Справа № 120/2492/22-а
Суддя: Воробйова Інна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2022-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

27 червня 2022 р. Справа № 120/2492/22-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Воробйової Інни Анатоліївни, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування вимог

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом звернулась ОСОБА_1 (далі ОСОБА_2 , позивач) до Головного управління ДПС у Вінницькій області (далі ГУ ДПС у Вінницькій області, податковий орган, відповідач), у якому просила:

- визнати протиправними та скасувати вимоги №Ф-313580-50у від 14.12.2018 р. на суму 15 819, 54 грн., Ф-313590-50 від 03.12.2020 р. на суму 9 049,48 грн., №Ф-313580-50 від 13.05.2021 р. на суму 28 739, 26 грн., №Ф-313580-50 від 18.01.2022 р. на суму 37 788,74 грн.;

- поновити строк на подачу заяви про списання податкового боргу (недоїмки) за період 01.01.2017 р. по 01.12.202 р.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивачка зазначила, що податкові вимоги сформовані без дотримання Порядку №610 від 30.06.2017 р. Вказала на те, що оскільки протягом 2017 -2021 р. не здійснювала підприємницьку діяльність, відтак, не має сплачувати ЄСВ .

Окремо позивачка вказала й на те, що перебувала за кордоном, відтак, не мала змоги звернутись до березня 2021 р. із заявою про списання боргу.

25.04.2022 р. відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

13.05.2021 р. надійшов відзив, в якому представник відповідача просить відмовити в задоволенні позову вказуючи, що за позивачем рахується борг по єдиному внеску в сумі 37 788, 74 грн. Вказав, що позивачка до липня 2021 р. була зареєстрована, як фізична особа підприємець. А отже, мала нараховувати і сплачувати ЄСВ, відтак, на думку представника, спірні вимоги є правомірними та не підлягають скасуванню.

Ухвалою від 27.06.2022 р. позовну заяву в частині позовних вимог про визнання протиправними та скасування вимог №Ф-313580-50у від 14.12.2018 р. на суму 15 819, 54 грн., Ф-313590-50 від 03.12.2020 р. на суму 9 049,48 грн., №Ф-313580-50 від 13.05.2021 р. на суму 28 739, 26 грн. - залишено без розгляду.

Дослідивши адміністративну справу, оцінивши надані докази, суд встановив наступне.

04.06.2003 р. проведено державну реєстрацію фізичної особи підприємця ОСОБА_3 та 05.07.2021 р. підприємницьку діяльність припинено.

ГУ ДФС у Вінницькій області сформовано вимоги №Ф-313580-50 у від 14.12.2018 р. про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості зі сплати єдиного внеску в розмірі 15 819, 54 грн. та №Ф-313580-50 у від 10.12.2019 р. на суму 10 719, 72 грн.,

Також Г.оловним управлінням ДПС у Вінницькій області сформовано вимоги про сплату ЄСВ:

- №Ф-313580-50 від 03.12.2020 р. на суму 9 049,48 грн.;

- №Ф-313580-50 від 13.05.2021 р. на суму 28 739, 26 грн.;

- №Ф-313580-50 від 18.01.2022 р. на суму 37 788,74 грн.

Суд акцентує увагу, що 12.10.2010 р. прізвище " ОСОБА_4 " у зв`язку із реєстрацією шлюбу змінено на " ОСОБА_5 ".

Не погоджуючись з вимогами про стягнення ЄСВ, позивачка звернулась до суду із цим позовом.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд керується та виходить з наступного.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати врегульовані Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон №2464-VI).

За приписами частини другої статті 2 Закону № 2464-VI, виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Згідно із пунктом 4 частини першої статті 4 Закону № 2464-VІ, платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до абзаців першого та другого пункту 2 частини першої статті 7 Закону № 2464-VІ, єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Таким чином, у зв`язку із внесеними до Закону № 2464-VІ змінами щодо нарахування єдиного внеску його платниками у фізичних осіб - підприємців з 01 січня 2017 року виник обов`язок щодо нарахування та сплати єдиного внеску незалежно від того, чи отримували вони дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу.

Відповідно до частин другої - четвертої, восьмої, дванадцятої статті 9 Закону № 2464-VI обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Обчислення єдиного внеску за минулі періоди, крім випадків сплати єдиного внеску згідно з частиною п`ятою статті 10 цього Закону, здійснюється виходячи з розміру єдиного внеску, що діяв на день нарахування (обчислення, визначення) заробітної плати (доходу), на яку відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Згідно із абзацами першим, третім - п`ятим частини четвертої статті 25 Закону № 2464-VI, орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

Процедуру нарахування і сплати єдиного внеску страхувальниками, визначеними Законом № 2464-VI, нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів визначає Інструкція про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджена наказом Міністерства фінансів України від 20 квітня 2015 року №449 (далі - Інструкція № 449).

Абзацом 2 пункту 2 розділу VI Інструкції № 449 встановлено, що у разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VІІ цієї Інструкції.

Відповідно до абзаців першого - третього, одинадцятого пункту 3 розділу VI Інструкції № 449, органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску. Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів на суму боргу, що перевищує 10 грн.

Згідно із абзацом 1 пункту 4 розділу VI Інструкції № 449, вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Судом встановлено, що в обґрунтування позову позивачка зазначає, що підприємницьку діяльність з 2010 року не здійснювала , оскільки перебувала за кордоном, а отже не була платником єдиного внеску у розумінні пункту 4 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI.

Разом з тим, такі твердження є безпідставними, оскільки згідно із пунктом 65.10.8 статті 65 Податкового кодексу України, внесення до Державного реєстру запису про припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця чи незалежної професійної діяльності фізичної особи здійснюється у разі анулювання чи скасування згідно із законодавством свідоцтва про реєстрацію чи іншого документа (дозволу, сертифіката тощо), що підтверджує право фізичної особи на провадження підприємницької або незалежної професійної діяльності, - з дати такого анулювання чи скасування.

Державна реєстрація (реєстрація) припинення підприємницької чи незалежної професійної діяльності фізичної особи або внесення до Державного реєстру запису про припинення такої діяльності фізичною особою не припиняє її зобов`язань, що виникли під час провадження підприємницької чи незалежної професійної діяльності, та не змінює строків, порядків виконання таких зобов`язань та застосування санкцій за їх невиконання.

При цьому, згідно із даними Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_3 з червня 2003 року по 05.07.2021 р. була зареєстрована як фізична особа-підприємець .

Рішення про припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 внесено до Єдиного державного реєстру 06 липня 2021 року безпосередньо за її рішенням.

За таких обставин, у період з 2017 р. по грудень 2020 року (періоду нарахувань ЄСВ за вимогою від 18.01.2022 р.) ОСОБА_3 перебувала у статусі фізичної особи-підприємця та була платником єдиного внеску у відповідності до пункту 4 частини першої статті 4 Закону №2464-VI, а тому була зобов`язана своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідний висновок у подібній справі викладений в постанові ВС від 10 грудня 2021 року у справі 640/7479/20.

При цьому, судом не беруться до уваги доводи позивача щодо фактичного неведення підприємницької діяльності та неотримання прибутку, оскільки в силу частини дванадцятої статті 9 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

В постанові ВС від 27.08.2018 р. у справі № 496/3425/13-а висловлена саме така позиція.

Стосовно невідповідності форми вимоги від 18.01.2022 р., то суд вказує, що згідно пункту 4 розділу VI Інструкції № 449 вимога про сплату боргу (недоїмки) формується за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Як видно із вимоги від 18.01.2022 р. вона сформована за формою згідно з Додатком 7 Інструкції, відтак, доводи позивача не знайшли свого підтвердження.

За наведених обставин, враховуюючи несплату позивачем ЄСВ за періоди з 2017 р. по 2020 роки та припинення підприємницької діяльності лише 05.07.2021 р., суд доходить висновку, що спірне рішення прийнято контролюючим органом у межах компетенції та з його змісту можна чітко встановити суть. Відтак, в контексті наведених вище норм, відсутні правові підстави вважати, що спірна вимога від 18.01.2022 р. є протиправною, відповідно, відсутні підстави для її скасування.

Посилання скаржника на висновки Верховного Суду у постановах від 27 листопада 2019 року у справі №160/3114/19, від 23.01.2020 р. у справі №480/4656/18 суд відхиляє оскільки у цих справах за позивачів єдиний внесок в період, за який винесена оскаржувана вимога, нараховував та сплачував роботодавець в розмірі не менше мінімального, що виключало обов`язок по сплаті у цей період єдиного внеску підприємцями..

Окрім того, в постанові ВС від 04.12.2019 р. у справі №440/2149/19 на яку вказує представник позивача сформовано наступну позицію "З огляду на предмет спору у даній справі та вищевикладені висновки, шляхом системного тлумачення наведених норм права, суд касаційної інстанції вважає за необхідне сформулювати правовий висновок, відповідно до якого особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.".

Отже, як видно правові позиції викладені в постановах ВС викладені стосуються осіб, яким нараховано ЄСВ, однак за них єдиний внесок сплачував роботодавець в розмірі не менше мінімального, що виключало обов`язок по сплаті у цей період єдиного внеску підприємцями, відтак, до спірних правовідносин у цій справі наведені позиції не підлягають застосуванню.

Надачи оцінку вимозі про поновлення строку на подачу заяви про списання податкового боргу, тут суд вказує, що така також не підлягає задоволенню.

Так, позивач посилається на пп.102.6.1 п.102.6 ст. 102 ПК України, згідно якого визначено, що граничні строки для подання податкової декларації, скарги про перегляд рішень контролюючого органу, заяви про повернення надміру сплачених грошових зобов`язань підлягають продовженню керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу за письмовою заявою платника податків, якщо такий платник податків протягом зазначених строків платник перебував за межами України.

Суд акцентує увагу, що дана норма визначає чіткий перелік документів за якими за рішенням керівника контролюючого органу за письмовою заявою платника податків може бути продовжено строки, зокрема подання декларації, скарги на рішення чи заяви про поверннення сплачених коштів. Даний перелік є вчиерпним та не підлягає розширенню.

При цьому, в п. 9- 15 Прикінцевих та Перехідних положень Закону № № 2464-VI визначено, що підлягають списанню за заявою платника та у порядку, визначеному цим Законом, несплачені станом на 1 грудня 2020 року з урахуванням особливостей, визначених цим пунктом, суми недоїмки, нараховані платникам єдиного внеску, зазначеним у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, за період з 1 січня 2017 року до 1 грудня 2020 року, а також штрафи та пеня, нараховані на ці суми недоїмки включно до дати подання заяви про списання недоїмки, у разі якщо такими платниками не отримано дохід (прибуток) від їх діяльності, що підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб, та за умови подання до 1 березня 2021 року:

а) особами, які станом на дату подання заяви про списання недоїмки є платниками, або у період з 1 січня 2017 року до дати подання заяви вважалися платниками, зазначеними у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), - державному реєстратору за місцем знаходження реєстраційної справи фізичної особи - підприємця заяви про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності та до податкового органу - звітності відповідно до вимог частини другої статті 6 цього Закону за період з 1 січня 2017 року до 1 грудня 2020 року. Такі документи подаються платником (особою) виключно у випадку, якщо вони не були подані раніше;

б) особами, які станом на дату подання заяви про списання недоїмки є платниками, або у період з 1 січня 2017 року до дати подання заяви вважалися платниками, зазначеними у пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, - до податкового органу за основним місцем обліку заяви про зняття з обліку як платника єдиного внеску та звітності відповідно до вимог частини другої статті 6 цього Закону за період з 1 січня 2017 року до 1 грудня 2020 року. Такі документи подаються платником (особою) виключно у випадку, якщо вони не були подані раніше.

Після отримання у встановленому законом порядку відповідних відомостей від державного реєстратора або заяви про зняття з обліку як платника єдиного внеску та за умови подання платником єдиного внеску (особою) зазначених документів (якщо відповідні документи не були подані раніше) податковий орган протягом 15 робочих днів проводить камеральну перевірку, за результатами якої приймає рішення про списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені або вмотивоване рішення про відмову списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені.

Отже, як видно із процитованих нором, законодавець встановивши кінцевий термін подачі заяви до 1 березня 2021 р. , визначив це як умову для списання та даною нормою не визначено право продовжувати строки для подачі заяви, в тому числі через перебування особи за кордоном.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності оскаржуваного рішення та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що встановлені у справі обставини не підтверджують позицію позивача, покладену в основу позовних вимог, а відтак, в задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд враховує, що особі, що не є суб`єктом владних повноважень у разі відмови у задоволені позову судовий збір не відшкодовуються.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

в задоволенні позову - відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповдач: Головне управління ДПС у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, ).

Повний текст рішення сформовано: 27.06.22 р.

Суддя Воробйова Інна Анатоліївна