається Національною комісією зі стандартів державної мови відповідно до Закону,

В свою чергу, з 16.07.2021 набули чинності зміни до Закону України «Про державну службу», якими зокрема, доповнено перелік інформації, яка подається особою для участі у конкурсі. Так, вказаними змінами передбачено подання копії Державного сертифіката про рівень володіння державною мовою або витягу з реєстру Державних сертифікатів про рівень володіння державною мовою.

Листом Державного секретаря Міністерства юстиції України від 28.09.2021 № 86257/14.7/11-21 Позивача було повідомлено про можливість задоволення її заяви про призначення за переведенням тільки при поданні нею державного сертифікату про рівень володіння державною мовою.

Оскільки ОСОБА_1 не були дотримані вимоги чинного законодавства щодо надання сертифіката про рівень володіння державною мовою, здійснення заходів щодо її подальшого працевлаштування на зазначеній посаді не уявлялось за можливе.

Крім того, слід зазначити, що впродовж того часу, як ОСОБА_1 вчиняла дії, направлені на отримання сертифіката про рівень володіння державною мовою, обрана нею посада вже не була вакантною, оскільки, наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2021 № 2361/к ОСОБА_4 заступника начальника Управління начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) було переведено з 30.09.2021 на посаду заступника начальника Управління начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківський області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків).

З огляду на вищевикладене, Міністерством юстиції України листом 20.10.2021 № 520/1.3/48-21 було запропоновано ОСОБА_1 продовжити проходження державної служби в Державній кримінально-виконавчій службі України на одній із запропонованих посад відповідно до переліку, з якими Позивач ознайомлена під підпис.

Втім, Позивачем не надано згоди на подальше її працевлаштування на запропоновані посади.

Крім того, як зауважує відповідач, позовна вимога про скасування наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2021 № 2361/к «Про переведення ОСОБА_5 » та зобов`язання Мінюсту призначити ОСОБА_1 на вказану посаду є такою, що не підлягає задоволенню, оскільки на даний час, на посаду заступника начальника Управління - начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) призначено ОСОБА_6 відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 29.11.2021 № 2845/в.

Тобто, наказ Міністерства юстиції України від 29.09.2021 № 2361/к «Про переведення ОСОБА_4 » на даний час вичерпав свою дію.

Третьою особою-1 надано письмові пояснення в яких заперечив проти задоволення позову, підтримавши правову позицію відповідача по цій справі.

Третя особа-2 правом надати до суду письмові пояснення не скористалась.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно до вимог ст. 229 КАС України.

Згідно положень ст. ст. 12, 257 КАС України даний спір віднесено до категорії справ, що підлягають розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження, враховуючи, що відповідача повідомлено належним чином про наявність позову щодо оскарження його рішення.

Згідно ч. 5 ст. 262 КАСУ суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

Наказом Міністерства юстиції України від 05.04.2018 №1346/к ОСОБА_1 призначено на посаду заступника начальника Північно- Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції з питань дотримання прав засуджених та осіб, взятих під варту.

10.01.2020 року Міністром юстиції України була затверджена структура міжрегіонального управління, в якій відбулись зміни, в тому числі, скорочена посада заступника начальника міжрегіонального управління з питань дотримання прав засуджених та осіб, узятих під варту.

Наказом Міністерства юстиції України від 14.01.2020 № 203/к «Про внесення змін до штату Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції» було внесено зміни до штату міжрегіонального управління, зокрема, посаду заступника начальника міжрегіонального управління з питань дотримання прав засуджених та осіб, узятих під варту було скорочено.

Відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 13.07.2020 № 2220/к ОСОБА_1 звільнено з посади заступника начальника Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції з питань дотримання прав засуджених та осіб, взятих під варту, 14 липня 2020 року відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону України Про державну службу з припиненням державної служби.

Наказом Міністерства юстиції України від 25.08.2021 року № 2014/к, виданим на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.04.2021 року та постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 11.08.2021 року по справі 520/10516/2020, було скасовано наказ Міністерства юстиції України від 13.07.2020 № 2220/к «Про звільнення» та поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Північно- Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції з питань дотримання прав засуджених та осіб, узятих під варту.

14.09.2021 року на адресу міжрегіонального управління надійшло доручення Державного секретаря Міністерства юстиції України від 13.09.2021 року № 462/1.3/48-21, яким начальнику міжрегіонального управління полковнику внутрішньої служби ОСОБА_7 було доручено вжити заходів щодо ознайомлення заступника начальника Північно- Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції з питань дотримання прав засуджених та осіб, узятих під варту, ОСОБА_1 із попередженням про звільнення під особистий підпис, яке в двох екземплярах було додане до доручення. Одночасно із попередженням про звільнення на виконання ч. 3 ст. 87 Закону України «Про державну службу» Державним секретарем Мін`юсту, як суб`єктом призначення, було запропоновано позивачу 46 вакантних посад державної служби на вибір.

Так, зокрема, у попередженні було зазначено, що «одночасно, відповідно до абзацу другого частини третьої статті 87 Закону та з урахуванням листа Департаменту з питань виконання кримінальних покарань від 03.09.2021 № 8/1-18173/ ОСОБА_8 пропонується переведення на такі посади:

… 46) заступника начальника Управління - начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків).

У разі згоди на переведення на одну із запропонованих посад Вам необхідно подати керівнику територіального органу Міністерства юстиції та Державному секретарю Міністерства юстиції України або особі, яка виконує його обов`язки, відповідні заяви.».

Після ознайомлення із попередженням про звільнення та переліком запропонованих для переводу вакантних посад позивачем із переліку вакантних посад було обрано вищезазначену посаду заступника начальника Управління - начальника відділу примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), про що ОСОБА_1 складені та подані відповідні заяви.

Так, 16.09.2021 р. позивачкою було подано заяви: про згоду на переведення на запропоновану посаду на ім`я начальника Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції та на ім`я Державного секретаря Міністерства юстиції України ОСОБА_2 про звільнення з посади заступника Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції у зв`язку з переведенням на посаду заступника начальника Управління - начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків).

Листом Державного секретаря Міністерства юстиції України від 28.09.2021 року за вих. № 86257/14.7/11-21 міжрегіональне управління, з посиланням на ч. 4 ст. 10 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної», було повідомлене про те, що до заяви від 16.09.2021 на призначення за переведенням ОСОБА_1 не додано державного сертифікату про рівень володіння державною мовою. Питання про переведення ОСОБА_1 на запропоновані їй посади може бути розглянуто тільки при наявності державного сертифікату про рівень володіння державною мовою.

29.09.2021 року наказом Міністерства юстиції України № 2361/к іншу особу - ОСОБА_4 - заступника начальника Управління начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) було переведено з 30.09.2021 на посаду заступника начальника Управління начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківський області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), тобто на посаду на яку за переведенням претендувала позивачка та у переведенні на яку позивачці не було відмовлено в установленому порядку.

Водночас, про вказані вимоги суб`єкта призначення щодо необхідності надання сертифікату, ОСОБА_1 була проінформована листом міжрегіонального управління від 04.10.2021 року № 22-4962/5.1/1/57-21 наступного змісту: «До Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції надійшов лист з Міністерства юстиції України за вих. № 86257/14.7/11-21 від 28.09.2021 щодо розгляду Вашої заяви про переведення на іншу посаду.

В зв`язку з тим, що до заяви Ви не додали державний сертифікат про рівень володіння державною мовою питання переведення на запропоновані посади буде розглянуто тільки при наявності зазначеного сертифікату.

В зв`язку з чим прошу Вас прибути до Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції (графік роботи: понеділок - четвер з 08.00 до 17.00, п`ятниця з 08.00 до 15.45; перерва з 12.00 до 12.45) та надати державний сертифікат про рівень володіння державною мовою для направлення до Міністерства юстиції.».

Листом від 07.10.2021 року позивачка повідомила міжрегіональне управління та Міністерство юстиції про успішне складання іспиту, та вже 13.10.2021 року - надала сертифікат, який в той же день був спрямований міжрегіональним управлінням до Міністерства юстиції України.

18.10.2021 року на адресу міжрегіонального управління на ім`я заступника начальника управління з питань дотримання прав засуджених та осіб, взятих під варту, ОСОБА_1 надійшов лист Міністерства юстиції, в якому у відповідь на заяву позивача від 07.10.2021 року повідомлено, що станом на 15.10.2021 року посада заступника начальника Управління - начальника відділу примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) не є вакантною. Дана інформація була доведена до відома позивача.

Дорученням Державного Секретаря Міністерства юстиції України від 20.10.2021 року № 520/1.3/48-21 міжрегіональному управлінню було доручено здійснити заходи по ознайомленню позивача з пропозиціями про подальше проходження державної служби в Державній кримінально-виконавчій службі України у зв`язку із скороченням посади, яку вона обіймає.

26.10.2021 року ОСОБА_1 була ознайомлена із зазначеними вище пропозиціями та надала щодо них письмові зауваження.

До відповідача та третьої особи-1 від позивача не надходило заяви про переведення її на одну із запропонованих суб`єктом призначення посад згідно Доручення Державного Секретаря Міністерства юстиції України від 20.10.2021 року № 520/1.3/48-21.

Наказом Міністерства юстиції України від 12.11.2021 року № 2709/к позивача було звільнено з посади заступника начальника Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції з питань дотримання прав засуджених та осіб, узятих під варту, 17 листопада 2021 року відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу» з припиненням державної служби.

Відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 29.11.2021 № 2845/в з 30.11.2021 року переведено на посаду заступника начальника Управління - начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), тобто на посаду, на яку претендувала позивачка, переведено заступника начальника Управління - начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Качмара В.Б.

Не погодившись із такими діями суб`єкта призначення Міністерства юстиції України позивачка звернулась до суду за захистом порушеного права.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з такого.

Переведення державних службовців регламентоване статтею 41 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 р. № 889-VIII, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі Закон № 889), згідно якої Державний службовець з урахуванням його професійної підготовки та професійних компетентностей може бути переведений без обов`язкового проведення конкурсу:

1) на іншу рівнозначну або нижчу вакантну посаду в тому самому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням керівника державної служби або суб`єкта призначення;

2) на рівнозначну або нижчу вакантну посаду в іншому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, з якого переводиться державний службовець, та суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, до якого переводиться державний службовець.

Державний службовець, призначений на посаду без конкурсу, не може бути переведений на вищу посаду державної служби без проведення конкурсу.

Переведення здійснюється лише за згодою державного службовця.

Не допускається переведення в іншу місцевість державного службовця - вагітної жінки або особи, яка є єдиним опікуном дитини віком до 14 років, а також державного службовця, який у встановленому законодавством порядку визнаний особою з інвалідністю. Не допускається таке переведення також у разі виникнення у державного службовця особливо важливих особистих або сімейних обставин.

У разі переведення державного службовця на іншу посаду йому виплачується заробітна плата, що відповідає посаді, на яку його переведено.

Суб`єкт призначення з урахуванням професійної підготовки та професійних компетентностей може прийняти рішення про одночасне переведення не менше двох державних службовців між посадами, які вони займають. Переведення здійснюється лише на рівнозначні посади та за згодою державних службовців.

Переведення не зупиняє перебіг п`ятирічного строку призначення на посаду державної служби категорії "А", визначеного пунктом 1 частини другої статті 34 цього Закону.

Переведення не повинно бути прихованим покаранням.

Відповідно до частини третьої статті 5 Закону № 889-VIII дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих Законом № 889.

Пунктом 5 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України передбачено, що підставою припинення трудового договору є переведення працівника, за його згодою, на інше підприємство, в установу, організацію або перехід на виборну посаду.

Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (ч.2 ст.40 КЗпП України).

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. (ст.49-2 КЗпП України).

За приписами ст. 87 Закону № 889, підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є:

1) скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу;

1-1) ліквідація державного органу;

2) встановлення невідповідності державного службовця займаній посаді протягом строку випробування;

3) отримання державним службовцем негативної оцінки за результатами оцінювання службової діяльності;

4) вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку, який передбачає звільнення.

Частиною 3 вказаної статті встановлено, що суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів.

Одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.

Державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини першої цієї статті у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду.

З аналізу приписів Закону № 889 вбачається, що порядок призначення на посаду державної служби і врегульований цим Законом порядок переведення державного службовця на рівнозначну або нижчу посаду без проведення конкурсу є різними.

Зокрема, чинне законодавство України, як Закон № 889, так і Кодекс законів про працю не містить будь-яких вимог до державних службовців, що переводяться разом зі згодою на таке переведення додавати будь-які інші документи, зокрема державний сертифікат про рівень володіння державною мовою.

Тому суд погоджується із висновком позивачки про те, що відповідач протиправно не вчинив дій з її переведення на обрану нею посаду згідно поданих нею заяв від 16.09.2021 року.

Відповідно до статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Словосполучення «згідно із законом» у пункті 2 статті 8 вимагає передусім, щоб відповідний захід був певним чином передбачений національним законодавством; він також стосується якості відповідного закону і вимагає його відповідності принципу верховенства права та доступності відповідній особі, яка, зокрема, має бути здатною передбачити його наслідки для себе (див., серед багатьох інших джерел, рішення від 1 липня 2008 р. у справі «Ліберті» та інші проти Сполученого Королівства» (Liberty and Others v. the United Kingdom), заява № 58243/00, n. 59).

Практика Європейського суду з прав людини підтверджує, що елементом принципу верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоб виключити ризик свавілля. На думку Європейського суду з прав людини, поняття "якість закону" означає, що національне законодавство повинно бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають вживати заходів, що вплинуть на конвенційні права цих людей (рішення Європейського суду з прав людини у справах "C. G. and Others v. Bulgaria", "Oleksandr Volkov v. Ukraine»).

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справах "Кантоні проти Франції" ("Cantoni v. France", заява № 17862/91, § 31-32), "Вєренцов проти України" ("Vyerentsov v. Ukraine", заява "№ 20372/11, § 65)).

А отже, звільнення державних службовців без існування відповідного правового регулювання має наслідком свавільне втручання відповідного органу у право на працю та, як наслідок, суперечить вимогам принципу верховенства права.

Європейський Суд підтверджує, що немає ніяких принципових підстав вважати, що «приватне життя» виключає професійну діяльність. На обмеження, що накладаються на професійну діяльність, може поширювати свою дію стаття 8 Конвенції, якщо вони впливають на те, яким чином індивідуум формує свою соціальну ідентичність, розвиваючи спілкування з іншими людьми. У зв`язку з цим досить вказати, що саме в рамках своєї роботи більшість людей мають можливість зміцнювати безліч, тобто максимум, своїх зв`язків із зовнішнім світом (див. згадане вище Рішення у справі «Німіц проти Німеччини», § 29).

Крім того, професійне життя дуже часто переплетене з приватним життям в строгому сенсі цього поняття таким чином, що завжди важко розрізнити, в якій якості виступає індивідуум наразі. Коротко кажучи, професійне життя, будучи частиною зони взаємодії одних індивідуумів з іншими, навіть в публічному контексті може підпадати під поняття «приватне життя» (див. рішення Європейського Суду щодо прийнятності для розгляду по суті скарги у справі «Мулк проти Польщі »[Mуіka c. Pologne] (скарга № 56550/00)).

За приписами ст. 245 КАСУ при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково, чи відмовити в його задоволені повністю або частково. У п. 3 ч. 2 вказаної статті суд може визнати протиправними дії суб`єкта владних повноважень, а , п. 4 ч. 2 зазначеної статті вказує, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

У правовідносинах, що склались, суд відзначає про наявність як протиправної пасивної так і протиправної активної поведінки відповідача.

Суд відзначає, що дії це активна поведінка суб`єкта владних повноважень, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб, а бездіяльність - це пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб (наприклад неприйняття рішення за заявою особи, не оприлюднення нормативно-правового акта тощо).

Відносно вимог позивача про скасування наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2021 року № 2361 /к «Про переведення», яким на спірну посаду була призначена ОСОБА_4 та є індивідуальним актом, суд відзначає, що за приписами п. 19 ч. 1 т. 4 КАСУ індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням.

Позаяк, оскаржений наказ не стосується прав та інтересів позивачки, дію його вичерпано через призначення на спірну посаду вже іншої особи ОСОБА_6 згідно наказу Міністерства юстиції України від 29.11.2021 № 2845/в з 30.11.2021 року, то у цій позовній вимозі слід відмовити.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправною відмови і не здійснення дій з переведення ОСОБА_1 на вакантну посаду Міністерством юстиції України посаду заступника начальника примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), то суд відзначає, що матеріалами справи не підтверджується пропозиція суб`єктом призначення цієї посади та надання згоди позивачем на переведення на вказану посаду, через що у задоволені цієї позовної вимоги слід відмовити.

Щодо встановлення судового контролю, суд зазначає, що згідно ч. 1 ст. 382 КАС України у разі необхідності спосіб, строки і порядок виконання можуть бути визначені у самому судовому рішенні.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання постанови суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання постанови, штраф у розмірі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Проаналізувавши наведені положення КАС України, суд вважає, що встановити судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд може, тобто, наділений правом, під час прийняття постанови у справі.

Такий контроль здійснюється судом шляхом зобов`язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання постанови суду першої інстанції, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу.

При цьому, зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.

Зазначена правова позиція підтверджується практикою Верховного Суду, що викладена у додатковій постанові по справі №235/7638/16-а від 31.07.2018 року.

Згідно зі ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

З наведеного слідує, що рішення суду, яке набрало законної сили є обов`язковим для учасників справи. Це забезпечується, в першу чергу, через примусове виконання судових рішень відповідно до Закону України "Про виконавче провадження". Судовий контроль у формі зобов`язання подати звіт, також є формою забезпечення виконання судових рішень.

Таким чином, з огляду на викладене, суд дійшов висновку, що встановлення судового контролю за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень можливе лише під час прийняття такого рішення та враховуючи, що встановлення зазначеного зобов`язання є правом суду, а не його обов`язком, тому в задоволенні заяви позивача про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення слід відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, з огляду на те, що відповідачем, не доведено правомірності оскаржуваних дій та бездіяльності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до положень ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 14, 22, 194, 243, 246, 249, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) до Міністерства юстиції України (вул. Городецького, буд. 13, м. Київ, 01001, ), треті особи: Північно-Східне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції (вул. Нетіченська, буд. 14, м. Харків, 61010, ), Регіональна профспілкова організація Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції (вул. Нетіченська, буд. 14, м. Харків, 61010, ) про визнання протиправними дій та бездіяльності, визнання протиправними відмов, скасування наказу задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Міністерства юстиції України (код ЄДРПОУ - 00015622) щодо відмови у розгляді заяви ОСОБА_1 про її переведення, викладеної у листі від 28.09.2021 року за вих. № 86257/14.7/11-21.

Визнати протиправною бездіяльність Міністерства юстиції України (код ЄДРПОУ - 00015622) з не вчинення дій за заявами ОСОБА_1 від 16.09.2021 року про її переведення на запропоновану Міністерством юстиції України посаду заступника начальника примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків).

Зобов`язати Міністерство юстиції України (вул. Городецького, буд. 13, м. Київ, 01001, ) вчинити дії з переведення ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) на запропоновану їй 16.09.2021 Міністерством юстиції України посаду - заступника начальника Управління - начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків).

Стягнути з Міністерства юстиції України (вул. Городецького, буд. 13, м. Київ, 01001, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) суму сплаченого судового збору у розмірі 1816, 00 грн. (одна тисяча вісімсот шістнадцять гривень).

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

В разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 23.06.2022 р.

Суддя Бадюков Ю.В.