Справа № 580/1870/22
Суддя: Валентина ТИМОШЕНКО
Дата ухвалення: 2022-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2022 року справа № 580/1870/22

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Тимошенко В.П., розглянувши у письмовому провадженні в спрощеному позовному провадженні без виклику сторін в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління ДМС України в Черкаській області про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити дії,

встановив:

13 квітня 2022 року до суду з позовною заявою звернулася ОСОБА_1 до Управління ДМС України в Черкаській області про визнання протиправними та скасування рішень, в якій просить:

1) визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 06.01.2022, яким скасовано рішення Управління ДМС в Черкаській області від 27.01.2014 про набуття громадянства України за територіальним походження та поновити їй двох річний строк для відмови від російського громадянства;

2) визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 16.3.2022 №10 про скасування дозволу на імміграцію в Україну, виданий 15.07.2004;

3) визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 16.03.2022 про скасування посвідки на постійне місце проживання ОСОБА_1 № НОМЕР_1 .

В обґрунтування позовних вимог вказано, що 15.07.2004 ОСОБА_1 отримала дозвіл на імміграцію в Україну відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про імміграцію», як така, що являється онукою громадянки України - ОСОБА_2 та була документована тимчасовою посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_2 , яку 26.12.2012 обміняла на посвідку на постійне проживання серії НОМЕР_3 . У зв`язку з непридатністю останньої посвідки на постійне місце проживання для подальшого використання, 30.09.2021 ОСОБА_1 документована посвідкою на постійне проживання № НОМЕР_1 та відповідно до якої проживає на території України до теперішнього часу. З метою обміну посвідки, ОСОБА_1 подано ряд документів, які вивчено спеціалістами УДМС України в Черкаській області, в результаті чого 29.09.2021 складено довідку головним спеціалістом відділу у справах іноземців та осіб без громадянства УДМС у Черкаській області, яку погоджено заступником начальника Управління - начальником відділу у справах іноземців та осіб без громадянства УДМС у Черкаській області відповідно до якої підстав для скасування дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання не встановлено. Проте, в січні 2022 року ОСОБА_1 дізналася від працівників УДМС України в Черкаській області про те, що вона 27.01.2014 набула громадянство України на підставі частини 1 статті 8 ЗУ «Про громадянство України», про що їй не було відомо. При цьому паспорт або інших документів вона не отримувала. Не зважаючи, на необізнаність позивача про набуття громадянства України, не повідомлення її ніяким чином протягом 2014 - 2022 років, УДМС України в Черкаській області 06.01.2022 прийнято рішення про скасування ОСОБА_1 громадянства України за територіальним походженням в зв`язку з тим, що вона не виконала подане відповідно до статті 8 Закону України «Про громадянство України» зобов`язання припинити іноземне громадянство протягом 2 років з моменту набуття громадянства України. В подальшому УДМС України в Черкаській області 16.03.2022 прийняло рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну від 15.07.2004 на підставі пункту 6 частини 1 статті 12 ЗУ «Про імміграцію» та про скасування посвідки на постійне проживання № НОМЕР_1 . Таким чином позивачка зазначає, що дії працівників УДМС України в Черкаській області є протиправними та, як наслідок оскаржувані рішення є незаконними та підлягають до скасування.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 18.04.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження (без виклику учасників справи в судове засідання).

Від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позову, зазначивши при цьому, що під час прийняття оскаржуваних рішень відповідач діяв виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Позивач надіслав на адресу суду відповідь на відзив на позовну заяву, в якому просить позов задовольнити повністю.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення учасників справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

ОСОБА_1 , звернулась до Придніпровського РВ у м. Черкаси УДМС у Черкаській області з заявою про надання дозволу на імміграцію на підставі п. 4 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про імміграцію», як така, що являється онукою громадянки України (баба - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_4 виданий 10.07.2002 Придніпровським РВ УМВС України в Черкаській області) та 15.07.2004 була документована тимчасовою посвідкою серії НОМЕР_2 , яку 26.12.2012 обміняла на посвідку на постійне проживання серії НОМЕР_3 . У зв`язку з непридатністю останньої посвідки на постійне проживання для подальшого використання, 30.09.2021 вищезазначена іноземка була документована посвідкою на постійне проживання № НОМЕР_1 та відповідно до якої проживає на території на території України до теперішнього часу.

27.01.2014 ОСОБА_1 набула громадянство України на підставі частини 1 статті 8 Закону України «Про громадянство України».

06.01.2022 УДМС у Черкаській області, на підставі статті 21 Закону України «Про громадянство України» було прийнято рішення про скасування рішення УДМС України в Черкаській області від 27.01.2014 про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до частини 1 статті 8 Закону України «Про громадянство України» ОСОБА_1 у зв`язку з тим, що не виконане подане відповідно до частини п`ятої статті 8 Закону України «Про громадянство України» зобов`язання припинити іноземне громадянство протягом 2 років з моменту набуття громадянства України.

16.03.2022 УДМС у Черкаській області було прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянці Російської Федерації ОСОБА_1 на підставі пункту 6 частини першої статті 12 Закону України «Про імміграцію» та видана на підставі цього рішення посвідка на постійне проживання № НОМЕР_1 від 30.09.2021 була скасована на підставі вимог підпункту 1 пункту 64 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 321.

Вважаючи вказані рішення протиправними, позивачка звернулась за захистом своїх прав та інтересів із даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Спірні правовідносини врегульовано Конституцією України, Законом України «Про громадянство України» від 18.01.2001 № 2235-ІІІ (далі - Закон № 2235-ІІІ), Законом України «Про імміграцію» від 07.06.2001 № 2491-ІІІ (далі - Закон № 2491-III), Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр» від 20.11.2012 № 5492-VІ (далі - Закон № 5492-VІ), Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженим Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215 (в редакції Указу Президента України від 27 червня 2006 року № 588/2006) (далі - Порядок № 215) та Порядком оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 321 (далі - Порядок № 321), Порядком провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 № 1983 (далі - Порядок № 1983).

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб визначено Законом № 2235-III (далі - Закон № 2235-III).

За приписами пункту другого статті 6 Закону №2235-ІІІ громадянство України набувається, серед іншого, за територіальним походженням.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону №2235-ІІІ особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України.

Згідно положень статті 21 Закону №2235-ІІІ рішення про оформлення набуття громадянства України скасовується, якщо особа набула громадянство України відповідно до статей 8 та 10 цього Закону шляхом обману, внаслідок подання свідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів, приховування будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянство України.

Статтею 24 Закону №2235-ІІІ визначено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, здійснює повноваження щодо: 1) встановлення належності до громадянства України відповідно до статті 3 цього Закону; 2) прийняття заяв разом із необхідними документами щодо прийняття до громадянства України, щодо виходу з громадянства України дітей у випадках, передбачених частинами десятою дванадцятою статті 18 цього Закону, перевірки правильності оформлення документів, наявності умов для прийняття до громадянства України і відсутності підстав, з яких особа не приймається до громадянства України, наявності підстав для виходу з громадянства України і відсутності підстав, з яких не допускається вихід з громадянства України, надсилання заяв разом зі своїм висновком на розгляд Комісії при Президентові України з питань громадянства; 3) підготовки подань про втрату особами громадянства України і разом із необхідними документами надсилання їх на розгляд Комісії при Президентові України з питань громадянства; 4) прийняття рішень про оформлення набуття громадянства України особами з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4-10 статті 6 цього Закону; 5) скасування в межах повноважень прийнятих рішень про оформлення набуття громадянства України у випадках, передбачених статтею 21 цього Закону; 6) виконання рішень Президента України з питань громадянства; 7) видання особам, які набули громадянство України, паспортів громадянина України, тимчасових посвідчень громадянина України, довідок про реєстрацію особи громадянином України; 8) вилучення в осіб, громадянство яких припинено або стосовно яких скасовано рішення про оформлення набуття громадянства України, паспортів громадянина України, тимчасових посвідчень громадянина України, паспортів громадянина України для виїзду за кордон та видання довідок про припинення громадянства України; 9) ведення обліку осіб, які набули громадянство України, та осіб, які припинили громадянство України.

Центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства в Україні є Державна міграційна служба України.

Відповідно до положень п. 7 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 р. № 360, ДМС здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи та територіальні підрозділи, у тому числі міжрегіональні..

Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, який затверджено Указом Президента України від 27.03.2001 року №215 «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України» (далі - Порядок №215) визначено перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедуру подання цих документів та провадження за ними, виконання прийнятих рішень з питань громадянства України.

Відповідно до п. 1 розділу 1 Порядку №215 для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, виходу з громадянства України особа подає заяву, а також інші документи, передбачені розділом II цього Порядку.

Згідно пунктів 24, 28 Порядку №215 для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка народилася до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або на інших територіях, що входили на момент народження особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону), подає:

а) заяву про набуття громадянства України за територіальним походженням;

б) дві фотокартки (розміром 35 x 45 мм);

в) один із таких документів:

- декларацію про відсутність іноземного громадянства - для осіб без громадянства;

- зобов`язання припинити іноземне громадянство - для іноземців. Іноземці, які є громадянами (підданими) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство всіх цих держав. Подання зобов`язання припинити іноземне громадянство не вимагається від іноземців, які є громадянами (підданими) держав, законодавство яких передбачає автоматичне припинення особами громадянства (підданства) цих держав одночасно з набуттям громадянства іншої держави, або якщо міжнародні договори України з іншими державами, громадянами яких є іноземці, передбачають припинення особами громадянства цих держав одночасно з набуттям громадянства України;

- декларацію про відмову особи, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, від іноземного громадянства разом із документом, що підтверджує надання особі статусу біженця чи притулку в Україні, - для іноземців, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні;

- декларацію про відмову особи, яка є громадянином Російської Федерації і зазнала переслідувань через політичні переконання у країні своєї громадянської належності, від іноземного громадянства разом із документом, що підтверджує переслідування через політичні переконання (довідка Міністерства закордонних справ України, дипломатичного представництва чи консульської установи України, видана в установленому Кабінетом Міністрів України порядку), - для іноземців, які є громадянами Російської Федерації та зазнали переслідувань через політичні переконання у країні своєї громадянської належності;

- заяву про зміну громадянства - для іноземців, які є громадянами держав, міжнародні договори України з якими передбачають припинення особами громадянства цих держав одночасно з набуттям громадянства України;

Для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, дід чи баба якої народилися до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або на інших територіях, що входили на момент їх народження до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону), подає документи, передбачені підпунктами "а" - "в" пункту 24 цього Порядку, а також:

а) документ, що підтверджує факт народження діда чи баби заявника на територіях, зазначених у абзаці першому цього пункту;

б) документи, що засвідчують родинні стосунки заявника відповідно з дідом чи бабою, які народилися на територіях, зазначених у абзаці першому цього пункту

Пунктами 92 - 96 Порядку №215 передбачено, що територіальні органи Державної міграційної служби України приймають рішення про оформлення набуття громадянства України:

за народженням;

за територіальним походженням;

внаслідок поновлення у громадянстві;

внаслідок усиновлення;

внаслідок встановлення над дитиною опіки чи піклування, влаштування дитини в дитячий заклад чи заклад охорони здоров`я, в дитячий будинок сімейного типу чи прийомну сім`ю або передачі на виховання в сім`ю патронатного вихователя;

внаслідок встановлення над особою, визнаною судом недієздатною, опіки;

у зв`язку з перебуванням у громадянстві України одного чи обох батьків дитини;

внаслідок визнання батьківства чи материнства або встановлення факту батьківства чи материнства;

за іншими підставами, передбаченими міжнародними договорами України.

До повноважень територіальних органів Державної міграційної служби України також належить скасування прийнятих ними рішень про оформлення набуття громадянства України у випадках, передбачених статтею 21 Закону.

Територіальний підрозділ Державної міграційної служби України, до якого подано документи щодо оформлення набуття громадянства України, перевіряє відповідність оформлення поданих документів вимогам законодавства України. Територіальний підрозділ Державної міграційної служби України, до якого подано документи про оформлення набуття громадянства України знайдою, також одержує від відповідного органу реєстрації актів громадянського стану копію запису акта громадянського стану, який підтверджує, що новонароджену дитину знайдено на території України і батьки її невідомі.

Якщо під час перевірки буде встановлено, що подані заявником документи не оформлені відповідно до вимог законодавства України, територіальний підрозділ Державної міграційної служби України не пізніш як у двотижневий строк з дня надходження документів повертає їх заявникові для усунення недоліків. Якщо заявник у двомісячний строк з дня повернення йому документів не усуває недоліки та не подає документи повторно, керівник територіального підрозділу Державної міграційної служби України приймає рішення про припинення провадження за цією заявою.

Подані заявником належно оформлені документи не пізніш як у двотижневий строк з дня їх надходження надсилаються до територіального органу Державної міграційної служби України.

Територіальний орган Державної міграційної служби України перевіряє відповідність оформлення документів з питань громадянства вимогам законодавства України та підтвердження ними наявності фактів, з якими Закон пов`язує набуття особою громадянства України.

Якщо під час перевірки буде встановлено, що подані заявником документи не оформлені відповідно до вимог законодавства України, зазначені документи повертаються до територіального підрозділу Державної міграційної служби України, до якого документи були подані заявником. Територіальний підрозділ Державної міграційної служби України не пізніш як у тижневий строк з дня повернення документів надсилає їх заявникові для усунення недоліків. Якщо заявник у двомісячний строк з дня повернення йому документів не усуває недоліки та не подає документи повторно, керівник територіального підрозділу Державної міграційної служби України приймає рішення про припинення провадження за цією заявою.

Якщо документи оформлені належним чином і підтверджують наявність фактів, з якими Закон пов`язує набуття особою громадянства України, а стосовно поновлення особи у громадянстві України також відсутні передбачені Законом підстави, за наявності яких поновлення у громадянстві України не допускається, керівник територіального органу Державної міграційної служби України або його заступник приймає рішення про оформлення набуття особою громадянства України.

Якщо під час перевірки буде встановлено, що подані заявником документи не підтверджують наявність фактів, з якими Закон пов`язує набуття особою громадянства України, або стосовно поновлення особи у громадянстві України також будуть встановлені передбачені Законом підстави, за наявності яких поновлення у громадянстві України не допускається, керівник територіального органу Державної міграційної служби України або його заступник приймає вмотивоване рішення про відмову у задоволенні клопотання про оформлення набуття особою громадянства України.

Рішення про оформлення набуття особою громадянства України або про відмову у задоволенні клопотання про оформлення набуття особою громадянства України не пізніш як у тримісячний строк з дня надходження документів надсилається до територіального підрозділу Державної міграційної служби України, до якого документи були подані заявником.

Територіальний підрозділ Державної міграційної служби України, до якого документи були подані заявником, не пізніш як у тижневий строк з дня надходження відповідного рішення повідомляє про нього заявника у письмовій формі. У разі прийняття рішення про відмову у задоволенні клопотання про оформлення набуття особою громадянства України заявникові у письмовій формі повідомляються причини відмови.

Подання про скасування рішення про оформлення набуття громадянства України у випадках, передбачених статтею 21 Закону, стосовно особи, яка проживає в Україні, готується територіальним підрозділом Державної міграційної служби України, до якого цією особою подавалися документи щодо оформлення набуття громадянства України.

Отже, прийняття відповідного рішення відбувається на підставі поданих заявником документів, які перевіряються посадовими особами на предмет їх відповідності та встановлення обставин, з якими Закон пов`язує набуття особою громадянства України.

При цьому, скасування рішення про оформлення набуття громадянства відбувається на підставі подання органів міграційної служби та на підставі документів, які підтверджують, що особа набула громадянство України за територіальним походженням шляхом обману, внаслідок подання свідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів, приховування будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянство України.

Скасування рішення про оформлення набуття громадянства потребує наявності достатніх та належних доказів щодо встановлення факту подання особою свідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів.

Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року по справі №820/1293/16.

Судом встановлено, що позивачка звертаючись до відповідача із заявою про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням, підставою для набуття такого громадянства зазначила факт народження її сестри на території України до 24.08.1991.

За результатами розгляду поданих позивачкою документів 27.01.2014 УДМС у Черкаській області прийнято рішення про оформлення ОСОБА_1 набуття громадянства відповідно до частини першої статті 8 Закону № 2235-ІІІ.

У подальшому, на виконання вимог пункту 19.12.2 Рішення Колегії ДМС України від 17.02.2020 № 1/КС, затвердженого наказом ДМС України від 26.02.2020 № 53, при проведенні сектором з питань громадянства УДМС у Черкаській області інвентаризації справ про набуття особами громадянства України за період з 24.08.1991 по 31.12.2019 здійснено перевірку підстав набуття іноземцями громадянства України за 2014 рік.

Так, при перевірці підстав, що слугували підставами для набуття громадянства України відповідно до частини першої статті 8 Закону № 2235-ІП позивачкою, а саме у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 була завчасно повідомлена та ознайомлена з відповідним зобов`язанням стосовно припинення іноземного громадянства, та зобов`язалась протягом двох років з моменту набуття позивачкою громадянства України припинити громадянство (підданство) Росії і подати до органу, що видав їй тимчасове посвідчення громадянина України, документ про припинення громадянства (підданства) Росії виданий уповноваженим на те органом цієї держави, що підтверджується та завірено власним підписом, яке позивачка проігнорувала та не виконала подане зобов`язання відповідно до частини 5 статті 8 Закону України «Про громадянство України» стосовно припинення іноземного громадянства протягом 2 років з моменту набуття громадянства України.

06.01.2022 УДМС у Черкаській області, на підставі статті 21 Закону України «Про громадянство України» прийнято рішення про скасування рішення УДМС України в Черкаській області від 27.01.2014 про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до частини 1 статті 8 Закону України «Про громадянство України» ОСОБА_1 у зв`язку з тим, що не виконане подане відповідно до частини п`ятої статті 8 Закону України про громадянство України» зобов`язання припинити іноземне громадянство протягом 2 років з моменту набуття громадянства України.

Проте суд зазначає, що ОСОБА_1 , підписавши зобов`язання про припинення іноземного громадянства Росії мала вчинити дії спрямовані на його припинення після отримання громадянства України, проте позивачка не була повідомлена про набуття нею громадянства, що підтверджується матеріалами справи № 7101.6 - 03110 - 2014. заведеної УДМС України в Черкаській області на ОСОБА_3 .

Відтак, спірне рішення відповідача від 06.01.2022, яким скасовано рішення Управління ДМС в Черкаській області від 27.01.2014 про набуття громадянства України за територіальним походження є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо позовної вимоги про поновлення їй двохрічного строку для відмови від російського громадянства, суд зазначає, що поновлення такого строку не передбачено законодавством України, а тому в задоволенні даної позовної вимоги слід відмовити.

Щодо скасування дозволу на імміграцію в Україну та скасування посвідки на постійне проживання, суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22.09.2011 №3773-VІ (далі - Закон № 3773) іноземець - це особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.

За змістом ч. 15 ст. 4 Закону №3773-VІ іноземці та особи без громадянства, які в`їхали в Україну на інших законних підставах, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в`їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" іноземці та особи без громадянства мають ті ж права і свободи та виконують ті ж обов`язки, що і громадяни України, якщо інше не передбачено Конституцією, цим та іншими законами України, а також міжнародними договорами України. Іноземці та особи без громадянства є рівними перед законом незалежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної належності, статі, мови, ставлення до релігії, роду і характеру занять, інших обставин.

Статтею 3 зазначеного Закону передбачено, що іноземці та особи без громадянства можуть у встановленому порядку іммігрувати в Україну на постійне проживання або прибути для працевлаштування на визначений термін, а також тимчасово перебувати на її території. Іноземці та особи без громадянства, які іммігрували на постійне проживання або прибули для тимчасового працевлаштування, отримують посвідки відповідно на постійне або тимчасове проживання.

Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначаються Законом України №2491-ІІІ від 07.06.2001 "Про імміграцію".

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про імміграцію" імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання; дозвіл на імміграцію - рішення спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції та підпорядкованих йому органів, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.

Статтею 6 Закону України "Про імміграцію" визначено повноваження спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції і підпорядкованих йому органів, відповідно до яких останні перевіряють правильність оформлення документів щодо надання дозволу на імміграцію, виконання умов для надання такого дозволу, відсутність підстав для відмови у його наданні; приймають рішення про надання дозволу на імміграцію, про відмову у наданні дозволу на імміграцію, про скасування дозволу на імміграцію та видають копії цих рішень особам, яких вони стосуються.

Стаття 9 Закону України "Про імміграцію" встановлює умови, порядок та перелік документів, необхідних для вирішення питання дозволу на імміграцію. Так, заяви про надання дозволу на імміграцію подаються: 1) особами, які постійно проживають за межами України, - до дипломатичних представництв та консульських установ України за кордоном за місцем їх постійного проживання; 2) особами, які перебувають в Україні на законних підставах, - до органів спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції за місцем їх проживання. Заяву про надання дозволу на імміграцію заявник подає особисто до відповідного органу державної влади. За наявності поважних причин (хвороба заявника, стихійне лихо тощо) заява може надсилатися поштою або за дорученням заявника, посвідченим нотаріально, подаватися іншою особою. Для надання дозволу на імміграцію до заяви додаються такі документи: 1) три фотокартки; 2) копія документа, що посвідчує особу; 3) документ про місце проживання особи; 4) відомості про склад сім`ї, копія свідоцтва про шлюб (якщо особа, яка подає заяву, перебуває в шлюбі); 5) документ про те, що особа не є хворою на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади з питань охорони здоров`я. У разі неподання особою всіх визначених цим Законом документів заява про надання дозволу на імміграцію не приймається.

З аналізу наведених норм законодавства вбачається, що для оформлення дозволу на імміграцію заявник повинен подати заяву з доданням певного пакету документів. У разі не надання особою повного пакету документів, заява про надання дозволу на імміграцію не приймається та, як наслідок, дозвіл на імміграцію та посвідка на проживання в Україні не видаються.

Статтею 10 Закону України "Про імміграцію" встановлено, що дозвіл на імміграцію не надається: 1) особам, засудженим до позбавлення волі на строк більше одного року за вчинення діяння, що відповідно до законів України визнається злочином, якщо судимість не погашена і не знята у встановленому законом порядку; 2) особам, які вчинили злочин проти миру, воєнний злочин або злочин проти людяності та людства, як їх визначено в міжнародному праві, або розшукуються у зв`язку із вчиненням діяння, що відповідно до законів України визнається тяжким злочином, або проти яких порушено кримінальну справу, якщо попереднє слідство за нею не закінчено; 3) особам, хворим на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади з питань охорони здоров`я; 4) особам, які в заявах про надання дозволу на імміграцію зазначили свідомо неправдиві відомості чи подали підроблені документи; 5) особам, яким на підставі закону заборонено в`їзд на територію України; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Особі, яка перебуває на законних підставах в Україні і отримала дозвіл на імміграцію, орган спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції за місцем її проживання видає посвідку на постійне проживання протягом тижня з дня подання нею відповідної заяви.

Суд зазначає, що процедуру провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в Україну (далі - іммігранти), поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень (далі - провадження у справах з питань імміграції), а також компетенцію центральних органів виконавчої влади та підпорядкованих їм органів, які забезпечують виконання законодавства про імміграцію визначено Порядком провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженим постановою Кабінету міністрів України від 26.12.2002 №1983 (далі - Порядок №1983).

У відповідності до пп. 2 п. 2 цього Порядку №1983 рішення за заявами про надання дозволу на імміграцію залежно від категорії іммігрантів приймають територіальні органи Департаменту в головних управліннях, управліннях МВС в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі (далі - територіальні органи) - стосовно іммігрантів, які підпадають під квоту імміграції (крім іммігрантів, стосовно яких рішення приймає Департамент), а саме, зокрема, батьків, чоловіка (дружини) іммігранта та його неповнолітніх дітей.

Згідно п. 12 Порядку №1983 територіальні підрозділи за місцем проживання, до яких подано заяви про надання дозволу на імміграцію: - формують справи, перевіряють підстави, законність перебування в Україні іммігрантів, справжність поданих документів та відповідність їх оформлення вимогам законодавства, у разі потреби погоджують це питання з органами місцевого самоврядування, у межах своєї компетенції з`ясовують питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію; - надсилають у місячний термін разом з матеріалами справи інформацію про результати їх розгляду територіальним органам або підрозділам (відповідно до категорії іммігрантів). Справи, прийняття рішення за якими належить до компетенції Департаменту чи територіальних органів, надсилаються територіальним органам, в інших випадках - територіальним підрозділам; - здійснюють провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію, якщо таке провадження належить до їх компетенції.

З наведених норм вбачається, що прийняття рішення щодо надання дозволу на імміграцію належить до компетенції відповідних державних органів, які на підставі заяви іммігранта, аналізу отриманої інформації, матеріалів справи приймають рішення про надання дозволу на імміграцію чи про відмову у наданні такого дозволу. Рішення про надання дозволу на імміграцію є підставою для отримання посвідки на постійне проживання.

Відповідно до ст.12 Закону України "Про імміграцію" дозвіл на імміграцію може бути скасовано органом, який його видав, якщо: 1) з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Таким чином, Законом України "Про імміграцію" встановлений вичерпний перелік підстав для скасування дозволу на імміграцію в Україну зі змісту якого вбачається, що підставами для скасування дозволу на імміграцію можуть бути лише винні дії іммігранта.

Судом встановлено, що 15.07.2004 позивачка отримала дозвіл на імміграцію в Україну відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про імміграцію», як така, що являється онукою громадянки України (баба - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_4 виданий 10.07.2002 Придніпровським РВ УМВС України в Черкаській області) та 15.07.2004 була документована тимчасовою посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_2 , яку 26.12.2012 обміняла на посвідку на постійне проживання серії НОМЕР_3 .

У зв`язку з непридатністю останньої посвідки на постійне проживання для подальшого використання, 30.09.2021 позивачка документована посвідкою на постійне проживання № НОМЕР_1 та відповідно до якої проживає на території на території України.

У зв`язку з тим, що 27.01.2014 позивачка набула громадянство України на підставі частини 1 статті 8 Закону України «Про громадянство України» та на момент подачі заяви-анкети від 21.09.2021 № 205026953 щодо обміну посвідки на постійне проживання ОСОБА_1 подала про себе свідомо неправдиві відомості, приховавши свою належність до громадянства України, УДМС у Черкаській області прийнято рішення від 16.03.2022 №10 про скасування дозволу на імміграцію в Україну, виданого громадянці Російської Федерації ОСОБА_1 , про те, що їй на підставі пункту 6 частини першої статті 12 Закону України «Про імміграцію» було скасовано дозвіл на імміграцію в Україну, виданий 15 липня 2004 року, та видана на підставі цього рішення посвідка на постійне проживання № НОМЕР_1 від 30.09.2021 скасована на підставі вимог підпункту 1 пункту 64 Порядку, оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 321.

Як встановлено вище, ОСОБА_1 , підписавши зобов`язання про припинення іноземного громадянства Росії мала вчинити дії спрямовані на його припинення після отримання громадянства України, проте позивачка не була повідомлена про набуття нею громадянства, що підтверджується матеріалами справи № 7101.6 - 03110 - 2014. заведеної УДМС України в Черкаській області на ОСОБА_3 .

Таким чином, вище встановлені обставини свідчать про відсутність умислу на ухилення від виконання обов`язку ОСОБА_1 покладеного письмовим зобов`язанням про припинення іноземного громадянства через необізнаність про набуття громадянства України в 2021 році.

Крім того, при прийнятті рішення про надання позивачці дозволу на імміграцію в Україні та видачі посвідки на постійне місце проживання в Україні, проводив перевірку законності залишення на постійне проживання на території України позивачки, та керуючись п. 2 ч. 3 ст. 4 Закону України "Про імміграцію", не виявив підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію позивачки.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд також вважає за необхідне застосувати положення ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", якою встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Як зазначив Європейський Суд з прав людини у рішенні "Кlаss та інші проти Німеччини" від 06 вересня 1978 року (п. 67), ефективність засобу юридичного захисту у значенні статті 13 Європейської конвенції з прав людини не залежить від визначеності сприятливого для заявника результату. Крім того, "орган", що згадується в цій статті, не обов`язково має бути судовим. Однак, при визначенні того, чи є звернення до нього ефективним засобом юридичного захисту мають враховуватися його повноваження і процесуальні гарантії, які він забезпечує.

Під визначенням терміну "процесуальні гарантії" вважається, зокрема, право бути вислуханим компетентним органом під час проведення процедури, що передувала оскаржуваному рішенню.

Право особи на безпосередню участь у проведенні процедури про скасування дозволу на імміграцію в Україну гарантовано національним законодавством України, а саме: п. 23 Порядку №1983.

Громадянин країни, якого стосується рішення про скасування дозволу на імміграцію, повинен мати у своєму розпорядженні ефективний засіб юридичного захисту, що дає йому змогу брати участь у провадженні під час розгляду його справи у компетентному судовому або адміністративному органі влади або в компетентному орані, члени якого є безсторонніми і які користуються гарантіями незалежності.

Отже, відповідачем, крім іншого, не дотримано принципу пропорційності, необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), що призводить до настання несприятливих наслідків для позивача при відсутності будь-якої його вини в обставинах, що виникли. Скасування посвідки на постійне проживання в Україні без врахування обставин, які існують, суттєво порушує права позивача, оскільки він мав передбачені законом підстави на отримання такої посвідки.

Вказане узгоджується з практикою Верховного Суду, викладеною у постановах від 27.03.2019 по справі №820/1863/17, від 17.04.2019 по справі №820/6675/16, від 03.04.2019 по справі №815/2473/17, від 20.03.2019 по справі №820/391/17, від 16.01.2019 по справі №815/1010/16.

На підставі викладених обставин, суд доходить висновку, що рішення відповідача від 16.03.2022 №10 про скасування дозволу на імміграцію в Україну та рішення Управління ДМС в Черкаській області від 16.03.2022 про скасування посвідки на постійне місце проживання ОСОБА_1 № НОМЕР_1 є протиправними та підлягають до скасування, оскільки порушують права позивачки на постійне проживання в Україні та її права і законні інтереси, як іноземця, та породжує негативні наслідки для неї.

За вказаних обставин суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. При цьому, в силу положень частини 2 статті 77 вказаного кодексу в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 6, 14, 139, 242-245, 255, 295, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління ДМС в Черкаській області від 06.01.2022, яким скасовано рішення Управління ДМС в Черкаській області від 27.01.2014 про набуття громадянства України за територіальним походження.

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління ДМС в Черкаській області від 16.03.2022 №10 про скасування дозволу на імміграцію в Україну, виданий 15.07.2004.

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління ДМС в Черкаській області від 16.03.2022 про скасування посвідки на постійне місце проживання ОСОБА_1 № НОМЕР_1 .

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у сумі 2481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одну) грн 00 коп.

Копію рішення направити особам, які беруть участь у справі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, яка може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Валентина ТИМОШЕНКО